Справа № 280/5734/21
Суддя: Конишева Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

20 грудня 2022 року Справа № 280/5734/21 СН/280/34/22 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами загального позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011)

про стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

07.07.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява, надіслана засобами поштового зв`язку 01.07.2021, ОСОБА_1 (далі - позивач) до Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач), в якій позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 11.06.2020 по 13.05.2021 у розмірі 2555992,4221 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що рішенням суду від 10 червня 2020 року по справі №280/378/20 його було поновлено в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25 грудня 2019 року. Проте рішення в цій частині було виконано 14 травня 2021 року шляхом поновлення на посаді в Генеральній прокуратурі України, а не в Офісі Генерального прокурора на рівнозначній посаді з 10.06.2020. Оскільки у порушення вимог Кодексу законів про працю України рішення суду не було виконано негайно, то за цей період підлягає стягненню середній заробіток відповідно до статті 236 цього Кодексу. Зокрема позивач зазначає, що для обрахунку суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу необхідно застосовувати статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та Постановою №1155 з урахуванням коефіцієнту підвищення посадових окладів. Просить Позовні вимоги задовольнити.

Від відповідача до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає про безпідставність та необґрунтованість позову, просить відмовити у його задоволенні. В обґрунтування заперечень проти позову зазначає, що поновлення позивача на посаді в Офісі Генерального прокурора, всупереч КЗпП України та Закону України «Про прокуратуру» дає підстави для можливості поновлення на посаді прокурора, оминаючи процедуру атестації. Вважає, що з боку відповідача відсутнє порушення вимог ст. 236 КЗпП України. Також, із посиланням на абз. 3 п. 3 Прикінцевих і перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ, вказує на безпідставність вимог позивача про присудження середнього заробітку із застосуванням коефіцієнтів загального підвищення посадового окладу. Зазначає, що оплата праці позивача має визначатися за постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505. Просить у задоволені позовних вимог відмовити.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду по справі №280/5734/21 від 08 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20.10.2022, рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 жовтня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 01 лютого 2022 року в справі № 280/5734/21 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду з підстав того, що суди першої та апеляційної інстанцій не перевірили та не дослідили питання правильності здійсненого позивачем розрахунку середнього заробітку, не встановили середню заробітну плату працівника для розрахунку суми та не здійснили її розрахунок з урахуванням такої обставини відповідно до вимог статті 236 КЗпП України.

03.11.2022 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу №280/5734/21 передано на новий розгляд судді Конишевій О.В.

Ухвалою від 08.11.2022 прийнято до провадження справу №280/5734/21 (Провадження № СН/280/34/22) та призначено підготовче засідання на 21 листопада 2022 року.

Протокольною Ухвалою суду від 21.11.2022 було відкладено підготовче засідання на 05.12.2022.

Протокольною Ухвалою суду від 05.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 13.12.2022.

13.12.2022 від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Суд, всебічно та повно встановивши обставини справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20 був задоволений його позов до Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора: визнано протиправним та скасоване рішення другої кадрової комісії № 11 від 05.12.2019 року Про неуспішне проходження прокурором атестації; визнано протиправним та скасовано наказ Генеральної прокуратури України від 21 грудня 2019 № 2084ц про звільнення позивача з посади заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури; поновлено позивача в Офісі Генерального прокурора на посаді рівнозначній посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України та органів прокуратури з 25.12.2019 року.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 828041,07 грн. без урахування обов`язкових відрахувань.

Зазначене судове рішення в частині поновлення позивача на посаді та присудження виплати заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць допущене до негайного виконання.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 16.11.2020 закрите апеляційне провадження за апеляційною скаргою Офісу Генерального прокурора на зазначене судове рішення. Відтак, зазначене судове рішення набрало законної сили 16.11.2020.

Відповідачем рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 тривалий час не виконувалось.

На виконання постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції від 20.04.2021 ВП №65220082 Генеральним прокурором підписано наказ №567ц від 14.05.2021, яким поновлено позивача на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України. Зазначає, що зазначеним наказом не виконане в повному обсязі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 в частині поновлення позивача, оскільки судовим рішенням позивача поновлено на посаді в Офісі Генерального прокурора та Генеральна прокуратура України з 02.01.2020 не функціонує у зв`язку із її перейменуванням на Офіс Генерального прокурора (наказ Генерального прокурора від 23.12.2019 №351).

Оскільки рішення суду відповідачем не виконане негайно, то вважає, що з відповідача має бути стягнутий на користь позивача середній заробіток за час невиконання судового рішення за період з 11.06.2020 (день, наступний за днем ухвалення судового рішення про поновлення на роботі) по 13.05.2021 (день, що передує дню поновлення позивача на посаді в Генеральній прокуратурі України).

Після набрання рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 законної сили позивач неодноразово звертався до відповідача щодо поновлення його на роботі в Офісі Генерального прокурора, в тому числі із заявами в яких надавав згоду на його призначення на різні посади в Офісі Генерального прокурора. Крім того, запитував інформацію про наявність вакантних посад в Офісі Генерального прокурора.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С. від 20.04.2021 було відкрите виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20 в частині поновлення позивача на посаді в Офісі Генерального прокурора, за виконавчим листом від 12.06.2020.

Наказом Генерального прокурора від 14.05.2021 №567ц, виданим на підставі рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020, постанови державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження ВП №65220082 від 20.04.2021 у справі №280/378/20: скасовано наказ Генерального прокурора від 21.12.2019 №2084ц про звільнення позивача з посади заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України; поновлено позивача на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України з 25.12.2019.

13.04.2020 позивачем був укладений контракт про проходження військової служби у Службі безпеки України терміном дії з 13.04.2020 по 12.04.2025.

18.05.2021 позивач звернувся до відповідача із заявою про його увільнення від обов`язків заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України у зв`язку із проходженням військової служби у Службі безпеки України, на підставі ст. 119 КЗпП України, із збереженням місця роботи, посади і середнього заробітку.

Наказом Генерального прокурора від 18.05.2021 №599ц позивача було увільнено з 18.05.2021 від виконання службових обов`язків на посаді заступника начальника першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України у зв`язку з прийняттям його на військову службу за контрактом, збережено за позивачем посаду та середній заробіток за період з 18.05.2021 по 12.04.2025.

У зв`язку із невиконанням рішення суду щодо поновлення на роботі у період з 11.06.2020 по 13.05.2021 позивач звернувся до суду із цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 236 Кодексу законів про працю України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок №100).

Відповідно до пункту 2 розділу II Порядку № 100 (Період, за яким обчислюється середня заробітна плата) середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 3 розділу III Порядку (Виплати, що включаються у розрахунок середньої заробітної плати) при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Відповідно до абзацу 1 пункту 10 Порядку № 100 (у редакції до 09.12.2020) у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Водночас, пункт 10 Порядку № 100 виключено постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100» від 09.12.2020 № 1213, яка набрала чинності 12.12.2020.

Про принцип дії закону в часі неодноразово наголошував Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 09.02.1999 № 1-рп/99, від 05.04.200 № 3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, зазначаючи, що дію нормативно-правового акта в часі необхідно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Конституційним Судом України 26.03.2020 прийнято Рішення № 6-р/2020 щодо невідповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України.

Визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до статті 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Отже, оплата праці прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних і окружних прокуратур регулюється нормами статті 81 Закону № 1697-VII з дня ухвалення Рішення № 6-р/2020 тобто з 26.03.2020

Водночас, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-ІХ (далі - Закон № 113-ІХ), який набрав чинності 25.09.2019, запроваджено реформування органів прокуратури України.

Так, частину першу статті 7 Закону № 1697-VII викладено у новій редакції: слова «Генеральна прокуратура України» замінено словами «Офіс Генерального прокурора», слова «регіональні» та «місцеві» замінено відповідно словами «обласні» та «окружні», а пункт 4 цієї частини та статті стосовно військових прокуратур у системі органів прокуратури виключено.

Статтею 15 Закону № 1697-VII (в редакції Закону № 113-ІХ) визначено виключний перелік посад в Офісі Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратурах.

При цьому згідно з абзацом 3 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури (Постанова № 505).

Відповідно до пункту 4 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ день початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України».

Наказом Генерального прокурора від 23.12.2019 № 351 днем початку роботи Офісу Генерального прокурора визначено 02.01.2020.

Пунктом 7 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться в порядку, передбаченому цим розділом.

Враховуючи, що Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 норми Закону № 113-ІХ не визнано неконституційними, вказані норми є чинними, а отже оплата праці прокурорів Генеральної прокуратури України, регіональних, місцевих і військових прокуратур продовжує здійснюватися відповідно до Постанови №505.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 21.07.2022 по справі № 280/1992/21 в які зазначено, що «позивач не є прокурором, який успішно пройшов атестацію, а тому у спірних правовідносинах застосуванню підлягають приписи абзацу третього пункту 3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX, зі змісту якого слідує, що на період до дня звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури оплата праці прокурорів, які не завершили процедуру атестації, здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, а саме: постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури».

Верховний Суд звертає увагу, що положеннями пункту 3 розділу II Прикінцеві і перехідні положення Закону № 113-IX запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи не проходження атестації.

Тому, зважаючи на фактичні обставини справи та чинне законодавче регулювання організації прокуратури України заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури, оскільки він у ці органи не був переведений.

Тому прирівняння посадового окладу позивача до посадових окладів прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури за відсутності факту переведення його на посаду прокурора в ці установи, суперечить вимогам Закону № 113-ІХ».

Аналогічну правову позицію сформовано Верховним Судом у постановах від 20.01.2022 у справі № 826/17709/14, від 10.02.2022 у справі № 640/24864/19, від 26.05.2022 у справі №540/1268/21.

