Справа № 161/16529/22
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/329/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі: головуючого - судді Рудської С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці про скасування постанови про порушення митних правил, -

В С Т А Н О В И В:

23.11.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 18.11.2022 року ним було отримано постанову Волинської митниці (далі - Митниця) по справі про порушення митних правил № 0710/20500/22 від 09.11.2022 року, якою його, як директора ТзОВ «Спецкомунтех», визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбачених ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 574790,10 грн. Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що при митному оформленні транспортного засобу марки: RENAULT, модель: MIDLUM 220, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA205140/2022/070049, в якій він заявив неправдиві відомості, необхідні для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД, чим вчинив дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, що призвело до недоборів митних платежів на загальну суму 191596,70 грн. (в т.ч. мито - 24772,21 грн., акцизний податок - 223996,90 грн., ПДВ - 45493,09 грн.). Разом з тим, під час митного оформлення транспортного засобу, поданні документи та їхнє проходження не піддавались сумніву та прийняті митним органом без будь-яких зауважень, а зазначений в митній декларації код товару, за умови подальшого прийняття митним органом рішення про визначення коду товару, не свідчить про наявність протиправного умислу у декларанта на вчинення дій, спрямованих на звільнення від сплати митних платежів. Крім того, ТзОВ «Спецкомунтех» не мав наміру не сплачувати митні платежі в повному обсязі чи зменшувати їх розміри при заповненні митної декларації, митна декларація пройшла митне оформлення, з боку митних органів зауважень щодо її оформлення чи відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортного засобу, не було. Таким чином, застосовуючи до нього міру відповідальності, відповідно до ст. 485 МК України, його вина під час винесення постанови Волинською митницею Держмитслужби не доведена. Враховуючи наведене, а також строк отримання ним оскаржуваної постанови, просить суд поновити строк на її оскарження та скасувати її та закрити провадження у справі про порушення митних правил, а також стягнути з відповідача на свою користь судові витрати по сплаті судового збору та на правову допомогу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2022 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, її розгляд вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Стороні відповідача встановлено п`ятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позов, а також роз`яснено, що у відповідності до ч. 4 ст. 159 КАС України, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Ухвала суду від 23.11.2022 року про відкриття провадження у справі разом із адміністративним позовом ОСОБА_1 та додатками була надіслана на офіційну поштову пошту Волинської митниці та отримана адресатом 12.12.2022 року.

Проте, станом на дату постановлення даного судового рішення відзив на позовну заяву, клопотання про продовження/поновлення строку подання відзиву на позовну заяву від відповідача Волинської митниці на адресу суду не надходили.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Як встановлено судом, постанова Волинської митниці по справі про порушення митних правил № 0710/20500/22 від 09.11.2022 року за наслідками її винесення була надісланою позивачу 10.11.2022 року за вих. № 7.3-20/12244 та фактично вручена останньому 18.11.2022 року (а.с. 11-13).

З даним позовом ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області 23.11.2022 року, шляхом його подачі своїм представником через канцелярію суду, тобто протягом встановленого законодавством десятиденного строку на оскарження постанови.

Враховуючи зазначені обставини, суд визнає причини пропуску строку для звернення до суду з даним позовом поважними, та вважає можливим поновити позивачу ОСОБА_1 пропущений ним процесуальний строк для оскарження постанови.

Судом встановлено, що постановою Волинської митниці Державної митної служби України по справі про порушення митних правил № 0710/20500/22 від 09.11.2022 року, директора ТзОВ «Спецкомунтех» ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що становить 574790,10 грн. (а.с. 14-16).

Зі змісту вищевказаної постанови вбачається наступне:

«05.10.2022 року до митного оформлення на м/п «Луцьк» Волинської митниці для випуску у вільний обіг транспортного засобу RENAULT, модель: MIDLUM 220, номер кузова (шасі) НОМЕР_1 , було подано митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA205140/2022/070049.

Для здійснення митного контролю та митного оформлення вказаного транспортного засобу декларантом було подано наступні товаросупровідні документи: договір купівлі-продажу від 12.09.2022 року № 12/1-2022; рахунок-фактура від 19.09.2022 року № 65/09/2022; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 26.09.2022 року НОМЕР_2 ; платіжний документ, що підтверджує сплату вартості товарів покупцем від 14.09.2022 року № Р001; митна декларація країни відправлення від 26.09.2022 року № 22PL351020Е0845927; сертифікат відповідності колісного транспортного засобу від 03.12.2021 року № UA.005.128778-21; лист ТзОВ «Спецкомунтех» щодо технічних характеристик задекларованого ТЗ від 03.10.2022 року № UA205140/2022/070049.

В описі графи 31 митної декларації типу 1М40ДЕ № UA205140/2022/070049 від 05.10.2022 року директором ТзОВ «Спецкомунтех» Бухаровим М.В. заявлено наступну інформацію про товар: 1. Колісний транспортний засіб спеціального призначення б/в (сміттєвоз): - марка: RENAULT, - модель: MIDLUM 220, - календарний рік виготовлення - 2010, - модельний рік виготовлення - 2010, -№ кузова: НОМЕР_1 , - тип двигуна - дизельний, - робочий об`єм двигуна - 4764 см3, - потужність двигуна - 161 кВт., - категорія - N3, - колісна формула - 4x2, - маса в разі максимального завантаження - 11990 кг. -Тип ТЗ: колісний транспортний засіб спеціального призначення, призначений виключно для механічного завантаження, перевезення та розвантаження твердих побутових відходів (сміттєвоз). На автомобіль вмонтований пресувальний пристрій SEMAT та підйомний механізм SEMAT (які є невід`ємною частиною спецтехніки). Виробник: «RENAULT TRUCKS», EU. Торговельна марка: «RENAULT».

При цьому, у графі 33 митної декларації типу ІМ40ДЕ № UA205140/2022/070049 від 05.10.2022 року директором ТзОВ «Спецкомунтех» Бухаровим М.В. заявлено код товару згідно з УКТЗЕД: (ставка ввізного мита - 5%).

Відповідно до даних, заявлених у вказаній митній декларації, директором ТзОВ «Спецкомунтех» Бухаровим М.В. здійснений розрахунок митних платежів в сумі 127443,72 грн. (в т.ч. мито за ставкою 5% - 27748,25 грн., ПДВ - 99695,47 грн.).

Згідно з п. 4.7 розділу IV Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 року № 631, виконання митної формальності, передбаченої п. 4.5.5 розділу IV Порядку, за МД типу ІМ40ДЕ № UA205140/2022/070049 від 05.10.2022 року було передано до спеціалізованого підрозділу.

07.10.2022 року відділом УМПКМВ та МТР ЗЕД Волинської митниці прийнято Рішення про визначення коду товару № KT-UA-2022, відповідно до якого товар необхідно класифікувати за кодом згідно з УКТ ЗЕД (ставка ввізного мита - 10%), при цьому, опис товару у графі 31 і митної декларації необхідно зазначати: - «Вантажний автомобіль, бувший у використанні: -марка: RENAULT, -модель: MIDLUM 220.12 Р 4х2, -календарний рік виготовлення - 2010, -модельний рік виготовлення - 2010, -№ кузова: НОМЕР_1 , -тип двигуна - дизельний, -робочий об`єм двигуна - 4764 см3, -потужність двигуна - 161 кВт., -категорія - N3, -колісна формула - 4x2, -маса в разі максимального завантаження - 11990 кг. -Тип ТЗ: колісний транспортний засіб спеціального призначення, призначений виключно для механічного завантаження, перевезення та розвантаження твердих побутових відходів (сміттєвоз). На автомобіль вмонтований пресувальний пристрій SEMAT та підйомний механізм SEMAT (які є невід`ємною частиною спецтехніки). Виробник: «RENAULT TRUCKS SA», Франція. Торговельна марка: «RENAULT». Транспортний засіб повністю відповідає вимогам пояснень до товарної позиції 8704 УКТЗЕД в частині класифікації товару у митному відношенні, а саме «машини для вивезення сміття, незалежно від того, обладнані вони навантажувальними, трамбувальними, демпфірувальни ми та іншими пристроями чи ні».

Відповідно до службової записки УМПКМВ та МТР ЗЕД Волинської митниці від 07.10.2022 року № 7.3-15-04/84, у наслідок невірно заявлених директором ТзОВ «Спецкомунтех» ОСОБА_1 опису товару у графі 31 митної декларації та коду товару згідно з УКТ ЗЕД у графі 33, додатково підлягають сплаті до Державного бюджету України митні платежі, в сумі 294265,20 грн. (в т.ч. мито - 24775,21 грн., акцизний податок - 223996,90 грн., ПДВ - 45493,09 грн.).

Таким чином, ОСОБА_1 , директором ТзОВ «Спецкомунтех» за митною декларацією типу 1М40ДЕ № UA205140/2021/103921 від 06.12.2021 року вчинено дії, спрямовані на неправомірне зменшення розміру митних платежі із, шляхом заявлення при митному оформленні товарів неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТЗЕД, що призвело до недоборів митних платежів в сумі 191596,70 грн.».

Статтею 475 МК України передбачена відповідальність за заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою митному органу документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, яка тягне за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 69 МК України товари при їх декларуванні підлягають класифікації, тобто у відношенні товарів визначаються коди відповідно до класифікаційних групувань, зазначених в УКТ ЗЕД. Митні органи здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД. На вимогу посадової особи митного органу декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них. У разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів митний орган має право самостійно класифікувати такі товари.

Частиною 5 ст. 69 МК України визначено, що Під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Згідно ч. 6 ст. 69 МК України, штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або І внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної ДЛЯ прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

У відповідності до ч. 7 ст. 69 МК України Рішення митних органів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням митного органу щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Так, ст. 485 МК України передбачено адміністративна відповідальність за дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

Зі змісту даної статті випливає, що в діях винної особи має міститись прямий умисел як форма вини та особлива мета ухилення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру.

Об`єктивна сторона правопорушення, за яким позивача визнано винним, полягає у заявленні в митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про автомобільний транспорт», транспортний засіб спеціального призначення - транспортний засіб, призначений для виконання спеціальних робочих функцій (для аварійного ремонту, автокран, пожежний, автобетономішалка, вишка розвідувальна чи бурова на автомобілі, для транспортування сміття та інших відходів, технічна допомога, автомобіль прибиральний, автомобіль-майстерня, радіологічна майстерня, автомобіль для пересувних телевізійних і звукових станцій тощо).

Відповідно до ч. 4 ст. 3 МК України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осі»% митних органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь митного органу, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

Слід зауважити, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду при розгляді справі № 751/1477/20 (провадження №К/9901/45268/18), у своїй постанові від 22.05.2020 року прийшов до висновку, що відповідно до диспозиції ч. 1 ст. 485 МК України порушення митних правил має місце, зокрема, у разі заявлення декларантом у митній декларації: неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару; неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості.

Тобто сам по собі факт неправильного визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД не становить склад порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, оскільки об`єктивна сторона цього правопорушення полягає саме в заявленні декларантом у митній декларації неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД.

Крім того, Верховним Судом у вищевказаній постанові визначено, що складність випадку декларування товарів у розумінні ст. 69 МК України полягає у тому, що з метою перевірки правильності заявлених позивачем відомостей у митній декларації документи були передані до відділу класифікації товарів відповідача, тобто до осіб зі спеціальними знаннями.

Також у постановах від 20.03.2018 року у справі № 640/7258/17, від 11.06.2020 року у справі № 564/530/17, від 20.08.2020 року у справі № 553/1435/17, від 06.11.2020 року у справі № 159/1754/17 в аналогічних справах Верховний Суд зазначає, що для притягнення до відповідальності, згідно ст. 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку неправдивих відомостей та/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу. При цьому, ст. 485 МК України передбачено наявність спеціальної протиправної мети неправомірного звільнення від сплати чи зменшення розміру сплати платежів, що свідчить про те, що це правопорушення може бути вчинено тільки з умисною формою вини, оскільки необережно не можливо заявити неправдиві відомості.

Відповідно до ч. 1 cт. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Статтею 10 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своє, дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Тобто, для притягнення до відповідальності відповідно до ст. 485 МК України необхідно доведення факту заявлення в митній декларації, в даному випадку, неправдивих відомостей ти/або надання документів, що містять неправдиві відомості та наявність прямого умислу.

Отож, зовнішній прояв (винного, протиправного) діяння передбаченого ст. 485 МК України обов`язково повинен поєднуватися з умислом суб`єкта його вчинення на посягання на охоронювані законом суспільні відносин (визначений законом порядок сплати податків та зборів).

Разом з тим, стороною відповідача не було надано жодних доказів того, що ТзОВ «Спецкомунтех» мав намір не сплачувати митні платежі в повному обсязі чи зменшувати їх розміри при заповненні митної декларації.

При цьому варто наголосити на тому, що митна декларація пройшла митне оформлення, з боку митних органів зауважень щодо її оформленння чи відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску транспортного засобу, не було. Жоден із наданих декларантом документів не підданий посадовими особами митниці сумніву щодо їх достовірності, будь-якої прихованої інформації в розпорядженні декларанта не виявлено.

Отже застосовуючи міру відповідальності, відповідно до ст. 485 МК України, до директора ТзОВ «Спецкомунтех» Бухарова М.В., його вина під час винесення постанови Волинською митницею не доведена.

Разом з тим, жодних доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України, відповідачем суду не надано.

Зокрема, стороною відповідача відзив на позовну заяву у встановленому законом порядку не подавався, а тому у відповідності до ч. 6 ст. 162 КАС України, суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень, в силу приписів ст. 77 КАС України, покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Відповідно до ст. 531 МК України підставами для скасування постанови пре накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил є. в тому числі відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду справи обставини, у своїй сукупності свідчать про необгрунтованість та незаконність оскаржуваної постанови.

Враховуючи, що будь-які докази, що підтверджують вину позивача у вчиненні порушення митних правил за ч. 1 ст. 485 МК України суду не надані, суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу інкримінованих адміністративних правопорушень.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у своїй постанові від 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17 Верховний Суд прийшов до висновку, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, як зазначив суд попередньої інстанції. Що стосується часу, витраченого фахівцем в галузі права, то зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії.

Як встановлено судом, 29.11.2021 року між ОСОБА_1 , як клієнтом, та адвокатом Хомич О.В. було укладено Договір про надання правничої допомоги № 07/29-11, а також Додаткову угоду до нього № 9/07/29-11 від 23.11.2022 року, відповідно до яких остання взяла на себе зобов`язання з приводу юридичного супроводу справи про визнання протиправної та скасування постанови в справі про порушення митних правил.

На виконання вищевказаного Договору, представник позивача надала своєму клієнту послуги в загальному розмірі 5000 грн., які складаються, зокрема, із підготовки та подання позовної заяви. Про дану обставину свідчить акт здачі-прийняття виконаних робіт (наданих послуг) № 9/07/29-11 від 23.11.2022 року.

Факт сплати позивачем ОСОБА_1 на користь свого адвоката вищевказаної суми коштів в розмірі 5000 грн. підтверджується відповідним корінцем квитанції № 9/07/29-11 від 23.11.2022 року.

З урахуванням складності справи, обсягу і складності виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій при її розгляді, суд вважає, що зазначені представником позивача витрати на професійну правничу допомогу є частково обґрунтованими.

Суд вважає такими, що у повній мірі відповідають принципам розумності та справедливості витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн..

При визначенні суми відшкодування суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Виходячи з вищезазначеної норми чинного законодавства, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 496,20 грн., сплачені останнім при зверненні до суду з даним позовом та витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження постанови про постанову Волинської митниці по справі про порушення митних правил № 0710/20500/22 від 09.11.2022 року.

Позов ОСОБА_1 до Волинської митниці про скасування постанови про порушення митних правил - задовольнити.

Скасувати постанову Волинської митниці по справі про порушення митних правил № 0710/20500/22 від 09.11.2022 року, якою ОСОБА_1 було притягнуто до відповідальності за порушення митних правил, передбачених ч. 1 ст. 485 МК України.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 485 МК України - закрити.

Стягнути з Волинської митниці на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 20 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська