Справа № 480/10116/21
Суддя: Спаскін О.А.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 р. Справа № 480/10116/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Спаскіна О.А.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2022, головуючий суддя І інстанції: С.М. Глазько, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, по справі № 480/10116/21

за позовом ОСОБА_1

до Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві , Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області

про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 ), звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві , в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області № 65 від 26.05.2021 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Управління пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 періоди роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Центроліт» з 25.11.2002 по 31.12.2006 та з 01.01.2007 по 20.06.2013 у Публічному акціонерному товаристві «Центроліт».

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.05.2021 №65 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області від 29.03.2021 №5 щодо неможливості зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 по Списку № 1 періодів роботи у Сумському акціонерному товаристві Центроліт та Публічному акціонерному товаристві «Центроліт».

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, Сумська область, 40009, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 за Списком №1 періоди роботи у Відкритому акціонерному товаристві «Центроліт» з 25.11.2002 по 31.12.2006 та з 01.01.2007 по 20.06.2013 у Публічному акціонерному товаристві «Центроліт» на посаді обрубника, зайнятого обробленням литва наждаком і ручним способом.

Зобов`язатно Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 21.05.2021 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (вул. Бульварно Кудрявська, 16, м. Київ, 04053, ) в рахунок повернення сплачений при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.202 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що приймаючи зазначене рішення суд першої інстанції дійшов до помилкових висновків, які призвели до неправильного вирішення справи, неповно з`ясував всі обставини справи, що мають значення при вирішенні спору, невірно застосував до спірних правовідносин вимоги матеріального та процесуального права.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягав на законності судового рішення та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що 21 травня 2021 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся за допомогою веб-порталу Пенсійного фонду України, з метою призначення пенсії за віком на пільгових умовах, відповідно до пп.1 п.2. ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

На вказану заяву позивач отримав рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.05.2021 №65 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 "

У вказаному рішенні зазначено, що відповідно до наданих документів про стаж (трудова книжка, військовий квиток, диплом), загальний страховий стаж склав 31 рік 0 місяців 28 днів, зараховано до загального страхового стажу період роботи з 03.07.1990 по 15.08.1991, оскільки відсутня дата наказу про звільнення. Пільговий стаж за Списком №1 відсутній, оскільки згідно рішення комісії про підтвердження стажу роботи від 29.03.2021 №5, не можливо зарахувати період роботи у Сумському акціонерному товаристві «Центроліт» з 25.11.2002 по 31.12.2006 на посаді обрубувача, зайнятого обробленням литва наждачним ручним способом з відсутністю інформації про відпрацьований час та тривалість робочого дня та період з 01.01.2007 по 20.06.2013, у зв`язку з відсутністю наказу про результати атестації робочих місць по цеху №52 ПАТ «Центроліт» (а.с. 19).

Враховуючи зазначене, позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умов за Списком №1, відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, шо включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій встановлені Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який набрав чинності 01.01.2004.

Статтею 113 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За приписами ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Також, ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

З аналізу зазначених норм законодавства, суд вбачає, що до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме до 01.01.2004, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу, в порядку та на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.2004.

Відповідно до ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, необхідність підтверджувати періоди роботи для визначення стажу роботи виникає у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Згідно з п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі - Інструкція № 58), заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування. До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Судовим розглядом встановлено, що у рішенні комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області від 29.03.2021 №5, відповідачем зазначено, що виходячи із досліджених архівних довідок про заробітну плату та стаж роботи, з`ясовано, що гр. ОСОБА_1 працював у Сумському відкритому акціонерному товаристві Цетроліт з 25.11.2002 по 20.06.2013 на посаді обрубувача, зайнятого обробленням литва наждаком і ручним способом. У період роботи гр. ОСОБА_1 діяв Список № 1 виробництв, робіт, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36. Відповідно до архівної довідки про заробітну плату, ОСОБА_1 постійно отримував заробітну плату з листопада 2002 року по травень 2013 року. Відомості про переведення на неповний робочий день, іншу роботу, надання відпусток без збереження заробітної плати відсутні, проте за інформацією, зазначеною у довідці про заробітну плату постійно прослідковується оплати простоїв не з вини працівника. У зв`язку з викладеним, комісія прийняла рішення: гр. ОСОБА_1 не можливо зарахувати до пільгового стажу по Списку № 1 періоди роботи у Сумському акціонерному товаристві Центроліт з 25.11.2002 по 31.12.2006 на посаді обрубника, зайнятого обробленням литва наждаком і ручним способом з відсутністю інформації про відпрацьований час та тривалість робочого дня, та періоду з 01.01.2007 по 20.06.2013, у зв`язку з відсутністю наказу про результати атестації робочих місць по цеху № 52 ПАТ Центроліт (а.с. 21).

Як вбачається з матеріалів справи, записи у трудовій книжці містять відомості щодо характеру роботи позивача, які надають право на пільговий стаж, а саме:

запис № 17 від 25.11.2002, переведено в тому ж цеху обрубувачем, зайнятого на обробці литва наждаком і ручним способом по першому розряду (наказ № 2039 від 28.11.2002);

запис № 18 від 16.03.2006, присвоєно 2-й розряд обрубувача, зайнятого на обробці литва наждаком і ручним способом (наказ № 55 від 16.03.2002);

запис № 21 від 01.06.2010, переведений в ливарний цех № 52 обрубувачем, зайнятим на обробці литва наждаком і ручним способом по 2 розряду (наказ №703 від 01.06.2010);

запис № 22 від 26.11.2010, присвоєно 3-й розряд обрубувача, зайнятого на обробці литва наждаком і ручним способом (наказ № 1794 к від 26.11.2010);

запис № 24 20.06.2013, звільнений у зв`язку з ліквідацією ПАТ «Центроліт» п.1 ст. 40 КЗпП України (наказ № 295 к від 20.06.2013).

Отже, з 25.11.2002 по 20.06.2013, позивач виконував роботи, які віднесені до Списку №1.

В порядку п. 1 Порядку № 637, для підтвердження вказаного пільгового стажу, відповідачу було надано архівні довідки:

- №2282 від 12.11.2020 (а.с.25);

№2283 від 12.11.2020 (а.с. 22).

Таким чином, основним документом, шо підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком № 442 та Методичними рекомендаціями.

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення, тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами першою та другою статті 133 КЗпП України встановлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Отже, непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позиціє викладеною у постанові Великої Палати Верховною Суду від 19 лютого 2020 року справа №520/15025/16-а.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів погоджується з висноквом суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві №65 від 26.05.2021 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 », а також визнання протиправним та скасування рішення комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії при Головному управлінні Пенсійного фонду України в Сумській області від 29.03.2021 №5, щодо неможливості зарахувати до пільгового стажу позивача по Списку № 1 періоду роботи у Сумському акціонерному товаристві Центроліт з 25.11.2002 по 31.12.2006 на посаді обрубника, зайнятого обробленням литва наждаком і ручним способом, у зв`язку з відсутністю інформації про відпрацьований час та тривалість робочого дня, та періоду з 01.01.2007 по 20.06.2013, у зв`язку з відсутністю наказу про результати атестації робочих місць по цеху № 52 ПАТ Центроліт.

Окрім того, судова колегія зазначає, що одним з завданням адміністративного судочинства України є захист права, у даному випадку права позивача на отримання пенсії, у зв`язку з чим, погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (орган який розглядав заяву позивача про призначення пенсії та який відмовив у її призначенні) повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії від 21.05.2021 з урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дій), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 13.04.2022 по справі № 480/10116/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя О.А. Спаскін
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова