Справа № 120/7668/22
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 грудня 2022 р. Справа № 120/7668/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контрою) у Вінницькій області про визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернуласьв суд з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контрою) у Вінницькій області (далі - відділ, Відділу державного нагляду (контрою) у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови по застосування адміністративно-господарського штрафу від 30.08.2022 №337363.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що 07.09.2022 нею було отримано постанову Відділу державного нагляду (контрою) у Вінницькій області від 30.08.2022 №337363 про застосування адміністративно-господарського штрафу у сумі 17 000 грн.

Позивач вважає постанову протиправною, оскільки відповідач розглянув справу щодо порушення ОСОБА_1 законодавства про автомобільний транспорт без належного повідомлення позивача про дату, час та місце її розгляду. Відтак, оскаржувана у цій справі постанова підлягає скасуванню у судовому порядку.

Ухвалою від 27.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено учасникам справи строки для подачі заяв по суті справи.

20.10.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечив щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 . Крім того, у поданому відзиві, відповідач, посилаючись на норми Господарського кодексу України, ЗУ "Про автомобільний транспорт", Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою КМУ від 08.11.2006 №1567, вказав, що положеннями спеціального закону покладено на перевізника обов`язок з забезпечення, а водія - пред`явлення для перевірки відповідних документів. Проте, долучені до матеріалів позову документи не свідчать про пред`явлення останніх на момент складання акту перевірки. На момент проведення перевірки у водія визначеного транспортного засобу були відсутні документи обов`язкова наявність, яких передбачена законом, зокрема відсутні картка водія та роздруківка даних роботи цифрового тахографа, що має наслідком застосування адміністративно-господарського штрафу.

Серед іншого, представник відповідача зазначив, що про розгляд справи про адміністративне правопорушення позивач повідомлявся листом від 16.08.2022 №24936/21/24-22 за місцем реєстрації ФОП ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 . Згідно трекінгу Укрпошти лист №029 прибув у відділення смт. Чечельник 24.08.2022 та з невідомих для відповідача причин Укрпоштою самостійно пере направлено цей лист за адресою с. Ольгопіль, Гайсинський район. В результаті чого ОСОБА_1 отримала повідомлення про розгляд справи 14.09.2022.

З огляду на наведене, позивач просив відмовити у задоволенні заявленого позову.

Інших заяв по суті справи у строки визначені в ухвалі про відкриття провадження у справі до суду не надходило.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

15.08.2022 уповноваженими особами відділу надання адміністративних послуг управління Укртрансбезпеки у Вінницькій області та відділу державного нагляду контролю у Харківській області шляхом проведення заходів державного контролю, а саме рейдової перевірки на а/д М-30, перевірено транспортний засіб VOLVO FH 460 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) JAMIL NW1S (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) належного ОСОБА_1 під керуванням водія ОСОБА_2 .

За результатами перевірки складено акт від 15.08.2022 335196, в якому зазначено про те, що відповідальними особами Укртрансбезпеки зафіксовано порушення водієм вказаного транспортного засобу, який здійснював перевезення вантажу, а саме виявлено, що перевізник не забезпечив водія карткою водія та роздруківкою робіт цифрового тахографа, чим порушено вимоги, передбачені статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

30.08.2022 відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №337363 на підставі акта від 15.08.2022 №335196, якою вирішено стягнути з позивача адміністративно-господарський штраф в розмірі 17 000,00 грн.

Позивач вважає вказану постанову неправомірною, а тому за захистом своїх прав та інтересів звернулась до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про наступне.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 05.04.2001 №2344-ІІІ (далі Закон №2344-ІІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначає Закон України від 30.06.1993 №3353-XII "Про дорожній рух" (далі Закон №3353-ХІІ, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Окрім цього, спірні правовідносини регламентовані Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - Правила дорожнього руху, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Правилами проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 30 від 18.01.2001 (далі - Правила №30, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 879 від 27.06.2007 (далі - Порядок №879, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 (далі - Порядок №1567, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини сьомої статті 6 Закону № 2344-III центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, здійснює: державний нагляд і контроль за дотриманням автомобільними перевізниками вимог законодавства, норм на автомобільному транспорті; габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю, вимоги до облаштування та технічного оснащення яких затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту.

Згідно з абзацом четвертим пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 №442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» утворено Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 103 (далі - Положення №103) визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Так, Укртрансбезпека відповідно до підпунктів 2, 15 пункту 5 Положення №103 відповідно до покладених на неї завдань, здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті; здійснює габаритно-ваговий контроль транспортних засобів у зонах габаритно-вагового контролю.

