Справа № 380/18198/21
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/18198/21 пров. № А/857/14915/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

за участю секретаря Пославського Д.Б.

представника апелянта Павлова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Мричко Н.І. у м. Львові, повне судове рішення складено 19 вересня 2022 року) у справі № 380/18198/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними дій та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив визнати протиправними дії Головного управління ДПС у Львівській області по нарахуванню ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплаченого фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості за період 2020 року та скасувати податкове повідомлення-рішення від 08.06.2021 № 0-1320.

В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що нежитлова будівля, на яку оскарженим податковим повідомленням-рішенням визначено суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, є корівником, а тому відповідно до рішення сільської ради для фізичних осіб ставка податку за 1 кв. метр для будівель та споруд за кодом 1271.1 становить 0,01% розміру мінімальної заробітної плати. З цих підстав, позивач вважає протиправним застосування відповідачем при обчисленні податку на нерухоме майно ставки 0,5 % від розміру мінімальної заробітної плати за 2019 рік.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області від 08.06.2021 № 0-1320.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен був з`ясувати функціональне призначення належного позивачу на праві власності об`єкта нерухомості згідно з кодами, передбаченими Додатком №1, а не застосовувати максимальну ставку податку, яка визначена у Податковому кодексі України. Такі дії відповідача свідчать про поверхневий та формальний підхід при вирішенні питання застосування розміру ставки податку на нерухоме майно.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів функціонального призначення нежитлової будівлі корівника, а також докази використання платником даного об`єкта нерухомості для сільськогосподарських потреб.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник апелянта в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та надав пояснення, просить апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Позивач, в судове засідання на виклик суду не з`явився, явку уповноваженої особи не забезпечив, хоча належним чином був повідомлений, що не перешкоджає розгляду справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що Відповідно до інформаційної довідки № 287236017 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 29.11.2021, у позивача на праві приватної власності перебуває ? нежитлової будівлі загальною площею 952,3 кв. м за адресою: Львівська обл., Кам`янка-Бузький р-н, с. Банюнин, вул. Тиха, буд. 7в.

08.06.2021 ГУ ДПС у Львівській області прийняло податкове повідомлення-рішення № 0-1320, яким визначило позивачу суму податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 30921, 78 грн.

Позивач вважаючи, що спірне податкове повідомлення - рішення є протиправним, звернувся до суду з відповідними позовними вимогами.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтями 67 та 68 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом, неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовані Податковим кодексом України від 02.12.2010 № 2755- IV (далі - ПК України).

Так, 01.01.2015 набрав чинності Закон України N71-VIII від 28.12.2014 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким, шляхом викладення в новій редакції ст. 266 ПК України, введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості

За змістом підпунктів 266.2.1, 266.3.1 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Підпунктом 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України передбачено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до п.п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють:

а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку;

б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей;

в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування;

г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки;

ґ) будівлі промислові та склади;

д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки);

е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо;

є) інші будівлі.

Ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування (п.п. 266.5.1. п. 266.5 ст. 266 ПК України).

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Банюнинської сільської ради Бузького району Львівської області від 20.06.2019 № 4 затверджено Додаток 1 «Ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» до Типового рішення про встановлення ставок та пільг із сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі Додаток №1).

Згідно з Додатком № 1 ставки встановлюються на 2020 рік та вводяться в дію з 01.01.2020.

Додаток № 1 визначає ставки податку за 1 квадратний метр в залежності: 1) від класифікації будівель та споруд, а код та найменування зазначено відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17.08.2000 № 507 (далі Класифікатор); 2) від того, хто є платником податку: фізичні чи юридичні особи.

Додаток № 1 встановлює конкретні ставки податку для нежитлових будівель в залежності від їх функціонального призначення із конкретним кодом відповідно до Класифікатора.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що належне йому на праві приватної власності нежитлове приміщення є корівником, а тому відповідно до рішення сільської ради для фізичних осіб ставка податку за 1 кв. метр для будівель та споруд за кодом 1271.1 будівлі для тваринництва становить 0,01% розміру мінімальної заробітної плати.

Згідно Класифікатора, клас під кодом 1271 «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» включає: будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси та т. ін.

Відтак колегія суддів поділяє висновок суду першої інстанції, що з урахуванням Додатку №1 належна фізичній особі на праві власності будівля для тваринництва - корівник обкладається податком за ставкою 0,01% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр. При цьому, суд критично оцінює та відхиляє доводи апелянта про необхідність подання додаткових документів щодо використання такого майна за призначенням, оскільки такі не мають значення при визначенні ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості та не вимагаються ПК України.

Разом з цим, долучений на підтвердження вказаної обставини позивачем документ витяг з протоколу № 3 загальних зборів співвласників майнових паїв у СВСГ «Нива» від 26.02.2008 про виділення майна (корівник) в натурі, не є належним та достовірним доказом, оскільки у ньому не міститься жодного посилання на місцезнаходження такого майна. Тобто такий документ не підтверджує факту знаходження описаного в ньому майна (корівник) за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, з метою встановлення обставин, які входять у предмет доказування у цій справі, ухвалою від 16.05.2022 суд першої інстанції витребував від Комунального підприємства Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» належним чином засвідчені докази функціонального призначення, згідно з кодом Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Держстандарту від 17.08.2000 №507, належної ОСОБА_1 на праві приватної власності ? нежитлової будівлі загальною площею 952,3 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

На виконання вимог вказаної ухвали Комунальне підприємство Львівської обласної ради «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» надало суду копії з матеріалів інвентаризаційної справи, що стосується оформлення права власності на нежитлову за адресою: АДРЕСА_1 .

У наданій реєстраційній справі від 28.07.2008 за № 24135929 міститься, серед іншого, рішення виконавчого комітету Банюнинської сільської ради Кам`янка-Бузького району Львівської області від 06.06.2008 №73 яким комітет вирішив:

1. Оформити право власності на нежитлову будівлю корівник №3 по АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 .

2. Видати свідоцтво про право власності на вищезгадану нежитлову будівлю ОСОБА_1 .

3. Червоноградському МБТІ провести державну реєстрацію нежитлової будівлі корівник №3 по АДРЕСА_1 .

Наведені відомості підтверджують факт наявності у позивача на праві приватної власності нежитлової будівлі корівника, за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, ставка податку для вказаної нежитлової будівлі у відповідності до Додатку №1 становить 0,01% розміру мінімальної заробітної плати за 1 кв. метр, а тому висновок податкового органу про прийняття податкового повідомлення-рішення № 0-1320, яким визначило позивачу суму податкового зобов`язання за 2020 рік за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 30921,78 грн є протиправним.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у справі № 380/18198/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький
Повне судове рішення складено 20 грудня 2022 року