Справа № 640/33863/20
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Собківа Я.М., Файдюка В.В., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алай" на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Алай" до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві, Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Алай" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м.Києві, Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України в якому просило визнати протиправним та скасувати наказ від 19.12.2018 року №18387 «Про перенесення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Алай» (код 35648326)».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Алай» - залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, просить скасувати оскаржувану ухвалу, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про поновлення процесуального строку звернення до суду, відмовити у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Представник Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу ДПС України у судовому засіданні заперечував проти задроволення апеляційної скарги позивача, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Решта сторін до судового засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.03.2021 року представником Головного управління Державної податкової служби у м. Києві було подано клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, в обґрунтування якого зазначено, що позивачем пропущено шестимісячний строк на звернення до суду, встановлений статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

15.06.2021 року представником позивача подані додаткові пояснення, у яких останній просив суд поновити строк звернення до суду на підставі заяви, поданої разом із позовом.

Заяву про поновлення пропущеного строку обґрунтовано тим, що на переконання позивача, рішення про перенесення строків проведення перевірки, оформлене податковим органом у формі наказу, може бути оскаржено в судовому порядку протягом строків, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України, тобто в межах 1095 днів.

Крім того, позивач просить суд взяти до уваги, що про порушення прав позивача саме наказом від 19.12.2018 року №18387 останній дізнався лише після набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2020 року у справі №640/4895/19, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2020 року, предметом спору у якій були дії з проведення спірної перевірки, яку продовжено оспорюваним у цій справі наказом.

Так, у судових рішеннях у справі №640/4895/19 суди, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ТОВ «Алай», дійшли висновку, що: «наказ головного управління ДФС у м. Києві від 19.12.2019 року №18387 «Про перенесення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Алай» в судовому порядку не скасований, відомості про зазначене у суду відсутні».

Таким чином, позивачем зауважено, що тільки 27.11.2020 року позивачу роз`яснено адміністративними судами, що його право порушено саме оскаржуваним у справі №640/33863/20 наказом.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Водночас, абзацами першим-третім пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.

Згідно з пунктом 58.19 статті 58 ПК України у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Відповідно до пункту 102.1 статті 102 ПК України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Застосування норм пунктів 56.18, 56.19 статті 56, пункту 102.1 статті 102 ПК України в системному зв`язку дає підстави для висновку, що нормою пункту 56.18 встановлено спеціальний строк на оскарження платником податків податкових повідомлень-рішень та інших рішень про нарахування грошових зобов`язань.

У постанові від 24.04.2020 року у справі №520/6895/19 Верховний Суд, застосовуючи наведені норми, дійшов висновку, що законодавець в абзаці першому пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України під висловом "або інше рішення контролюючого органу" розумів саме рішення контролюючого органу, яке безпосередньо впливає на розмір грошового (податкового) зобов`язання платника податків.

Отже, Податковий кодекс України не встановлює спеціального строку звернення до суду з позовом про оскарження рішень контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, а відтак, до позовів платників податків про визнання протиправними рішень контролюючого органу про відмову в реєстрації податкових накладних застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а не Податковим кодексом України.

Саме такий підхід до розуміння норм права щодо строку звернення до суду з позовом про скасування рішення суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного із визначенням грошових зобов`язань, викладено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, від 11.10.2019 року у справі №640/20468/18.

В свою чергу, оскаржуване позивачем у цій справі рішення, оформлене наказом від 19.12.2018 року №18387 «Про перенесення термінів проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Алай», не визначає розмір грошового (податкового) зобов`язання платника податків, а отже підлягає оскарженню у загальні строки, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України.

Таким чином, твердження представника позивача, викладені у заяві про поновлення процесуальних строків щодо строку оскарження спірного наказу у 1095 днів є помилковим, та не приймається судом.

Беручи до уваги, що позивач не скористався процедурою досудового вирішення спору, позивач мав звернутися до суду з відповідним адміністративним позовом протягом шести місяців з дня отримання оскаржуваного наказу, або з дня, з якого йому стало відомо про існування цього наказу.

Судом встановлено, що до позовної заяви позивачем долучено копію листа Головного управління ДФС у м. Києві від 02.04.2019 року 344156/М/26-15-14-01-06 «Про розгляд адвокатського запиту» Макаревич О.В. (адвоката ТОВ «Алай») від 27.03.2019 року вх. ГУ ДФС у м. Києві №1129/Адв від 27.03.2019 року), із змісту якого судом встановлено, що податковим органом зазначено: «Наказ від 19.12.2018 року №18387 «Про перенесення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Алай» (код 35648326)» було отримано особисто генеральним директором ТОВ «Алай» Пушкарем О.П. 19.12.2018 року».

Отже, про спірний наказ позивачу стало відомо 19.12.2018 року, що не було спростовано останнім.

Водночас, як вбачається з мотивувальних частин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2020 року та постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.11.2020 року у справі №640/4895/19:

«…позивач у позовній заяві не заперечував проти правомірності призначення документальної планової виїзної перевірки і подальшого перенесення строків її проведення у зв`язку із втратою ним первинних бухгалтерських документів, однак зазначав, що до закінчення строків перевірки визначених наказом №17096 (13.12.2018 року) контролюючим органом не прийнято жодного розпорядчого акту щодо перенесення строків такої перевірки, а тому початок такої перевірки 19.03.2019 року є неправомірним.

Суд не може погодитись із наведеним, мотивуючи це наступним.

В матеріалах справи міститься повідомлення ТОВ «Алай» про втрату первинних документів, яке надійшло до контролюючого органу 05.12.2018 року.

Наказ щодо перенесення строків здійснення документальної планової виїзної перевірки позивача, у зв`язку із втратою ним первинних документів прийнято 19.12.2018 року.

Суд звертає увагу, що наказ від 19.12.2018 року дійсно прийнято за межами строків проведення перевірки, визначених наказом №17096 (13.12.2018 року), однак відповідне повідомлення ТОВ «Алай» надійшло до ГУ ДФС у м. Києві 05.12.2018 року, тобто, в межах строку проведення перевірки, визначених наказом №17096.

Варто наголосити, що норми ПК України не встановлюють строків прийняття контролюючим органом рішення про перенесення/не перенесення строків здійснення документальної перевірки платника податків, у разі надходження повідомлення від останнього про втрату первинних документів.

За таких обставин, суд вважає доводи ТОВ «Алай» щодо неправомірного початку перевірки з 19.03.2019 року безпідставними.

При цьому, суд наголошує, що строк на відновлення втрачених документів ТОВ «Алай» сплив 18.03.2019 року, з урахуванням положень пункту 44.5 статті 44 ПК України, а відтак початок здійснення відповідачем документальної позапланової виїзної перевірки з 19.03.2019 року є правомірним.

Окрім цього, суд наголошує, що наказ Головного управління ДФС у м. Києві від 19.12.2018 року №18387 «Про перенесення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Алай»» в судовому порядку не скасований, відомості про зазначене у суду відсутні».

Отже, позивач був обізнаним про існування наказу Головного управління ДФС у м. Києві від 19.12.2018 року №18387 «Про перенесення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Алай» під час судового провадження у справі №640/4895/19, оскільки начебто відсутність видання податковим органом наказу про перенесення терміну перевірки позивача була однією з підстав для звернення до суду для вирішення спору, який був предметом розгляду справи №640/4895/19.

Крім того, судами досліджено докази у справі №640/4895/19 та встановлено: «Наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 19.12.2019 року №18387 «Про перенесення терміну проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Алай»» наказано перенести термін проведення документальної планової виїзної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Алай» з 19.12.2018 року до дати відновлення та надання документів у межах термінів визначених пунктом 44.5 статті 44 Податкового кодексу України (кінцева дата відновлення документів - 18.03.2019 року).

Вказаний наказ отримано директором ТОВ «Алай» 19.12.2018 року.».

Отже, судами в межах розгляду справи №640/4895/19 встановлено факт вручення спірного у справі №640/33863/20 наказу 19.12.2018 року.

Таким чином, суд критично ставиться до посилання позивача, що про порушення права ТОВ «Алай» саме спірним у цій справі наказом останній дізнався лише 27.11.2020 року після набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.07.2020 року у справі №640/4895/19.

Водночас, позовну заяву було подано 31.12.2020 року, тобто з пропуском шестимісячного строку звернення до суду, який сплив 20.06.2019 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ТОВ «Алай» звернулося до суду із пропуском шестимісячного строку, встановленого статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Алай" залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Я.М.Собків

суддя В.В.Файдюк