Справа № 750/7758/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 750/7758/21 Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Ткаченко О.Є.,
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Чернігівської міської ради (далі по тексту - відповідач) в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення №239 від 06.05.2021 року в частині п.19 Переліку тимчасових споруд, що підлягають демонтажу, додатку до даного рішення (щодо демонтажу її сараю, інформаційне повідомлення №024-С).

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року в задоволенні значеного позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 309 КАС України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.

Пунктом 1 статті 6 ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року Конвенції про захист прав людини та основних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.

Згідно п. 26 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень ухвалення рішення в розумні строки відповідно до статті 6 Конвенції також можна вважати важливим елементом його якості. Проте можливе виникнення суперечностей між швидкістю проведення процесу та іншими чинниками, пов`язаними з якістю, такими як право на справедливий розгляд справи, яке також гарантується статтею 6 Конвенції. Оскільки важливо забезпечувати соціальну гармонію та юридичну визначеність, то попри очевидну необхідність враховувати часовий елемент слід також зважати й на інші чинники.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про продовження строку розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року на розумний строк.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 06.05.2021 Виконавчий комітет Чернігівської міської ради, керуючись підпунктом 7 пункту «а» частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Законом України «Про благоустрій, населених пунктів», рішенням Чернігівської міської ради від 24.12.2019 № 49/VII-2 «Про затвердження Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій, парків, скверів та додержання тиші в громадських місцях м. Чернігова в новій редакції», враховуючи пропозиції Комісії з демонтажу незаконно розміщених об`єктів на території міста Чернігова, оформлені протоколом від 16.04.2021, прийнято рішення № 239 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Чернігова» (далі по тексту - оскаржуване рішення).

У додатку до вказаного рішення вказано перелік тимчасових споруд, що підлягають демонтажу, у тому числі тимчасовий (дерев`яний) сарай, розташований за адресою: АДРЕСА_1 )(а.с.7-9).

Інспектором-ревізором відділу з контролю за благоустроєм міста КП «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради 31.03.2021 складено акт про виявлення сараю, а саме: дерев`яної конструкції приблизно розміром 6м на 3м, не під`єднана до електромережі, має двоє дверей на замку, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.45).

На вказаний сарай було розміщено інформаційне повідомлення № 024-С. (а.с.46-47).

ОСОБА_1 , вважає себе власником даного сараю, який був фактично побудований в той час, коли вона отримала ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , а тому сарай не відноситься до вказаного будинку.

Вищевказане повідомлення оприлюднено на офіційному веб-порталі Чернігівської міської ради 31.03.2021 та надано строк до 14.04.2021 для надання дозвільної документації на розміщення відповідного сараю (а.с.46).

Вважаючи оскаржуване рішення Виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 06.05.2021 № 239 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Чернігів» в частині, що стосується дерев`яної конструкції приблизно розміром 6м на 3м, за адресою: АДРЕСА_2 , протиправним, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний дерев`яний сарай не є капітальною спорудою, а доводи позивачки, що спірна споруда є її власністю і не відноситься до тимчасової споруди, є безпідставними, оскільки відсутній будь-який документ на підтвердження набуття права власності в розумінні Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до частини третьої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 № 3038-VI передбачено що розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Частиною 2 статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.

Приписами пункту 1, 2 частини першої статті 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження місцевих програм та заходів з благоустрою населених пунктів; затвердження правил благоустрою територій населених пунктів.

Рішення місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо благоустрою території певного населеного пункту є обов`язковим для виконання розміщеними на цій території підприємствами, установами, організаціями та громадянами, які на ній проживають.

Рішенням Чернігівської міської ради від 24.12.2019 № 49/VII-2 «Про затвердження Правил благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій, парків, скверів та додержання тиші в громадських місцях м. Чернігова в новій редакції» затверджені Правила благоустрою м. Чернігова у новій редакції.

Правилами благоустрою м. Чернігова визначено, що тимчасова споруда - споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, у тому числі для здійснення підприємницької діяльності, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. До тимчасових споруд відносяться: кіоски, павільйони, намети, намети для сезонного продажу товарів, холодильне обладнання (низькотемпературні прилавки), авторозвозки, автокафе, лавки-автопричепи, спеціальне торгівельно-технологічне обладнання, розноски, лотки/ємності, будь-які предмети, на яких є можливість розміщення об`єктів торгівельної або іншої діяльності, торгівельні ряди, торгівельні автомати, літні майданчики, тимчасові майданчики, сезонні майданчики, дитячі атракціонні чи ігрові містечка, дебаркадери, засоби для обмеження чи зменшення руху, шлагбауми, балки, запірні планки, господарські споруди (сараї, погреби тощо), металеві гаражі, металеві конструкції, зупинкові комплекси, стенди. Перелік не є вичерпним.