Згідно з абзацом першим пункту 8 Положення №103 Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України 02.12.2021 № 1579-р «Про оптимізацію діяльності територіальних органів Державної служби з безпеки на транспорті» утворено територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби, реорганізувавши шляхом поділу відповідні міжрегіональні територіальні органи зазначеної Служби за переліком згідно з додатком.

Оцінюючи правомірність постанови від 30.08.2022 №337363, суд зазначає таке.

Частиною першою статті 48 Закону №2344-III передбачено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Згідно із частиною другою статті 48 Закону №2344-ІІІ документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

З аналізу вказаних положень статті 48 Закону №2344-III слідує, що перелік документів, визначений зазначеною нормою для здійснення внутрішніх перевезень вантажів, не є вичерпним.

Відповідно до статті 18 Закону №2344-ІІІ з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Контроль за роботою водіїв транспортних засобів має забезпечувати належне виконання покладених на них обов`язків і включає організацію перевірок режимів їх праці та відпочинку, а також виконання водіями транспортних засобів вимог цього Закону та законодавства про працю.

Положення щодо режимів праці та відпочинку водіїв транспортних засобів визначається законодавством.

Відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року №153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, статті 18 Закону № 2344-ІІІ та з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв колісних транспортних засобів наказом Міністерства транспорту і зв`язку України від 07 червня 2010 року № 340, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 14 вересня 2010 року за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, яке встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку (пункт 1.2) (далі Положення № 340).

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340 вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі ТЗ).

Згідно з пунктом 6.1 Положення №340 автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.

Пунктом 6.3 Положення № 340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Згідно з визначенням, наведеним у абзаці дванадцятому пункту 1.5 Положення №340, тахограф - обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Отже, тахограф - контрольний пристрій, який встановлюється на ТЗ для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких ТЗ та про певні періоди роботи їх водіїв.

Іншим способом контролю водіїв є індивідуальна контрольна книжка, яка відображає відомості про тривалість змінного періоду керування.

У розумінні вказаної норми контроль за роботою водіїв повинен здійснюватися роботодавцем незалежно від протяжності маршрутів та інших обставин.

У постанові Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 вказано, що положеннями статті 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" передбачено необхідність наявності як у перевізника так, і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія в разі не обладнання транспортного засобу тахографом, передбачено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженою Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 385 від 24.06.2010, та Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010.

Судом встановлено, що за результатами перевірки транспортного засобу належного позивачу, складено акт від 15.08.2022 №335196, в якому зазначено про те, що відповідальними особами Укртрансбезпеки зафіксовано порушення водієм вказаного транспортного засобу, який здійснював перевезення вантажу, а саме виявлено, що перевізник не забезпечив водія карткою водія та роздруківкою робіт цифрового тахографа, чим порушено вимоги, передбачені статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт".

В свою чергу, позивачем не заперечується той факт, що відповідно до ТТН від 15.08.2022 №16 саме ОСОБА_1 як ФОП виступала перевізником на момент проведення перевірки. При цьому позивачем не заперечується факт відсутності у водія на момент проведення перевірки (15.08.2022) усіх необхідних документів визначених законодавством про автомобільний транспорт.

Тобто, звертаючись до суду цим позовом, позивач не спростовує порушення нею як перевізником законодавства про автомобільний транспорт, зазначаючи серед підстав для скасування постанови про притягнення до відповідальності лише процедурні порушення, зокрема щодо неналежного її повідомлення відповідачем про дату, час та місце розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Разом з тим, з приводу позиції позивача щодо не дотримання відповідачем процедури розгляду справи про відповідні правопорушення, в контексті спірних правовідносин суд вказує про наступне.

Згідно з пунктом 21 Порядку №1567 у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до пункту 25 Порядку №1567 справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктом 26 Порядку №1567 передбачено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання. Про час і місце розгляду справи про порушення уповноважена особа суб`єкта господарювання повідомляється під розписку чи рекомендованим листом із повідомленням.

У разі неявки уповноваженої особи суб`єкта господарювання справа про порушення розглядається без її участі. За наявності підстав керівник органу державного контролю або його заступник виносить постанову про застосування адміністративно-господарських штрафів, яка оформляється згідно з додатком 5 (пункту 27 Порядку №1567).

З аналізу вказаних вище правових норм слідує, що на орган державного контролю покладено обов`язок повідомити уповноважену особу суб`єкта господарювання про час і місце розгляду справи про порушення законодавства одним із способів: під розписку або рекомендованим листом із повідомленням. Справа розглядається за участю уповноваженої особи суб`єкта господарювання, за виключенням випадку, коли уповноважена особа, яка належним чином повідомлена про дату і час розгляду справи, не з`явилася.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови №337363, остання винесена 30.08.2022 на підставі акта проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 15.08.2022 №335196.

Як зазначає позивач, повідомлення про розгляд справи 30.08.2022, позивач отримала 14.09.2022 (поштове відправлення №029).

Як вказує представник відповідача у відзиві, що про розгляд справи про адміністративне правопорушення позивач повідомлявся листом від 16.08.2022 №24936/21/24-22 за місцем реєстрації ФОП ОСОБА_1 , а саме АДРЕСА_1 . Згідно трекінгу Укрпошти лист №029 прибув у відділення смт. Чечельник 24.08.2022 та з невідомих для відповідача причин Укрпоштою самостійно пере направлено цей лист за адресою с. Ольгопіль, Гайсинський район. В результаті чого ОСОБА_1 отримала повідомлення про розгляд справи 14.09.2022.

Під час розгляду справи судом перевірено «поштовий шлях» відправлення за №029 на офіційному інтернет ресурсі Укпошти за адресою https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html. Разом з тим, судом встановлено, що поштове відправлення з №029, 18.08.2022 прийняте поштовим відділенням для відправки, 20.08.2022 відправлення прибуло у точку видачі доставки смт. Чечельник, 24.08.2022 відправлення перенаправлено до іншого відділення: за місцем обслуговування, 14.09.2022 відправлення вручено особисто у с. Ольгопіль (поштовий індекс 24830).

З огляду на наведене, суд зауважує, що відповідач виконав свій обов`язок щодо належного та своєчасного інформування позивача про час та місце розгляду справи. Разом з тим, позивач не отримала своєчасно відповідного повідомлення в силу незалежних від суб`єкта владних повноважень причин.

В контексті цієї спірної ситуації суд вважає за доцільне наголосити на наступному.

У постанові від 22 травня 2020 року (справа № 825/2328/16) Верховний Суд зазначив: "Порушення процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень саме по собі може бути підставою для визнання його протиправним та скасування у разі, коли таке порушення безпосередньо могло вплинути на зміст прийнятого рішення.

Певні дефекти адміністративного акта можуть не пов`язуватись з його змістом, а стосуватися процедури його ухвалення. У такому разі можливі дві ситуації: внаслідок процедурного порушення такий акт суперечитиме закону (тоді акт є нікчемним), або допущене порушення не вплинуло на зміст акта (тоді наслідків для його дійсності не повинно наставати взагалі).

Отже, саме по собі порушення процедури прийняття акта не повинно породжувати правових наслідків для його дійсності, крім випадків, прямо передбачених законом.

Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття.

Так, дефектні процедури прийняття адміністративного акта, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків (ultra vires action - invalid act). Разом із тим, не кожен дефект акта робить його неправомірним.

Суд наголошує, що, у відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості.

Таким чином, ключовим питанням при наданні оцінки процедурним порушенням, допущеним під час прийняття суб`єктом владних повноважень рішення, є співвідношення двох базових принципів права: «протиправні дії не тягнуть за собою правомірних наслідків» і, на противагу йому, принцип «формальне порушення процедури не може мати наслідком скасування правильного по суті рішення».

Разом з тим, в контексті встановлених обставин та наведених сторонами доводів, суд зауважує, що позивачем не доведено та не спростовано порушення законодавства про автомобільний транспорт, виявлені під час перевірки.

Тобто, позивачем не заперечується той факт, що відповідно до ТТН від 15.08.2022 №16 саме ОСОБА_1 як ФОП виступала перевізником на момент проведення перевірки. При цьому позивачем також не заперечується факт відсутності у водія на момент проведення перевірки (15.08.2022) усіх необхідних документів визначених законодавством про автомобільний транспорт.

Тобто, звертаючись до суду цим позовом, позивач не спростовує порушення нею як перевізником законодавства про автомобільний транспорт, зазначаючи серед підстав для скасування постанови про притягнення до відповідальності лише процедурні порушення, зокрема щодо неналежного її повідомлення відповідачем про дату, час та місце розгляду справи щодо порушення законодавства про автомобільний транспорт.

Таким чином, відповідачем правомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення абз. 3 ч.1 ст.60 Закону України "Про автомобільний транспорт", через що відсутні правові підстави для скасування спірної постанови від 30.08.2022 №337363.

Слід зазначити, що ст.6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі-Конвенція) регламентовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15.11.2007, заява №22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані суб`єктом владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що встановлені у справі обставини не підтверджують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, а відтак, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З урахуванням положень статті 139 КАС України підстави для відшкодування витрат зі сплати судового збору відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: Державна служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контрою) у Вінницькій області (вул. В. Порика, 29, м. Вінниця, 21021, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 19.12.2022

Суддя Томчук Андрій Валерійович