Справа № 280/5861/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Справа № 280/5861/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Духневича О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - відповідача, ГУ ПФУ у Київській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - третя особа, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача № 44 від 09.09.2022;

зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.05.1981 з 22.09.1992 по 09.11.1992, з 01.10.1994 по 10.09.1995 роботи в Кооперативі «Автоматика» та з 12.06.1983 по 26.11.1990 роботи в Колгоспі «Україна» Білогірського району Кримської області та повторно розглянути заяву від 02.09.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при досягненні 60 років та маючи стаж роботи 31 рік 10 місяців 9 днів звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої відповідачем було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії, з підстав відсутності необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідачем до страхового стажу не зараховано періоди роботи за даними трудової книжки: з 22.09.1992 по 09.11.1992, оскільки є виправлення в наказі про звільнення, з 01.10.1994 по 10.09.1995 - різниця між датою і наказом про прийняття на роботу та з 12.06.1983 по 26.11.1990 - відсутня довідка про фактичні відпрацьовані трудодні. Посилаючись на норми чинного законодавства вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. Відсутність посилань чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахування заробітної плати на конкретну посаду, яку він займав у той чи інший період його роботи на підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, тому не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії. Крім того, вважає відмову у зарахуванні періодів роботи, з мотивів відсутності довідки про фактичні відпрацьовані трудодні безпідставною, оскільки в його трудовій книжці наявні записи про відпрацьовані ним трудодні, у зв`язку із чим у нього відсутні підстави для надання відповідачу вказаної довідки. З огляду на зазначене просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.10.2022 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Ухвалою суду від 04.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Вказану ухвалу суду та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 15.11.2022, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, однак, як у встановлений судом строк, так і станом на дату ухвалення рішення до суду відзив на позовну заяву не надходив.

Тому суд, керуючись частиною 6 статті 162 КАС України, вирішує справу за наявними матеріалами.

28.11.2022 на адресу суду від представника ГУ ПФУ в Запорізькій області надійшли пояснення щодо позову (вх. № 45252) у яких, зокрема пояснює, що згідно вимог діючого законодавства, період роботи у колгоспах підтверджується відповідними документами (трудова книжка колгоспника, архівні довідки) з зазначенням встановленого колгоспом річного мінімуму трудової участі, результатів його виконання тощо. Такої довідки позивачем надано не було, у зв`язку із чим період роботи позивача в колгоспі з 12.06.1983 по 26.11.1990 відповідачем правомірно не було зараховано до страхового стажу, оскільки відомості про відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум відсутні. Посилюючись на підпункти 2.4, 2.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 вказує, що періоди роботи за даними трудової книжки з 22.09.1992 по 09.11.1992 не зараховані, оскільки є виправлення в наказі, з 01.10.1994 по 10.09.1995 через різницю між датою і наказом про прийняття на роботу. Довідка на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній згідно з вимогами пункту 3 Порядку № 637 на підставі наявних первинних документів за час виконання робіт позивачем не надавалась. Керуючись вищезазначеним пояснив, що відповідно до наданих документів були відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком, у зв`язку із чим вважає, що орган Пенсійного фонду діяв в межах своїх повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

02.09.2022 ОСОБА_1 у віці 60 років звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою за призначенням пенсії за віком.

У відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - Порядок № 22-1) передбачено, що з 01.04.2021 органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення/перерахунки пенсій в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає пенсіонер.

Враховуючи зазначене, заява позивача від 02.09.2022 в порядку екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ у Київській області, за результатом розгляду якої було прийнято рішення № 44 від 09.09.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком.

Зі змісту вказаного рішення встановлено, що необхідний стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років, при цьому стаж позивача становить 23 роки 3 місяці 25 днів.

За результатами розгляду документів, доданих до заяви, відповідачем до страхового стажу позивача не зараховані наступні періоди роботи за даними трудової книжки:

- з 22.09.1992 по 09.11.1992, оскільки є виправлення в наказі про звільнення;

- з 01.10.1994 по 10.09.1995, оскільки є різниця між датою наказом про прийняття на роботу;

- з 12.06.1983 по 26.11.1990, оскільки відсутня довідка про фактично відпрацьовані трудодні.

Також зазначено, що для зарахування періодів роботи в колгоспі з 12.06.1983 по 26.11.1990 позивачу необхідно надати довідку про фактично відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум трудоднів. Для зарахування періодів роботи з 22.09.1992 по 09.11.1992, з 01.10.1994 по 10.09.1995 позивачу необхідно надати уточнюючі довідки, видані підприємством на яких він працював на підставі первинних документів на час виконання роботи.

Копію зазначеного рішення направлено позивачу, ГУ ПФУ в Запорізькій області повідомленням від 12.09.2022 № 0800-0207-8/37743.

Вважаючи рішення відповідача № 44 від 09.09.2022 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Статтю 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України від 09.07.2003р. № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону № 1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно статтею 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Закон № 1058-ІV набрав чинності 01.01.2004. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-ХІІ, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Аналіз вказаної норми вказує, що для зарахування до страхового стажу періоду роботи та членства у колгоспі визначено певні умови та порядок. Так, за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, то враховується час роботи за фактичною тривалістю, якщо ж виконував встановлений мінімум трудової участі або не виконував з поважних причин, то зараховується весь період роботи.

Згідно статті 62 Закону № 1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

12.08.1993 постановою Кабінету Міністрів України № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктами 1 та 3 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку № 637.

Порядок ведення трудових книжок колгоспників врегульований Основними положеннями про порядок видачі та ведення трудових книжок колгоспників, які затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 за № 310 (надалі - Основні Положення).