Як встановлено судом, працівникам (прокурорам) Генеральної прокуратури України у тому числі позивачу, було встановлено оклад відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" № 505, який був чинним і на момент звільнення останнього, саме зазначений оклад було використано при вищевказаному розрахунку його середньоденної заробітної плати.

Відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 за № 1155 "Про умови оплати праці прокурорів" який набрав чинності 16.01.2020, посадовий оклад прокурора Офісу Генерального прокурора, було підвищено.

Згідно норм законодавства, яке регулює ці правовідносини прокурори, які не були переведені на посаду прокурора в новостворені органи прокуратури, отримували/отримують заробітну плату відповідно до Постанови № 505. Водночас, ті прокурори, які переведені на такі посади, отримують заробітну плату згідно з Постановою № 1155 та статті 81 Закону № 1697-VII.

Отже, виплата заробітної плати згідно з Постановою № 1155 і статті 81 Закону №1697-VII пов`язана саме із фактом переведення прокурорів (після їхньої атестації) на посади в «новоутворені»/«оновлені» прокуратури (відповідно до Закону № 113-ІХ). З набранням чинності Постанови № 1155 збільшили посадові оклади тільки тим, кого після атестації перевели на посади прокурорів до Офісу Генерального прокурора, обласних та окружних прокуратур (відповідно до Закону № 113-ІХ).

Верховний Суд у постанові №460/15639/21 від 08.11.2022 зазначив, що середня заробітна плата прокурорів не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів, встановлених Постановою № 1155, за відсутності факту успішного проходження ними атестації та переведення на посади прокурорів Офісу Генерального прокурора, обласних, окружних прокуратур.

Такий висновок Верховний Суд підтримав, зокрема, у постановах від 21.10.2021 у справі №640/154/20, від 04.11.2021 у справі № 640/537/20 та від 01.12.2021 у справі № 640/26041/19, від 20.01.2022 у справі №826/17709/14.

В матеріалах справи відсутні докази щодо успішного проходження позивачем атестації та переведення його на посаду до Офісу Генерального прокурора саме за результатами атестації, відповідно за період з 11.06.2020 по 13.05.2021 середня заробітна плата позивача не може обчислюватися з урахуванням посадових окладів, встановлених Постановою № 1155.

Усталеною є правова позиція Верховного Суду про покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої ст. 236 КЗпП України, незалежно від дій чи ініціативи працівника щодо поновлення на роботі, а також незалежно від причин зволікання із виконанням судового рішення, оскільки диспозиція цієї норми трудового законодавства пов`язує виплату середнього заробітку виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі, яке підлягає негайному виконанню роботодавцем.

Відповідач не заперечував, що у спірний період з 11 червня 2020 року по 13 травня 2021 року, ним не було виконано рішення суду по справі №280/378/20, а відповідно наявні підстави для обчислення середнього заробітку за час затримки виконання рішення.

Стосовно обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням коефіцієнту підвищення, суд зазначає наступне.

Відповідно по правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові №460/15639/21 від 08.11.2022 зазначено, що пункт 10 Порядку КМУ №100 виключено на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100» від 09.12.2020 № 1213 ( далі - Постанова КМУ № 1213), яка набрала чинності 12.12.2020, а отже вказаний пункт стосовно обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивача з урахуванням коефіцієнту підвищення підлягає застосуванню у площині спірних правовідносин в обмежених часових рамках, а саме по дату 11.12.2020, а тому правові підстави для застосування коефіцієнта підвищення з 12.12.2020 відсутні.

З огляду на викладене вище, так як у позивача збільшення посадового окладу не відбулося, відповідно за період з 11.06.2020 по 12.12.2020 (тобто до моменту виключення пункт 10 Порядку № 100 ) середній заробіток не повинен коригуватися на коефіцієнт підвищення. Враховуючи, що пункт 10 Порядку №100 був скасований з 12.12.2020, відповідно з цього періоду відсутні правові підстави для його застосування.

Пунктом 8 розділу IV Порядку №100 (Порядок розрахунку виплат у всіх випадках збереження заробітної плати) встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Кількість робочих днів за період вимушеного прогулу позивача з 11.06.2020 по 13.05.2021, становить 231 день.

Як вбачається із змісту довідки Офісу Генерального прокурора № 21-598зп від -02.08.2021 середньоденна заробітна плата складає 1985,71 грн Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивача з відповідача, 458 699, 01 грн (1985,71 грн х 231 робочих днів).

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є частково обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для розподілу судових витрат у цій частині у відповідності до вимог статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст. ст. 1, 2, 9, 72-78, 241-246, 250 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ід.код НОМЕР_1 ) до Офісу Генерального прокурора (вул. Різницька, буд. 13/15, м. Київ, 01011, ) -задовольнити частково.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10.06.2020 у справі №280/378/20 за період з 11.06.2020 по 13.05.2021 у сумі 458 699, 01 грн (чотириста п`ятдесят вісім тисяч шістсот дев`яносто дев`ять гривень 01 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 20.12.2022.

Суддя О.В. Конишева