Справа № 420/16245/22
Суддя: Попов В.Ф.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Попова В.Ф. розглянувши в порядку спрощеного провадження у письмовому провадженні, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради про визнання протиправною відмови та зобов`язання вчинити певні дії щодо поновлення виплати щомісячної адресної допомоги

внутрішньо-переміщеним особам,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулась в суд за адміністративним позовом до Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради (далі відповідач, Департамент) в якому просить про таке:

1. Визнати протиправним та скасувати рішення Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 16.05.2022 р. № 04-С-1046/50.

2. Зобов`язати Департамент праці та соціальної політики Одеської міської ради призначити та виплатити допомогу на проживання внутрішньо переміщеної особи відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 332 від 20.03.2022р з дати звернення, а саме з 10.05.2022 р.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що у зв`язку із військовими діями у Донецькій області, та безпосередньо у м. Донецьк була змушена переїхати до м. Одеси. Зареєстрована як внутрішньо переміщена особа 18.11.2015 р., а з 18.10.2016 р. проживає в Одеському геріатричному будинку-інтернаті. Відповідач відмовив у призначенні допомоги як внутрішньо переміщеній особі мотивуючи тим, що відповідно до п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 332 від 20.03.2022р. допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії та що визначені в переліку адміністративно-територіальних одиниць, на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми "єПідтримка", затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. N 204. З таким рішенням незгодна, оскільки відповідно до ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року №1706-V є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на відповідному обліку.

Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву відповідно до якого позовні вимоги не визнали та зазначили, що ОСОБА_1 перебувала на обліку з 18.11.2015 року і їй, як особі з інвалідністю II групи внаслідок загального захворювання нараховувалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 (далі - Постанова № 505). Останній період призначення з 21.05.2018 року по 21.11.2018 року, виходячи із розміру 1650,25 грн щомісячно. Постановою КМУ від 11.07.2018 року № 548 внесено зміни до пункту 6 Постанови № 505. Зокрема, грошова допомога не призначається на члена сім`ї, який перебуває на повному державному утриманні в будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, психоневрологічному інтернаті, будинку-інтернаті для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, спеціальному будинку-інтернаті системи соціального захисту населення. Тобто, на наступний період призначення грошової допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, передбаченої Постановою № 505, припинено. 20 березня 2022 року була прийнята постанова КМУ № 332 про «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (далі - Порядок № 332), якою визначену механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам. Порядок № 332 поширює свою дію виключно на ті правовідносини, які складалися після набрання ним чинності, оскільки закон зворотної сили не має.

Згідно з Порядком № 332 допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Тобто, якби Позивачка отримувала допомогу по Постанові № 505, то вона продовжила би отримувати її автоматично відповідно до Порядку № 332, але ОСОБА_1 такої допомоги на момент звернення не отримувала.

Відповідачі просять відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представником позивача подано відповідь на відзив в якому зазначає про те, що Порядок № 332 надає право позивачці на отримання допомоги, тому відмова є протиправною.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_2 проживає в КУ «Одеський геріатричний будинок-інтернат» та перебувала на обліку в управлінні соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради з 18.11.2015 року і їй, як особі з інвалідністю II групи внаслідок загального захворювання нараховувалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 року № 505 (далі - Постанова № 505).

Останній період призначення з 21.05.2018 року по 21.11.2018 року, виходячи із розміру 1650,25 грн щомісячно.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 року № 548 внесено зміни до пункту 6 Постанови № 505 відповідно до якого грошова допомога не призначається на члена сім`ї, який перебуває на повному державному утриманні в будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, психоневрологічному інтернаті, будинку-інтернаті для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, спеціальному будинку-інтернаті системи соціального захисту населення.

Таким чином, виплата грошової допомоги на проживання позивачці як внутрішньо переміщеній особі, що була передбачена Постановою № 505 припинена з листопада 2018 року. Цю обставину позивачка не спростовує.

10.05.2022 р. позивачка звернулась до Управління соціального захисту населення в Суворовському районі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою про надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи.

16 травня 2022 р. листом № 04-С-1046/50 відповідач відмовив позивачці у призначенні допомоги, мотивуючи тим, що станом на початок воєнних дій вона не здійснювала переміщення, що виключає виплати в рамках Програми (єПідтримка) затверджені розпорядженням КМУ від 06.03.2022 року № 204.

Таким чином, у цій справі підлягає встановленню чи має право позивачка як внутрішньо переміщена особа з 18.11.2015 року, якій нараховувалась та виплачувалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг відповідно до Постанови № 505 виплата якої припинена ще у 2018 році, на отримання допомоги на проживання відповідно до Постанови КМУ № 332 від 20.03.2022 року за умови втрати чинності Постанови № 505, перебування позивачки в геріатричному будинку-інтернаті до введення воєнного стану в Україні та не здійснення переміщення?

Проаналізувавши позиції сторін викладені у їх заявах по суті, приписи діючого законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки у неї відсутнє право на отримання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідно до Постанови КМУ № 332 від 20.03.2022 року.

