Справа № 380/2126/22
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/2126/22 пров. № А/857/14195/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання - Дутки І.Р.,

а також сторін (їх представників):

від позивача - Децик В.І.;

від відповідачів - Сенів О.П.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2022р. про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії і наказу про звільнення, поновлення на посаді в органах прокуратури та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (суддя суду І інстанції: Качур Р.П., час та місце постановлення ухвали суду І інстанції: 11 год. 44 хв. 08.09.2022р., м.Львів; дата складання повного тексту ухвали суду І інстанції: 13.09.2022р.),-

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2022р. залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Львівської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішення кадрової комісії і наказу про звільнення, поновлення на посаді в органах прокуратури та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (Т.1, а.с.241-244).

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив позивач ОСОБА_1 , який у апеляційній скарзі просить судову ухвалу скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, покликаючись на порушення судом норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позову без розгляду (Т.2, а.с.2-7).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неправильно застосував інститут строків звернення до суду. Про зміст наказу № 2327к щодо звільнення з органів прокуратури апелянт довідався 17.12.2021р. і в межах місячного строку подав до суду позовну заяву.

Судом неоднозначно і по-різному оцінена заяву позивача від 20.05.2022р., при цьому допущені недоліки у первинній позовній заяві не змінюють мету і підстави звернення до суду. Зокрема, підставою позову слугувало незаконне звільнення апелянта з публічної служби.

Отже, подану заяву від 20.05.2022р. слід розцінювати як заяву про зміну предмету позову, яка подана у строки, встановлені ч.1 ст.47 КАС України, при цьому підстава позову залишилася незмінною.

За таких обставин суд першої інстанції помилково розцінив заяву від 20.05.2022р. як новий позов; ототожнив усунення недоліків, допущених у первинній заяві, з подачею нового позову, оскільки одночасної зміни підстав і предмету позову не відбулось.

Отже, судом фактично залишено заявлений позов без розгляду за неправильно (неякісно) оформлений позов, при цьому не враховані приписи ст.47 КАС України.

Відповідачем Львівської обласною прокуратурою скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому остання вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (Т.2, а.с.26-37).

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідачів, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів справи, 18.01.2022р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив поновити строк звернення до суду; визнати протиправними дії відповідача Офісу Генерального прокурора щодо атестації ОСОБА_1 та врахування результатів атестації від 11.06.2020р.; визнати протиправним та нечинним рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур № 29 від 11.06.2020р. про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 ; визнати протиправним та нечинним рішення Третьої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур від 12.06.2020р., викладене у протоколі № 21-з, про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про допуск до складання іспиту після закінчення лікування (Т.1, а.с.1-3).

Ухвалою суду від 01.02.2022р. залишено позовну заяву без руху і встановлено 10-денний строк для усунення її недоліків (Т.1, а.с.19-21).

Копію вказаної ухвали відправлено на електронну адресу позивача 12.05.2022р. (тобто, через три місяці після її постановлення) (Т.1, а.с.23).

На виконання цієї ухвали позивач скерував 21.05.2022р. поштою клопотання від 20.05.2022р. про усунення недоліків (Т.1, а.с.24), до якого долучив уточнену позовну заяву, в якій сформулював позовні вимоги наступним чином:

визнати протиправним та скасувати рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021р. про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;

визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури № 2327к від 23.10.2021р. про звільнення з займаної посади;

поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської області та органів прокуратури з 28.10.2021р.;

стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 28.10.2021р. до дати фактичного поновлення на роботі (Т.1, а.с.25-27).

Ухвалою суду від 30.05.2022р. визнано неповажними причини пропуску позивачем строку звернення до суду, які вказані у позовній заяві від 20.05.2022р., продовжено процесуальний строк, встановлений ухвалою суду про залишення позовної заяви без руху від 01.02.2022р. у справі № 380/2126/22, для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів з дня отримання копії цієї ухвали, шляхом подання позивачем до канцелярії суду чи надіслання на адресу суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду із наданням доказів поважності причин пропуску строку (Т.1, а.с.42-43).

На виконання вимог суду позивач скерував поштою (текст поштового штемпеля на конверті нечитабельний) клопотання про усунення недоліків (вх. № 40622 від 13.06.2022р.), у якому вказав, що пропуск строку звернення до суду пов`язаний з перебуванням на стаціонарному лікуванні. Також зазначив, що зміна позовних вимог пов`язана з тим, що відповідач не направляв позивачу копій оскаржуваних рішень, відтак він зазначив правильні реквізити оскаржуваних рішень після отримання таких представником позивача.

Ухвалою суду від 16.06.2022р. відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання у справі. Також вирішено клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду розглядати у судовому засіданні (Т1, а.с.51).