Відповідно до статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкту, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

На підставі аналізу наведених вище положень законодавства слід зробити висновок, що порядок та реалізація суб`єктом владних повноважень щодо демонтажу тимчасової споруди залежить від виду об`єкту, що підлягає демонтажу.

Орган місцевого самоврядування має повноваження приймати рішення про демонтаж об`єктів, якщо такі належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою.

Якщо об`єкт не є тимчасовою спорудою, його може бути примусово знесено в порядку, встановленому Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» за судовим рішенням, ухваленим за позовом органу державного архітектурно-будівельного контролю.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 27.01.2020 у справі №465/249/15-а.

Згідно з частиною третьою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

За змістом частин першої та другої статті 182 цього Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Об`єктами будівництва, у розумінні абзацу 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» є будинки, будівлі, споруди будь-якого призначення, їх комплекси та частини, лінійні об`єкти інженерно-транспортної інфраструктури.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 збудувала сарай у 1983 році, після того як 21.07.1982 вона отримала ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_3

Однак, державна реєстрація права власності на вказаний дерев`яний сарай не здійснювалась.

Згідно висновку експерта від 22.09.2021 технічний стан тимчасової споруди (сараю) за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.45), в цілому оцінюється, як аварійний та підлягає знесенню (а.с.57-64).

Отже, відсутні підстави для висновку щодо належності спірного дерев`яного сараю до об`єкта нерухомого майна, а тому, орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями приймати рішення про демонтаж об`єктів, що належать до тимчасових споруд у розумінні Правил благоустрою.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що спірний дерев`яний сарай не є капітальною спорудою. Доводи позивачки, що спірна споруда є її власністю, а тому не відноситься до тимчасової споруди, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки відсутній будь-який документ на підтвердження набуття ОСОБА_1 права власності в розумінні Цивільного кодексу України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» .

Щодо доводів зазначених в апеляційній скарзі про те, що відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного рішення, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Процедура виявлення об`єктів, що є тимчасовими об`єктами, визначена у Правилах благоустрою, забезпечення чистоти, порядку утримання і прибирання вуличних, дворових територій, парків, скверів та додержання тиші в громадських місцях м. Чернігова, що затверджені рішенням Чернігівської міської ради від 24.12.2019 № 49/VII- 2.

Так, 31.03.2021 року інспектором-ревізором відділу з контролю за благоустроєм міста комунального підприємства «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради Рижовим А.О. на земельній ділянці по АДРЕСА_2 , виявлена тимчасова споруда, а саме: дерев`яна конструкція, приблизним розміром 6м х 3м, яка за зовнішніми ознаками не підключена до електричних мереж. Про що складено акт виявлення тимчасової споруди від 31.03.2021 № 024-С.

Відповідно до пункту 5.15. Правил благоустрою міста Чернігова уповноважений орган на виявлений об`єкт, у разі можливості, розміщує інформаційне повідомлення (наклейка) з повідомленням про необхідність протягом двох тижнів власнику/користувачу з`явитись до уповноваженого органу та надати дозвільні документи на розміщення об`єкта. Факт розміщення повідомлення фіксується фото- або відеозасобами. Дане повідомлення розміщується на офіційному веб-порталі Чернігівської міської ради, з яким можна ознайомитись за посиланням https://chernigiv-rada.gov.ua/kp-mv-ofpov/id-47493/. Також інформаційне повідомлення (наклейка) з вимогою № 024-С було розміщено на самому об`єкті - тимчасовій споруді, про що свідчать додатки до акта виявлення тимчасової споруди № 024-С від 31.03.2021 року.

У свою чергу пунктом 5.15. Правил благоустрою м. Чернігова встановлено строк для надання документів на розміщення виявлених об`єктів - протягом двох тижнів. У зазначений строк до муніципальної варти ОСОБА_1 не з`явилась, документів на підтвердження факту належності на праві власності сараю не надала. Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції зазначені обставини не спростовано апелянтом.

Отже, питання щодо демонтажу незаконно розміщеного об`єкта на території міста Чернігова було винесено на розгляд комісії з демонтажу незаконно розміщених об`єктів на території міста Чернігова (надалі - комісія з демонтажу), засідання якої відбулося 16.04.2021.

Аналіз наведених правових положень та вищезазначених обставин справи дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що відповідач під час прийняття оскаржуваного рішення від 06.05.2021 року № 239 «Про демонтаж тимчасових споруд на території міста Чернігів» в частині, що стосується дерев`яної конструкції, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ) діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством України, а отже відсутні правові підстави для скасування цього рішення, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 19.12.2022 року