Суд повністю погоджується з позицією відповідача викладену ним у своєму рішенні про відмову та у відзиві на позовну заяву, оскільки така є обґрунтованою з посиланням на норми права, з`ясуванням всіх обставин, що стосуються безпосередньо позивачки.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11.07.2018 року № 548 внесено зміни до пункту 6 Постанови № 505, а саме, що грошова допомога не призначається на члена сім`ї, який перебуває на повному державному утриманні в будинку дитини, дитячому будинку, дитячому будинку-інтернаті, психоневрологічному інтернаті, будинку-інтернаті для громадян похилого віку та осіб з інвалідністю, спеціальному будинку-інтернаті системи соціального захисту населення.

Тобто, позивачка втратила право на призначення та отримання грошової допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, що була передбачена Постановою № 505 у 2018 році.

У зв`язку з подіями лютого 2022 року, 20 березня 2022 року прийнята постанова Кабінету Міністрів України № 332 про «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам», якою визначену механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - Порядок № 332).

Вказаною постановою КМУ визнано такою, що втратила чинність Постанова № 505.

Як встановлено судом та не спростовується позивачкою, остання з 18.11.2015 року й на момент набрання Порядком № 332 чинності проживає у місті Одесі і у зв`язку з введенням воєнного стану та бойовими діями не змінювала свого місця проживання.

Відповідно до п. 2 Порядку № 332 допомога надається особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя, а також території адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії та що визначена в переліку адміністративно-територіальних одиниць на території яких платникам єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, які перебувають на обліку на відповідній території, може надаватися допомога в рамках Програми єПідтримка, затвердженому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 6 березня 2022 р. № 204.

Разом з тим, згідно з Порядком № 332 допомога не надається внутрішньо переміщеним особам, які були обліковані як внутрішньо переміщені особи до 24 лютого 2022 р. у регіонах, що не включені до переліку, зазначеному в абзаці першому пункту 2 цього Порядку, за винятком осіб, які отримували щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, у тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Суд повністю погоджується з висновком відповідача, що якби позивачка отримувала допомогу по Постанові № 505 то на момент прийняття Порядку № 332 вона б мала право на її отримання автоматично відповідно до Порядку № 332. Але ОСОБА_1 на момент звернення та прийняття Порядку № 332 такої допомоги не отримувала з підстав, що вже наведені судом.

Суд зазначає, що станом на 10.05.2022 року (на момент звернення) м. Одеса не була тимчасово окупованою територією або територією адміністративно-територіальної одиниці, де проводяться бойові дії. При чому незважаючи на те, що Одеська область є в переліку, затвердженому розпорядженням № 204, але право на допомогу мають лише ті особи, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, а також території адміністративно-територіальних одиниць, де проводяться бойові дії, та зазначені в цьому переліку.

Тобто, для отримання допомоги необхідно аби територія з якої перемістилася особа була тимчасово окупованою або такою, де ведуться бойові дії та перебувала в переліку, визначеному розпорядженням № 204.

Місто Одеса відповідає лише одному з зазначених критеріїв, а саме: Одеська область дійсно є в переліку, визначеному розпорядженням № 204, але не була тимчасово окупованою або такою, де ведуться бойові дії.

Суд зазначає також, що відповідно до п. 3 Порядку № 332 починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 р. заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема через Єдиний державний вебпортал електронних послуг, або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знигцення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації. (абз.6)

Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), формується в електронній формі відповідно до Положення про інформаційну систему формування переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 травня 2022 р. № 562, а у разі відсутності технічної можливості формування такого переліку в електронній формі - затверджується Мінреінтеграції за погодженням з Міноборони на підставі пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.( абз.7)

Перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 25 квітня 2022 року № 75 (у редакції наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 26 вересня 2022 року № 217), та постійно змінюються.

Проте, як правильно звертає увагу відповідач, на дату звернення позивачки до управління, так і станом на сьогодні м. Одеса та Одеська область не входить до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), що дає підстави прийти до висновку, що мешканцям Одеської області виплата допомоги як внутрішньо переміщеним особам з травня 2022 року взагалі не здійснюється.

Оскільки ОСОБА_1 була облікована як внутрішньо переміщена особа до ведення воєнного стану та не одержувала допомогу на проживання, їй було правомірно відмовлено у наданні допомоги на проживання.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише гіа підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд вважає, що рішення відповідача відповідає вимогам закону та прийняте на підставі, у межах повноважень та у спосіб що визначені законами України, є таким що відповідає всім критеріям визначеним ч.2 ст.2 КАС України.

З підстав вищенаведених суд відхиляє всі обґрунтування позивача і зазначає про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

На виконання вимог частини другої статті 77 КАС України, відповідачами доведено належними та допустимими доказами правомірность їх рішення.

У підсумку, з урахування вищезазначеного у сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст. 242- 246 КАС України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Попов В.Ф.