На адресу суду від відповідачів надійшли клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, які обґрунтовані відсутністю поважних причин пропуску позивачем строку звернення до суду із розглядуваним позовом (Т.1, а.с.92-96, 180-187).

У свою чергу, від позивача на адресу суду надійшли додаткові пояснення (вх. № 10266ел від 18.07.2022р.), в яких останній наголошує на поважності причин пропуску позивачем строку звернення до суду і просить поновити такий (Т.1, а.с.176-177).

Також позивач ОСОБА_1 подав до суду повторне клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду (вх. № 58021 від 08.09.2022р.), у якому просив врахувати викладені позивачем доводи, визнати причини пропуску місячного строку звернення до суду поважними і відповідно поновити строк звернення до адміністративного суду. Вказане клопотання обґрунтовує тим, що він був хворий з 02.08.2021р. по 06.08.2021р., з 13.09.2021р. по 16.09.2021р., з 17.09.2021р. по 22.09.2021р., з 27.09.2021р. по 29.09.2021р., з 29.09.2021р. по 08.10.2021р., з 08.10.2021р. по 13.10.2021р., з 18.10.2021р. по 29.10.2021р., з 01.11.2021р. по 16.12.2021р., з 05.01.2022р. по 19.01.2022р., що підтверджується наданими позивачем медичними висновками про тимчасову непрацездатність. Про прийняття рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021р. його не повідомляли, а з наказом виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури № 2327к від 23.10.2021р. про звільнення з займаної посади позивач ознайомився та отримав наручно 17.12.2021р. Повідомив, що рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021р. Львівська обласна прокуратура надіслала адвокату позивача на його запит листом № 07-98вих.22 від 07.02.2022р.

В обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду також вказав, що з 24.02.2022р. у зв`язку зі військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 62/2022 в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позовну заяву про поновлення на роботі позивачем ОСОБА_1 подано до суду лише 21.05.2022р., тобто, більше ніж через 6,5 місяців після звільнення позивача зі служби та більш ніж п`ять місяців після ознайомлення із наказом про звільнення.

Вказане свідчить про пропуск позивачем строку звернення до адміністративного суду.

Суд враховував, що під час тимчасової непрацездатності з 05.01.2022р. по 19.01.2022р. позивач надіслав до суду позовну заяву від 18.01.2022р. Таким чином, позивач мав намір звернутися із позовною заявою з метою поновлення на роботі та реалізував таке право самостійно (доказів іншого суду не надано), перебуваючи на стаціонарному лікуванні. Відтак, суд критично оцінив доводи позивача про те, що перебування на стаціонарному лікуванні унеможливило звернення до суду в межах місячного строку.

Поряд з цим, з моменту закінчення листка непрацездатності (19.01.2022р.) по 21.05.2022р. пройшло чотири місяці. Позивачем не надано суду доказів вчинення певних дій, які б свідчили про спроби оскаржити спірний наказ про звільнення та заявити вимоги про поновлення на роботі. Позивач усвідомлював правові наслідки подання до суду позовної заяви від 18.01.2022р., разом з тим, наказу про звільнення, з яким позивач ознайомився 17.12.2021р., позивач не оскаржував.

З урахуванням наведеного, позивач мав звернутися до суду із позовом про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі згідно ч.5 ст.122 КАС України у місячний строк, який закінчився 17.01.2022р., проте відповідний позов поданий до суду лише 12.05.2022р.

Суд також звернув увагу на те, що позивач користувався правовою допомогою адвоката, що підтверджується поясненнями позивача.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про неповажність причин пропуску позивачем строку звернення до суду, викладених у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду. З матеріалів справи слідує, що позивач мав реальну можливість та її реалізував, перебуваючи на стаціонарному лікуванні. Також позивач міг звернутися до суду із цим позовом у період між 20.01.2022р. та 21.05.2022р. (достатній період між останнім підтвердженим періодом тимчасової непрацездатності та поданням позовної заяви від 20.05.2022р.).

Між тим, колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції помилковими, виходячи з наступного.

Питання залишення позову без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без поважних причин врегульовані діючим процесуальним законом.

Зокрема, відповідно до приписів ч.ч.1, 2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду визначені приписами ст.123 КАС України.

Так, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч.1).

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2).

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.3).

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч.4).

Для правильного вирішення питання щодо дотримання позивачем строків звернення до суду із розглядуваним позовом колегія суддів вважає за необхідне визначити правовий статус поданих позивачем до суду позовних заяв.

Як достовірно стверджується матеріалами справи, первісну позовну заяву ОСОБА_1 скерував до суду поштою 18.01.2022р.

Зміст поданого позову вказує на те, що позивач не погоджується із результатами проведеної щодо нього атестації, умови та порядок проходження якої визначені Законом України № 113-IX від 19.09.2019р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

У подальшому на виконання ухвали суду від 01.02.2022р. позивач скерував 21.05.2022р. до суду іншу позовну заяву, в якій привів свої вимоги у відповідність до фактичних обставин справи, визначив склад відповідачів.

В своєму клопотання від 20.05.2022р. про усунення недоліків позивач ідентифікував таку позовну заяву як виправлену (Т.1, а.с.24).

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Водночас предмет позову кореспондує із способами судового захисту права (змістом позову), які визначені ст.5 КАС України, а тому зміна предмета позову означає зміну вимоги, що свідчить про обрання позивачем іншого, на відміну від первісно обраного, способу захисту порушеного права або його доповнення, у межах спірних правовідносин.

Отже, зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - зміну обставин, на яких ґрунтуються вимоги особи, яка звернулася з позовом. Зміна предмету або підстав позову може відбуватися лише у межах спірних правовідносин. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Наслідком розгляду заяви, зміст якої свідчить про одночасну зміну предмета і підстав позову є повернення такої заяви та розгляд раніше заявлених позовних вимог, якщо позивач не відмовляється від позову. Водночас у таких випадках позивач не позбавлений права звернутися з новим окремим позовом у загальному порядку.

Звернувшись до суду з позовом 18.01.2022р., позивач, будучи колишнім працівником прокуратури, оскаржував результати атестації прокурорів, проведеної в рамках Закону України № 113-IX від 19.09.2019р. «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури».

Отже, предметом первісного позову є дії відповідача Офісу Генерального прокурора щодо атестації позивача; підставою цього позову визначено протиправність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження ОСОБА_2 такої атестації.

У виправленій позовній заяві позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації, визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури № 2327к від 23.10.2021р. про звільнення з займаної посади; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Пустомитівського відділу Львівської місцевої прокуратури № 3 Львівської обл. та органів прокуратури з 28.10.2021р.; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Отже, визначені у виправленій позовній заяві позовні вимоги та їхнє обґрунтування стосуються тих самих, що у первісному позові, спірних правовідносин, а саме: правомірності проведеної стосовно позивача атестації; обраний позивачем спосіб захисту порушених прав співпадає із первісно обраним, хоча є ширшим і охоплює також наслідки неуспішного проходження атестації.

Із урахуванням наведеного, зміст виправленої позовної заяви стосується однакових спірних правовідносин (проведення атестації прокурорів та подальшого звільнення з органів прокуратури), не свідчить про одночасну зміну предмету та підстави позову.

За таких обставин колегія суддів вважає, що виправлена позовна заява є логічним та доцільним продовженням первинного позову, остання уточнює заявлені позовні вимоги, приводить зміст позову до фактичних обставин справи, а тому не може вважатися новим позовом або одночасною зміною підстав і предмету позову.

Допущені у первісній позовній заяві неточності (помилки) позивач пояснив необізнаністю із рішенням кадрової комісії, що також знайшло своє об`єктивне підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Водночас, розгляд первісної позовної заяви (без подачі виправленої позовної заяви) був би також неможливим без подальшого приведення її у відповідність до фактичних обставин справи, носив би формальний характер і суперечив принципам адміністративного судочинства, викладеним у ч.3 ст.2 КАС України.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску строку звернення до суду колегія суддів виходить з наступного.

Згідно усталеної судової практики поважними причинами пропуску строку звернення до суду із позовом визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Як слідує із матеріалів справи, копія рішення Чотирнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) № 12 від 14.08.2021р. про неуспішне проходження прокурором атестації у зв`язку із неявкою на адресу позивача відповідачами не скеровувалася.

Копію вказаного рішення Львівська обласна прокуратура надіслала адвокату позивача на його запит листом № 07-98вих.22 від 07.02.2022р. (Т.1, а.с.49-49а).

Із наказом виконувача обов`язків керівника Львівської обласної прокуратури № 2327к від 23.10.2021р. про звільнення з займаної посади позивач ознайомився 17.12.2021р. (Т.1, а.с.40).

Будь-яких доказів про те, що позивач дізнався про вказані рішення кадрової комісії та наказ про звільнення раніше, відповідачами не представлено суду.

Згідно з приписами ч.1 ст.120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч.9 ст.120 КАС України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовна заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передані іншими відповідними засобами зв`язку.

Таким чином, строк звернення до суду із розглядуваним позовом розпочав свій перебіг із 18.12.2021р. (наступного дня після ознайомлення позивача із спірним наказом), а тому позивач в місячний строк звернувся (шляхом скерування поштою) до суду із первісним позовом, який в подальшому був виправлений шляхом подання уточненої позовної заяви.