Відповідно до пунктів 1, 2 Основних Положень, трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспу з моменту їх вступу в члени колгоспу.

До трудової книжки колгоспника, зокрема, заносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, закінчення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, його виконання (пункт 5 Основних Положень).

Згідно з пунктом 6 Основних Положень, всі записи в трудовій книжці засвідчуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печаткою.

Відповідно до пункту 8 Основних Положень, трудові книжки зберігаються в правлінні колгоспу як бланки суворої звітності, а при припиненні членства в колгоспі видаються їх власникам на руки.

Отож, виходячи з наведеного можна дійти висновку про те, що трудова діяльність членів колгоспів підтверджується трудовою книжкою колгоспника встановленого взірця, що є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів, та до якої вносяться відомості, зокрема про прийом на роботу, переведення на іншу посаду, звільнення з роботи, а також трудову участь у громадському господарстві (встановлений у колгоспі річний мінімум трудової участі в громадському господарстві, виконання річного мінімуму трудової участі, причини невиконання встановленого мінімум трудової участі).

Суд звертає увагу на те, що зі змісту наявної в матеріалах справи трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 , можна встановити, що позивач у періоди:

- з 21.03.1981 по 26.11.1990 працював у Колгоспі «Україна» Білогірського району Кримської області;

- з 22.09.1992 по 09.11.1992 та з 01.10.1994 по 10.09.1995 працював у Кооперативі «Автоматика».

Також, згідно записів вказаної трудової книжки щодо трудової участі в громадському господарстві можна встановити кількість фактично відпрацьованих позивачем трудоднів у Колгоспі «Україна» Білогірського району Кримської області, а саме:

- у 1983 році - 131 фактично відроблені трудодні із 130 встановлених;

- у 1984 році - 331 фактично відроблені трудодні із 300 встановлених;

- у 1985 році - 324 фактично відроблені трудодні із 300 встановлених;

- у 1986 році - 329 фактично відроблені трудодні із 300 встановлених;

- у 1987 році - 323 фактично відроблені трудодні із 300 встановлених;

- у 1988 році - 337 фактично відроблені трудодні із 300 встановлених;

- у 1989 році - 332 фактично відроблені трудодні із 280 встановлених;

- у 1990 році - 258 фактично відроблені трудодні із 280 встановлених.

Відтак, посилання відповідача на необхідність надання позивачем довідки про фактично відпрацьовані трудодні та встановлений мінімум трудоднів в Колгоспі «Україна» Білогірського району Кримської області в Колгоспі «Україна» Білогірського району Кримської області у період з 12.06.1983 по 26.11.1990 та уточнюючих довідок, виданих підприємствами, на яких працював заявник на підставі первинних документів на час виконання роботи за періоди з 22.09.1992 по 09.11.1992 та з 01.10.1994 по 10.09.1995 суд до уваги не приймає, оскільки записи трудової книжки позивача є чіткими, зрозумілими та не підлягають подвійному тлумаченню, що свідчить про наявність підстав для зарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 12.06.1983 по 26.11.1990 в Колгоспі «Україна» Білогірського району Кримської області та з 22.09.1992 по 09.11.1992, з 01.10.1994 по 10.09.1995 в Кооперативі «Автоматика».

Суд звертає увагу, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства, а тому вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист в частині призначення пенсії за віком.

Дана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду в постанові від 06.04.2022 у справі № 607/7638/17.

Відтак, наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що оскаржуване рішення відповідача № 44 від 09.09.2022 є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача зарахувати до загального страхового стажу позивача періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.05.1981 з 22.09.1992 по 09.11.1992, з 01.10.1994 по 10.09.1995 роботи в Кооперативі «Автоматика» та з 12.06.1983 по 26.11.1990 роботи в Колгоспі «Україна» Білогірського району Кримської області, суд зазначає про таке.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.08.2022 по справі № 160/23721/21 зазначив, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розгляд розраховувати пенсію позивача, оскільки прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача.

Отже, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії, можна дійти висновку, що суд не може обраховувати дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а.

З урахуванням встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, висновків Верховного Суду, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, шляхом визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 44 від 09.09.2022 та зобов`язання відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву від 02.09.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а тому заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 132 КАС України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» (далі - Закон № 3674-VI).

Згідно з частиною 1 статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Частиною 1 статті 4 Закону № 3674-VI встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно із частиною 2 статті 4 Закону № 3674-VI, за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру фізичною особою сплачується судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Позивачем у позовній заяві заявлено вимогу немайнового характеру. Отже, позивач мав сплатити судовий збір за подання даного позову у розмірі 992,40 грн (0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб), однак сплатив у розмірі 1984,80 грн., що підтверджується квитанцією № 029591.01.147.22101 від 04.10.2022.

Таким чином, судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з даним позовом внесено судовий збір у розмірі більшому, ніж встановлено законом, на 992,40 грн.

Разом з тим, за приписами пункту 1 частини 1, частини 2 статті 7 Закону № 3674-VI в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом, переплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду.

У зв`язку з цим суд вважає за необхідне роз`яснити позивачу про право звернення до суду із клопотанням про повернення судового збору, внесеного в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 992,40 грн., які підтверджуються квитанцією № 029591.01.147.22101 від 04.10.2022, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким винесено протиправне рішення, а саме ГУ ПФУ в Київській області.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, м. Фастів, вул. Саєнка Андрія, буд. 10, ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області № 44 від 09.09.2022.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 02.09.2022 про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич