Справа № 260/2099/22
Суддя: Калинич Я.М.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без розгляду

21 грудня 2022 рокум. Ужгород№ 260/2099/22

Закарпатський окружний адміністративний суд в особі головуючої судді Калинич Я.М. розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головне управління ДПС у Закарпатській області, в якому просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління ДПС у Закарпатській області від 27 травня 2020 року №125-о «Про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 ».

2. Поновити ОСОБА_1 на посаді завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Закарпатській області або допустити до роботи на іншій рівнозначній посаді (в разі скорочення такої посади).

3. Стягнути з Головного управління ДПС у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 28 травня 2020 року по день поновлення на роботі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

Представник відповідача в підготовчому засіданні заявила клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, аргументоване пропуском позивачем місячного строку звернення до суду, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України. Зазначає, що ОСОБА_1 з 28.05.2020 року був обізнаний про оскаржуване рішення щонайменше.

Ухвалою суду від 08 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишено без руху та запропоновано позивачу подати до суду протягом п`яти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням поважності пропуску цього строку.

Від позивача на виконання ухвали суду від 08.12.2022 року надійшла заява про поновлення строку звернення до адміністративного суду в якій позивач зазначив, що відповідно до приписів КАС України та КЗпП України для звернення до адміністративного суду у справах щодо звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У даному випадку, як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваного наказу позивач отримав лише 28 травня 2022 року - після звернення до Головного управління ДПС у Закарпатській області, що підтверджується наявною на офіційному веб-сайті Акціонерного товариства «Укрпошта» інформацією про відстеження пересилання поштового відправлення з штрихкодовим ідентифікатором: 340. Трудову книжку позивачу досі не видали. Таким чином, позивач переконаний, в даному випадку ним не пропущено строк звернення до адміністративного суду.

При вирішенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду та заяви позивача про поновлення строку звернення до адміністративного суду, суд виходить із завдань адміністративного судочинства, якими відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Так, положеннями ч.1 ст.122 КАС України чітко визначено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписами ч.3, 5 ст.122 КАС України передбачено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Тобто, за змістом зазначеної норми, законодавець виходить не тільки з безпосередньої обізнаності особи про факти порушення її прав, а й об`єктивної можливості цієї особи знати про ці факти.

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому «повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Також, слід зазначити, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду встановлені ст.123 КАС України, у відповідності до якої адміністративний позов, поданий після закінчення строків, встановлених законом, залишається без розгляду, якщо суд на підставі позовної заяви та доданих до неї матеріалів не знайде підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, про що постановляється ухвала.

Як вбачається із матеріалів справи, 27.05.2020 року Головним управлінням ДПС у Закарпатській області прийнято оскаржуваний наказ №125-0 про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 27 травня 2020 року з посади завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Закарпатській області, за угодою сторін. Підставою прийняття такого наказу стала заява ОСОБА_1 від 27.05.2020 року.

Проте, з позовом ОСОБА_1 звернувся до суду лише 15 червня 2022 року, тобто більше, ніж через два роки після означених подій.

Так, на обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду із даним адміністративним позовом, позивач зазначив, що спірний наказ йому не оголошувався та трудова книжка не видавалась.

Дослідивши вищенаведені доводи, вивчивши матеріали справи, суд не приймає їх до уваги, виходячи з наступного.

Позивачем 27.05.2020 року було подано заява про звільнення.

Головним управлінням ДПС у Закарпатській області було прийнято наказ №125-0 від 27.05.2020 року про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 27 травня 2020 року з посади завідувача сектору з питань запобігання та виявлення корупції Головного управління ДПС у Закарпатській області, за угодою сторін.

Суд зазначає, що з дня видання наказу по особовому складу №125-0 від 27.05.2020 року, ОСОБА_1 припинилися виплати заробітної плати, що є періодичними платежами, про зупинення яких позивач повинен був знати, а тому в разі незгоди, мав право звернутися до суду самостійно або через свого представника.

Також до позовної заяви позивачем додану копію Ухвали Личаківського районного суду м. Львова по справі №463/4495/20 (Провадження №1-кс/463/2750/20) від 28.05.2020 року, з якої вбачається, що на момент прийняття даної ухвали позивач та його захисники у даній справі, заперечуючи клопотання прокурора про обрання позивачу запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовували свої доводи в т.ч. звільненням такого із займаної посади наказом від 27.05.2020 №125-о, що було також, враховано судом при визначені розміру застави позивачу.