Додатково колегія суддів враховує, що позивачем підтверджено, що з 02.08.2021р. по 06.08.2021р., з 13.09.2021р. по 16.09.2021р., з 17.09.2021р. по 22.09.2021р., з 27.09.2021р. по 29.09.2021р., з 29.09.2021р. по 08.10.2021р., з 08.10.2021р. по 13.10.2021р., з 18.10.2021р. по 29.10.2021р., з 01.11.2021р. по 16.12.2021р., з 05.01.2022р. по 19.01.2022р. він хворів, стверджується наданими медичними висновками про тимчасову непрацездатність (Т.1, а.с.9-14, 47-48, 193-199, 224-237).

Позивач є особою з ІІІ групою інвалідності, що стверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 233021 від 09.03.2021р. (Т.1, а.с.8).

Наявність вказаних обставин об`єктивно засвідчує труднощі, які виникали у позивача під час звернення до суду із розглядуваним позовом.

Окрім цього, колегія суддів приймає до уваги недотримання судом першої інстанції вимог ст.123 КАС України щодо застосування наслідків пропущення строків звернення до адміністративного суду.

Зокрема, в оскаржуваній ухвалі від 08.09.2022р. суд першої інстанції застосував ч.3 ст.123 КАС України, яка передбачає повноваження суду залишити позовну заяву без розгляду, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.

Разом з тим, питання пропуску позивачем строку звернення суд неодноразово з`ясовував до відкриття провадження у справі, що стверджується змістом ухвали суду від 30.05.2022р. про продовження строку залишення позовної заяви без руху, поданим на виконання цієї ухвали клопотанням позивача про усунення недоліків.

Разом з тим, залишаючи невирішеним вказане клопотання, суд постановив ухвалу від 16.06.2022р. про відкриття провадження у справі, із вказівкою на те, що вказане клопотання про поновлення строку звернення до суду буде вирішуватися в судовому засіданні.

Такі дії суду не передбачені приписами ст.123 КАС України, а недотримання судом цих вимог призвело до того, що питання поважності причин пропуску строку звернення до суду було вирішено лише 08.09.2022р., тобто, через шість місяців після подання первісної позовної заяви та через три місяці після відкриття провадження у справі, яка стосується поновлення на публічній службі.

Будь-яких об`єктивних перешкод для вирішення питання щодо поновлення строку звернення до суду із дотриманням приписів ч.ч.1 і 2 ст.123 КАС України під час апеляційного розгляду не встановлено.

Оцінюючи в сукупності вищевикладене, колегія суддів приходить до переконання про те, що спірна ухвала суду від 08.09.2022р. про залишення позовної заяви без розгляду прийнята судом першої інстанції помилково.

За викладених умов в суду першої інстанції не було достатніх і належних підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду на підставі ч.3 ст.123, п.8 ч.1 ст.240 КАС України, а тому оскаржувана ухвала суду є безпідставною а відтак не відповідає вимогам закону, через що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Згідно з п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру. У цьому пункті закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду складають єдине ціле (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom, заява № 4451/70, п.36). Проте ці права не є абсолютними та можуть бути обмежені, але лише таким способом і до такої міри, що не порушує сутність вказаних прав (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Станєв проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria, заява № 36760/06, п.230).

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

У рішенні від 13.01.2000р. у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Eckolano v. Spain) та в рішенні від 28.10.1998р. у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Отже, Суд визнав порушення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином позиція ЄСПЛ свідчить, що основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Зважаючи на викладене, судом апеляційної інстанції зроблено висновок про дотримання позивачем ОСОБА_1 процесуального строку щодо подання до суду первісного позову, наступна його позовна заява є виправленою позовною заявою, в якій викладені остаточно сформульовані позовні вимоги.

Враховуючи зазначені положення законодавства апеляційний суд вважає, що залишення позовної заяви без розгляду в розглядуваному випадку призведе до порушення права позивача, визначеного Конституцією України, на доступ до правосуддя, оскільки розглядуваний спір стосується проходження позивачем публічної служби, а тому має важливе значення для ОСОБА_1 .

Згідно ч.3 ст.312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Питання відшкодування апелянту понесених судових витрат у вигляді сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги підлягає вирішенню згідно ст.139 КАС України судом першої інстанції за результатами кінцевого вирішення розглядуваного спору по суті.

З огляду на викладене, враховуючи приписи п.4 ч.1 ст.320 КАС України, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню, як винесена із порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного залишення позовної заяви без розгляду, із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.310, 312, п.4 ч.1 ст.320, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 08.09.2022р. про залишення позовної заяви без розгляду в адміністративній справі № 380/2126/22 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді Н. В. Бруновська
Р. Б. Хобор
Дата складання повного тексту судового рішення: 19.12.2022р.