Справа № 640/9611/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9611/20 Суддя (судді) першої інстанції: Балась Т.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Собківа Я.М., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕКО" до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЕКО" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №, №, № від 27.01.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2022 року адміністративний позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі наказу №631 від 12.11.2019 та направлень №332 та № 333 від 12.11.2019, Офісом великих платників податків ДПС проведено фактичну перевірку ТОВ «ЕКО», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Шевченківський район, вул. Жилянська,107.

За результатами фактичної перевірки складено акт №0067/28-10/05-03-01/РРО/32104254 від 23.12.2019, згідно з висновками якого встановлено порушення:

- пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (із змінами і доповненнями) щодо порушення ведення в порядку, встановленому законодавством обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на загальну суму 121 566,24 грн.;

- статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (із змінами і доповненнями) щодо реалізації однієї пляшки коньяку «Коблево 3*» пошкодженою маркою акцизного податку;

- статті 153 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (із змінами і доповненнями) щодо реалізації алкогольних напоїв на розлив не у визначених для цього місцях торгівлі;

- пункті 85.2 статті 85 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) щодо ненадання посадовим особам контролюючих органів у повному обсязі всіх документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Посадові особи товариства відмовилися від підписання акту фактичної перевірки про що свідчить акт відмови від підписання акту фактичної перевірки №68/28-10-05-03-01 від 21.12.2019.

На підставі акту №0067/28-10/05-03-01/РРО/32104254 від 23.12.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення:

- № від 27.01.2020, яким за порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (із змінами і доповненнями) та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та статті 20 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 243 132,48 грн.

- № від 27.01.2020, яким за порушення статті 11, статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (із змінами і доповненнями) та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та абзаців, 13 та 19 частини 2 статті 17 «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 23 800,00 грн.

- № від 27.01.2020, яким за порушення пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI (із змінами та доповненнями) та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54, пункту 121.1 статті 121 Податкового кодексу України нараховані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 1020,00 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення було оскаржено позивачем в адміністративному порядку, однак Комісія Державної податкової служби України за результатами розгляду скарги позивача прийняла рішення від 09.04.2020 № 12783/6/99-00-08-05-06-06, яким залишила скаргу позивача без задоволення, а спірні рішення комісії регіонального рівня - без змін.

Вважаючи протиправними оскаржувані податкові повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).

Відповідно до статті 1 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

За приписами частини шостої статті 15-3 №481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Відповідальність за порушення норм №481/95-ВР щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами передбачена положеннями статті 17 цього Закону.

Так, статтею 17 Закону № 481/95-ВР передбачено, що за порушення вимог статті 15-3 до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів в сумі 6800 грн.

Частиною 12 статті 15 Закону №481/95-ВР визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 15-3 Закону №481/95-ВР забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових та тютюнових виробів у невизначених для цього місцях торгівлі.

Відповідно до частини 6 статті 15-3 Закону №481/95-ВР продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Згідно з пунктом 1.3 Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 24.07.2002 № 219 (далі - Правила № 219), ресторанне господарство - вид економічної діяльності суб`єктів господарської діяльності щодо надавання послуг відносно задоволення потреб споживачів у харчуванні з організуванням дозвілля або без нього.

Пунктом 1.5 Правил № 219 визначено, що заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики-заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари, - та на класи (перший, вищий, люкс).

Роздрібна торгівля алкогольними напоями регулюється також Правилами роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 № 854 (далі - Правила № 854).

Відповідно до абз. 2 п. 2 Правил № 854 роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Статтею 1 Закону №481/95-ВР визначено, що місце торгівлі - це місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів та пива - без обмеження площі, для алкогольних напоїв, крім пива, - торговельною площею не менше 20 кв. метрів, обладнане реєстраторами розрахункових операцій (незалежно від їх кількості) або де є книги обліку розрахункових операцій (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

У постанові від 04.09.2018 року № 820/1335/17 Верховний Суд зазначив, що здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив має право підприємство ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус суб`єкта господарювання громадського харчування, суб`єкта господарювання з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та зареєстрованими видами економічної діяльності за кодами класифікації КВЕД-2010 - 56.10-56.30.

Як встановлено судом з матеріалів справи, позивач має ліцензію на право здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями за адресою місця торгівлі: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 107 (магазин). Тобто, за місцем здійснення господарської діяльності позивача, за якою проведено фактичну перевірку.

Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із видів діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕКО» є «Обслуговування напоями» (КВЕД 56.30).

Зважаючи на наявність у позивача ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями у вищевказаному приміщенні, зареєстрований вид економічної діяльності, суд дійшов висновку, що позивачем дотримано вимог для реалізації алкогольних напоїв на розлив.

Отже, позивачем не порушено приписи статті 15-3 Закону №481/95-ВР, про що зазначено в акті перевірки, що виключає застосування до позивача фінансових санкцій, передбачених абз. 11 ч. 2 ст. 17 цього Закону у розмірі 6800 грн.

У частині встановлення порушення позивачем статті 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» від 19.12.1995 №481/95-ВР (із змінами і доповненнями) щодо реалізації однієї пляшки коньяку «Коблево 3*» пошкодженою маркою акцизного податку, суд виходить з наступного.

За приписами абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону № 481/95-BP, алкогольні напої та тютюнові вироби, які виробляються в Україні, а також такі, що імпортуються в Україну, позначаються марками акцизного податку в порядку, визначеному законодавством.

Абзацом 16 частини 2 статті 17 Закону № 481/95-BP передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Основні вимоги до роздрібної торгівлі горілкою і лікеро-горілчаними виробами, вином виноградним та плодово-ягідним, коньяком, шампанським, вином ігристим (далі - алкогольні напої) і спрямовані на забезпечення прав споживачів щодо належної якості товару і рівня торговельного обслуговування визначають Правила роздрібної торгівлі алкогольними напоями, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 № 854 (далі - Правила № 854).

Відповідно до пункту 2 Правил № 854, роздрібна торгівля алкогольними напоями - діяльність з продажу алкогольних напоїв безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших закладах ресторанного господарства. Роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Пунктом 15 Правил № 854 передбачено, що не дозволяється продаж алкогольних напоїв у пляшках (іншій тарі) без етикеток або чіткого маркування, з наявними ознаками бою (тріщини, сколювання шийки, пошкодження закорковування тощо), у негерметично закоркованих пляшках, з наявністю сторонніх і завислих частинок або каламуті, осаду (якщо це не передбачено нормативним документом, обов`язковим до виконання), строк придатності яких минув.

Згідно з п. п. 14.1.107 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України), марка акцизного податку - спеціальний знак для маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів, віднесений до документів суворого обліку, який підтверджує сплату акцизного податку, легальність ввезення та реалізації на території України цих виробів.

Положення п. п. 14.1.109 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначають, що маркування алкогольних напоїв та тютюнових виробів - наклеювання марки акцизного податку на пляшку (упаковку) алкогольного напою чи пачку (упаковку) тютюнового виробу в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України щодо виробництва, зберігання та продажу марок акцизного податку.

Пунктом 226.1 статті 226 ПК України встановлено, що у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Приписи пункту 226.3 статті 226 ПК України передбачають, що виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюються відповідно до положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2010 № 1251 затверджено Положення про виготовленні, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів (далі - Положення № 1251).

Відповідно до пункту 20 вищевказаного Положення, маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів здійснюється виробниками зазначеної продукції. Для алкогольних напоїв використовуються марки із зазначенням суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, з точністю до тисячного знака, яка відповідає сумі, визначеній з урахуванням діючих на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари. Вважаються такими, що немарковані, алкогольні напої з марками, що мають такі пошкодження: пошкодження, які унеможливлюють встановлення реквізитів, передбачених абзацом сьомим пункту 5 цього Положення; наявність відкритого надриву з краю марки, розмір якого (ширина, довжина) перевищує такі значення: вертикальний надрив - 4 х 10 міліметрів; горизонтальний - 4 х 20 міліметрів; діагональний - 4 х 18 міліметрів (довжина діагонального розриву визначається як прямокутна проекція); пошкодження, внаслідок яких зменшилася довжина марки на 10 чи більше міліметрів або ширина марки - на 5 чи більше міліметрів; відсутність кута марки площею більше ніж 150 кв. міліметрів, довжина меншої сторони якого становить більше ніж 10 міліметрів.

Згідно з п. п. 226.9 ст. 226 ПК України, вважаються такими, що немарковані: алкогольні напої та тютюнові вироби з підробленими марками акцизного податку; алкогольні напої та тютюнові вироби, марковані з відхиленням від вимог положення, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до якого здійснюються виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, та/або марками, що не видавалися безпосередньо виробнику або імпортеру зазначеної продукції; вироблені в Україні алкогольні напої з марками акцизного податку, на яких зазначення суми акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням чинних на дату розливу продукції ставок акцизного податку, міцності продукції та місткості тари; алкогольні напої іноземного виробництва з марками акцизного податку, на яких зазначена сума акцизного податку, сплаченого за одиницю маркованої продукції, не відповідає сумі, визначеній з урахуванням міцності продукції, місткості тари та розміру ставок акцизного податку, діючих на момент виробництва марки.

Норми пункту 21 Положення № 1251 передбачають, що для прикріплення марок використовується клей (дисперсійний, дескрин тощо), який не дає змоги зняти їх з виробів без пошкодження, у тому числі під час відкупорювання (розкривання) товару, і змивається у разі потреби в митті пляшок для повторного їх використання.

Пунктом 22 положення № 1251 визначено, що марки наклеюються на пляшку П- чи Г-подібним способом через горловину. У разі реалізації напоїв в упаковках (типу "Tetra Pak") марки наклеюються по осі упаковки на верхній площині.

Як вбачається з акта перевірки, посадовими особами контролюючого органу встановлено порушення ТОВ «ЕКО» статті 11 Закону № 481/95-BP, а саме: реалізації однієї пляшки коньяку «Коблево 3*», ємністю 0,5 л за ціною 190,00 грн. з пошкодженою маркою акцизного податку встановленого зразка.

При цьому відповідачем не зазначено номер партії та дату виробництва алкогольного напою, які в обов`язковому порядку зазначаються на кожній пляшці алкогольного напою.

В акті перевірки відповідачем не зазначено розмір пошкодження (ширина, довжина) акцизної марки алкогольного напою, зафіксованого в акті, та чи є можливість встановити реквізити пошкодженої марки, що в свою чергу суперечить приписам Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 27.12.2010 № 1251.

Таким чином, посадовими особами податкового органу не відображено в акті детального опису пошкодження акцизної марки, опису усіх дій, вчинених під час перевірки, для підтвердження факту вжиття інспекторами усіх передбачених законом заходів з метою підтвердження факту правопорушення.

Доказів фотофіксації такого правопорушення матеріали справи також не містять, що позбавляє суд можливості встановити реальність правопорушення, визначеного в акті перевірки.

Крім того, згідно з матеріалами справи, позивач має ліцензію на право здійснення позивачем роздрібної торгівлі алкогольними напоями за адресою місця торгівлі: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 107 (магазин).

Разом з тим, контролюючим органом не надано доказів того, що коньяк «Коблево 3*», ємністю 0,5 л за ціною 190,00 грн. призначався для продажу саме у пляшці, а не знаходився на реалізації на розлив.

Враховуючи неповноту дослідження обставин про пошкодження марки акцизного податку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність відповідачем належними та допустимими доказами порушення позивачем вимог статті 11 Закону № 481-94-ВР, у зв`язку із чим податкове повідомлення-рішення № від 27.01.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.01.2020, суд зазначає наступне.

Пунктом 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» від 06.07.1995 №265/95-ВР (із змінами і доповненнями) суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

Статтею 20 цього Закону передбачено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.

Національним положенням (стандартом) є затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року № 246 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», яким визначено методологічні засади формування у бухгалтерському обліку інформації про запаси і розкриття її у фінансовій звітності.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності визначені Законом України від 16 липня 1999 року №996 «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон №996), згідно ст.1 якого бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень.

Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку (частина друга статті 3 Закону №996).

Згідно з частиною першою статті 8 Закону №996, бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Частиною другою статті 8 Закону №996 передбачено, що питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Положеннями частини п`ятої статті 8 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV встановлено, що підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Відповідно до частини шостої статті 8 Закону №996, керівник підприємства зобов`язаний створити необхідні умови для правильного ведення бухгалтерського обліку, забезпечити неухильне виконання всіма підрозділами, службами та працівниками, причетними до бухгалтерського обліку, правомірних вимог бухгалтера щодо дотримання порядку оформлення та подання до обліку первинних документів.

Частиною першою статті 9 Закону №996 визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з абзацом першим частини третьою статті 9 Закону №996, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.

Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені (частина п`ята статті 9 Закону №996).

В акті фактичної перевірки відповідачем зазначено про виявлення фактів не ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації на суму 121 566,24 грн.

Зазначений висновок ґрунтується на тому, що до перевірки не надано підтвердних документів щодо надходження товару, перелік якого викладений у відомості, що є додатком до акту фактичної перевірки.

У свою чергу ТОВ «ЕКО», звертаючись до суду із адміністративним позовом, вказує на те, що товарно-матеріальні цінності обліковані у встановленому законом порядку, а первинні документи з метою якісного ведення бухгалтерського обліку зберігаються за місцем централізованого ведення бухгалтерського обліку, а не за місцем реалізації товарів, адже товар закуповується від імені ТОВ «ЕКО», який має більш ніж мережу магазинів (а не від імені конкретного магазину) з подальшим переданням товару по магазинах.

На підтвердження ведення обліку товарних запасів позивач в ході розгляду справи надав копії договорів поставки, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні, товарні накладні, акти встановлення розбіжності кількості постачання товару, акти прийому-передачі, реєстри податкових накладних.

Суд враховує, що Верховний Суд неодноразово викладав свою позицію щодо застосування положень ст. 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин.

Так, згідно з постановою Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 810/3247/16 фінансова санкція, встановлена статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», може бути застосована до юридичної особи лише у тому випадку, коли ця особа не веде обліку товарів або веде його з порушенням порядку. Сама по собі відсутність на момент перевірки контролюючим органом накладних за місцем реалізації чи зберігання товарів, за умови, що ці товари належним чином обліковані відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», не є підставою для застосування до юридичної особи фінансової санкції, передбаченої статтею 20 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Аналогічна позиція була викладена також у постанові Верховного Суду від 09.04.2019 у справі № 804/8017/16, де зазначено, що факт відсутності первинних документів у місці реалізації товарів не доводить склад порушення пункту 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки не свідчить про те, що позивачем не ведеться облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації. Верховним Судом було враховано, що належне ведення бухгалтерського обліку товарних запасів на складі магазину підтверджено накладними, видатковими накладними, товарно-транспортними накладними на переміщення алкогольних напоїв, відомостями про вантаж, які наявні в матеріалах справи, досліджені судами попередніх інстанцій.

Під час розгляду і вирішення спору суд виходить із того, що в ході фактичної перевірки посадові особи Офісу великих платників податків ДПС склали відомість, у якій міститься перелік товарів, щодо яких представник ТОВ «ЕКО» не надав первинні документи.

У свою чергу позивач надав до суду засвідчені копії первинних документів, які підтверджують придбання (облік) товарів, відображених у зазначеній відомості та їх переміщення до місця здійснення господарської діяльності - магазину «ЕКО-маркет», що належить ТОВ «ЕКО», розташованого за адресою: 01032, м. Київ, вул. Жилянська, 107.

З огляду на викладене суд приходить до висновку про те, що позивач належними доказами підтвердив проведення у встановленому законом порядку облік товарних запасів на складі та за місцем їх реалізації.

Натомість доводи контролюючого органу про порушення позивачем вимог п. 12 ст. 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

За таких обставини позовні вимоги про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.01.2020 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № від 27.01.2020, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 85.2 статті 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктом 85.6 статті 85 ПК України передбачено, що у разі відмови платника податків або його законних представників надати копії документів посадовій (службовій) особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові платника податків (його законного представника) та переліку документів, які йому запропоновано подати. Зазначений акт підписується посадовою (службовою) особою контролюючого органу та платником податків або його законним представником. У разі відмови платника податків або його законного представника від підписання зазначеного акта в ньому вчиняється відповідний запис.

Як вбачається з матеріалів справи, податковим органом під час проведення перевірки був наданий письмовий запит ТОВ «ЕКО» про надання переліку документів до 11 години ранку 13.12.2019, за період з 22.02.2019 по 12.12.2019 а саме: документ на право власності приміщення (будівлі, земельної ділянки), договір/ договори оренди/суборенди; графік/режим роботи магазину; ліцензії (на право виробництва, імпорту, експорту, оптової, роздрібної торгівлі тютюновими виробами та алкогольними напоями з додатками щодо переліку реєстраторів розрахункових операцій та зазначенням оплати); касові книги, касові ордери з первинними документами; накази та розрахунки про встановлення ліміту залишку готівки в касі підприємства, договір/угода з банком щодо інкасації готівки; довідки про опломбування реєстраторів розрахункових операцій; реєстраційні документи до реєстраторів розрахункових операцій; книги обліку розрахункових операцій, розрахункові книжки у разі їх ведення, контрольні стрічки; договори на закупівлю та реалізацію підакцизних товарів (додаткові угоди до них); товарний звіт із залишками на дату початку перевірки в розрізі по групам підакцизних товарів, із зазначенням код товару, назви товару, його кількості, вартості за одну одиницю товару та загальної суми; акти списання та акти повернення продукції; копії наказів на призначення працівників (товарно-матеріальних осіб); інформацію та документальне підтвердження щодо перебування працівників у відпустках, відрядженнях, графік відпусток тощо; інформацію та документальне підтвердження щодо останньої проведеної інвентаризації запасів підакцизної продукції, зокрема: розпорядчий документ про проведення інвентаризації запасів, про склад інвентаризаційної комісії, інвентаризаційний опис, акт інвентаризації запасів за місцями зберігання та окремо за матеріально - відповідальними особами; накладні на придбання та реалізацію підакцизної продукції, товарно-транспортні накладні, на внутрішнє переміщення, якщо таке відбувається; оборотно-сальдові відомості, розгорнуті картки по рахункам « 361», « 631», « 28» (помісячно); накладні на товар, що придбаний для приготування кулінарної продукції для подальшої її ї реалізації, калькуляційні карти до них, акти списання, накладні на внутрішнє переміщення, якщо таке відбувається, товарний звіт із залишками на дату початку перевірки по кулінарії розрізі по групам товару, із зазначенням код товару, назви товару, його кількості, вартості за одну одиницю товару .

13.12.2019 директором магазину ТОВ «ЕКО» Кабардинським А.О. було надано письмові пояснення на запит Офісу великих платників ДПС, що у яких зазначено, що запит передано до центрального офісу та у зв`язку з великими обсягом документи до перевірки будуть надані до 15 год. 00 хв. 16.12.2019.

У зв`язку з ненаданням документів контролюючими складено акт № 58/28-10/05-03-01/32104254 від 13.12.2019 про відмову у наданні документів, їх копій, що належать до предмету перевірки та/або пов`язані з ним.

ТОВ «ЕКО» листом від 16.12.2019 № 124/77юв на запит контролюючого органу в рамках фактичної перевірки надало наступні документи: копію ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями від 17.10.2019 №1904918; копію додатку до ліцензії №1904918 про право роздрібної торгівлі алкогольними напоями; копію ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами від 17.10.2019 №1904120; копію договору оренди нерухомого майна від 09.07.2015 №253-15; копію наказу від 29.12.2018 №386-А про зміну Порядку ведення книг розрахункових операцій; копію наказу від 18.04.2019 №58-А щодо зміни Порядку ведення книг обліку розрахункових операцій, копію наказу від 01.08.2019 №98/А-1 щодо зміни Порядку ведення книг обліку розрахункових операцій; копію наказу від про переведення на іншу роботу від 24.04.2017; копію наказу про переведення на іншу роботу від 15.08.2019; копію наказу про переведення па іншу роботу від 20.09.2019.

Позивач також повідомив листом від 16.12.2019 № 124/77юв про те, що вимога щодо надання касових книг, ордерів, наказів на розрахунки про встановлення лімітів залишку готівки у касі, первинних документів на товар в розрізі усіх контрагентів за місцем здійснення торгівлі є неможливою, оскільки запитувані документи не стосуються фактичної перевірки торгової одиниці товариства. Крім того, вимога щодо надання контрольних стрічок є безпідставною, оскільки такі стрічки формуються у електронному вигляді та відображаються у контролюючому органі. Стосовно надання книг обліку розрахункових операцій зазначено, що Товариство на підставі наказу Міністерства фінансів України від 20.09.2018 №773 припинило записи у книги КУРО та відповідно скасувало реєстрацію КОРО на нові РРО, а також вже зареєстровані, на підтвердження чого долучено накази від 29.12.2018 №386-А, від 18.04.2019 №58-А, від 011.08.2019 №98/А-1.

Суд зазначає, що відповідно до пукну 75.1.3 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Отже, предметом фактичної перевірки є перевірка ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

В свою чергу суд зазначає, що право контролюючого органу під час проведення перевірки вимагати документи обмежено виключно тими документами, що належать або пов`язані з предметом перевірки.

Як вже зазначалось, вказану перевірку призначено з метою здійснення контролю щодо дотримання ТОВ «ЕКО» норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичних та фізичних осіб-підприємців відповідно до закону, ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів.

При цьому, перелік документів, що витребовувався у ТОВ «ЕКО», містив у собі вимогу надати касові книги, касові ордери з первинними документами; накази та розрахунки про встановлення ліміту залишку готівки в касі підприємства, книги обліку розрахункових операцій, розрахункові книжки у разі їх ведення, контрольні стрічки; договори на закупівлю та реалізацію підакцизних товарів (додаткові угоди до них); товарний звіт на останню звітну дату, оборотно-сальдові відомості, розгорнуті картки по рахункам « 361», « 631», « 28» (помісячно); накладні на товар, тобто документи, що відносяться до первинних документів.

На думку суду, вказані документи податковий орган мав право запитувати у Товариства виключно в рамках планової або позапланової перевірки, адже вони не стосуються питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій та свідоцтв.

До того ж, законодавчими нормами не передбачено, що за місцем знаходження господарської одиниці суб`єкта господарювання повинні знаходитись оригінали первинних документів на придбання товарно-матеріальних цінностей.

З огляду на наведені обставини суд зазначає, що відповідач, витребовуючи у позивача первинні документи, перевірку яких може бути здійснено виключно в рамках планової або позапланової перевірки, вийшов за межі предмету фактичної перевірки, чим порушив вимоги п. 85.2 ст. 85 ПК України, а позивач, в свою чергу, мав законні підстави не надавати відповідні документи на запит контролюючого органу.

За наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкове повідомлення рішення № від 27.01.2020 є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної податкової служби по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя В.В.Файдюк

суддя Я.М.Собків