Також, про звільнення позивача із займаної посади наказом від 27.05.2020 №125-о, зазначено і в іншій ухвалі про залишення клопотання без розгляду Личаківського районного суду м. Львова по справі №463/4495/20 (Провадження №1-кс/463/2750/20) від 28.05.2020 року (копія рішення з Єдиного реєстру судових рішень міститься в матеріалах справи).

Окрім того, листом від 12.05.2022 року №1083/Л/07-16-11-01-17/ЛК Головним управлінням повідомлялось позивача, що його звернення від 01.06.2020 року (вх. ГУ ДПС від 02.06.2020 №26700/Л/11) розглянуто та надано відповідь листом від 05.06.2020 року №5357/Л/07-16-11-01-31, у якому зокрема зазначено, що заяву такого про звільнення з посади за угодою сторін від 27.05.2020 року погоджено та наказом від 27.05.2020 року №125-0 такому припинено державну службу та звільнено з посади.

Враховуючи вищевикладене, суд не приймає до уваги посилання позивача на те, що ним не отримувався наказ про звільнення від 27.05.2020 року, оскільки фактичне неотримання наказу під підпис не вказує на необізнаність позивача про такий наказ та відповідачем позивача було поінформовано про його звільнення.

Також суд зауважує, що ні наявність кримінального провадження, ні перебування під вартою, жодним чином не унеможливлюють звернення через представника в суд за захистом своїх прав у встановлений законом строк з дня коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права.

Будь-яких інших пояснень та доказів наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом позивач не навів.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, щодо об`єктивної можливості позивача знати про факти порушення його прав прийняттям оскаржуваного наказу, ще в травні 2020 року, при цьому із адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся в суд лише 15 червня 2022 року, тобто з пропуском строку встановленого законодавством.

Доводи позивача, що строк звернення до суду слід було обчислювати з дати вручення йому копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки, а не з дати, коли він дізнався або повинен був дізнатися про звільнення з роботи, є безпідставними у зв`язку з наступним.

Частиною першою статті 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Тобто, КАС України і КЗпП України передбачають, що для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

При цьому, суд зауважує, що частиною другою статті 122 КАС України чітко визначено момент, з яким пов`язано початок відліку строку звернення до адміністративного суду, а саме з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Доводи касаційної скарги про те, що для обчислення строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі має застосовуватись частина перша статті 233 Кодексу законів про працю України, якою визначено місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки, є необґрунтованими, оскільки цей спір виник з приводу проходження та звільнення з публічної служби, а тому до спірних відносин застосовуються положення КАС України, якими встановлено спеціальні строки звернення до адміністративного суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Такий висновок щодо пріоритету спеціального законодавства, в частині звернення з позовом щодо проходження публічної служби, викладений у постановах Верховного Суду від 16.10.2020 у справі №640/18439/19 та від 29.09.2021 у справі №420/334/19.

Тобто, вирішення питання щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з адміністративним позовом не ставиться в залежність від порядку отримання наказів, а вирішується з огляду на факт, коли він дізнався або повинен був дізнатись про порушення такого права.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Така ж правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 31 травня 2022 року у справа №420/333/19 (адміністративне провадження №К/9901/8917/20).

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Частиною п`ятою статті 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правило подібного змісту містить також частина шоста статті 13 Закону №1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як зазначив Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку звернення до суду.

Положеннями ч. 13 ст. 171 КАС України визначено, що суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду (ч. 15 ст. 171 КАС України).

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо провадження в адміністративній справі було відкрито за позовною заявою, яка не відповідає вимогам статей 160, 161, 172 цього Кодексу, і позивач не усунув цих недоліків у строк, встановлений судом.

Враховуючи, що вимоги ухвали суду від 08 грудня 2022 року залишились не виконані, судом не визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду, суд дійшов висновку, про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.

Керуючись ст.ст. 171, 240, 248, 256 КАС України КАС України суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Згідно зі ст. 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

СуддяЯ. М. Калинич