Справа № 448/888/22
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/888/22
Провадження № 2-а/448/9/22
20.12.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.
при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Гук Ігоря Володимировича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 25.07.2022 року інспектором ВБДР УПП у Львівській області ДПП Гук І.В. було винесено постанову серії БАВ №268638 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою її (позивачку) притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.140 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020 грн.
Вказує, що будь-яких протиправних дій не вчиняла, а вищевказану постанову серії БАВ №268638 від 25.07.2022 року розцінює як таку, що є незаконною, необґрунтованою, складеною неправомірно, з порушенням вимог актів законодавства України, що регулює підстави, умови та прядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності.
У поданих письмових заявах по суті справи позивачка ОСОБА_1 покликається на наступне: з метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст.245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її у відповідності з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення згідно ст.280 КУпАП зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи; суб`єктом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, може бути лише посадова особа, до компетенції якої належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів; відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005р. N14 "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП, зокрема у такій потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів; за змістом статті 8 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення, а автомобільні дороги державного значення розділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні. До міжнародних автомобільних доріг належать дороги, що суміщаються з міжнародними транспортними коридорами та/або входять до Європейської мережі основних, проміжних, з`єднувальних автомобільних доріг та відгалужень, мають відповідну міжнародну індексацію і забезпечують міжнародні автомобільні перевезення; автошлях М-11 (Львів Шегині (на м.Краків) (державний кордон з Польщею) автомобільний шлях міжнародного значення на території України, проходить територією Львівської області; згідно ст.24 Закону України «Про дорожній рух», власники доріг, вулиць та залізничних проїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні; відповідно до п.5 Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони, затверджених постановою КМУ від 30 березня 1994 №198, власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища; згідно п.2 зазначених Правил, ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору; власником дороги М-11 Львів-Шегині є держава в особі Укравтодор, а на місці - Служба автомобільних доріг у Львівській області; старшим лейтенантом поліції Гук І.В. в приписі №589 від 25.07.2022р. зазначено - «автомобільна дорога державного значення М-11 Львів-Шегині км 64+350», та в акті обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 22.07.2022р. під час обстеження встановлено, що забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги (вулиці) покладено саме на Службу автомобільних доріг у Львівській області. Відтак, вона (позивачка) як посадова особа Мостиської міської ради Львівської області не могла/не повинна була вживати жодних заходів щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, оскільки дорога М-11 Львів-Шегині є дорогою державного значення та не перебуває у віданні Мостиської міської ради чи її уповноваженого органу.
Також зазначила, що земельні ділянки, на яких проводились роботи по встановленню МАФів, перебувають у приватній власності громадян; інформації від власників вищевказаних земельних ділянок щодо наміру проведення робіт зі встановлення МАФів чи будь-яких інших ремонтних робіт з використанням техніки до міської ради не надходило.
Вважає, що не має жодного відношення до порушень, передбачених ч.1 ст.140 КУпАП, зазначених у спірній постанові, оскільки автошлях М-11 є дорогою міжнародного державного значення, а земельні ділянки, на яких провадились роботи, перебувають у приватній власності осіб. Натомість відповідач, не маючи взагалі ніяких доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, притягнув її до відповідальності без виконання при цьому вимог ст.ст.251, 252 КУпАП. Крім того, у постанові серії БАВ №268638 від 25.07.2022р. не конкретизовано суть вчиненого адміністративного правопорушення, а саме не зазначено, які саме пункти ДСТУ 8749:2017 порушено, що, відповідно, позбавляє можливості перевірити мотиви винесення оскаржуваної постанови. В оскаржуваній постанові не міститься відомостей на підтвердження того, що вона (позивачка) є посадовою особою, до компетенції якої належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні автомобільної дороги державного значення М-11 Львів Шегині. Стороною відповідача не надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що вона (позивачка) є належним суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП. А оскільки у справі не має доказів вчинення нею правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, то, на її переконання, склад цього правопорушення відсутній.
З огляду на наведене, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №268638 від 25.07.2022 року, винесену інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Гук І.В., якою її притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Також просить стягнути з відповідача Управління патрульної поліції сплачений нею судовий збір.
Представником відповідачів ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, у якому така заперечує щодо задоволення пред`явлених позивачкою позовних вимог, просить відмовити у задоволенні даного позову у зв`язку з безпідставністю такого. Також просить здійснювати розгляд даної справи за відсутності сторони відповідача. У відзиві на позовну заяву сторона відповідача покликається на наступні доводи: 25.07.2022р. близько 10 год. 50 хв. по автомобільній дорозі М-11 Львів-Шегині 64 км +350, зокрема на вул.Львівська в с.Гостинцеве Яворівського району інспектором Управління винесено постанову про накладення на позивачку ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, яка, будучи посадовою особою, відповідальною за проведення робіт, не вжила заходів по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць та не вжила своєчасно заходи щодо огородження або обмеження дорожнього руху при виникненні обставин або умов, що загрожують, чим порушила вимоги п.1.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001р. №1306; за результатами виявленого правопорушення складено акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 22.07.2022р., складено припис №589 від 25.07.2022р. за те, що позивачка не вжила заходів по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць та не вжила своєчасно заходи щодо огородження або обмеження дорожнього руху при виникненні обставин або умов, що йому загрожують у відповідності до п.1.5 ПДР, ДСТУ 8749:2017, ст.6 Закону України «Про дорожній рух»; далі інспектором винесено постанову серії БАВ №268638 від 25.07.2022р. та накладено на позивачку адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 грн. Представник сторони відповідача вказала, що згідно п.5 розділу IV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 № 1395 (далі - Інструкція № 1395), копія постанови вручається під підпис, а у разі якщо копія постанови надсилається, про це робиться відповідна відмітка у справі (ст.285 КУпАП). Відповідно до ст.16 Закону України «Про автомобільні дороги», вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю. Управління функціонуванням та розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування, у віданні яких вони знаходяться; основними обов`язками органів місцевого самоврядування у частині управління функціонуванням і розвитком вулиць і доріг міст та інших населених пунктів є: забезпечення безперервних, безпечних, економічних та зручних умов руху транспортних засобів і пішоходів вулицями і дорогами міст та інших населених пунктів; організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг та інших населених пунктів за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами та нормами; видача дозволів на прокладання нових та ремонт існуючих мереж у межах «червоних ліній» вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; завчасне оповіщення учасників руху і мешканців міст та інших населених пунктів про строки та порядок тимчасового обмеження або припинення руху транспортних засобів; здійснення статистичного обліку та паспортизації вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; забезпечення дотримання норм природоохоронного законодавства у процесі будівництва, реконструкції, ремонту та утримання вулиць і доріг міст та інших населених пунктів; видача в установленому порядку дозволів на тимчасове припинення руху. Також представник сторони відповідача зазначила, що відеозапис на підтвердження обставин правопорушення не є збереженим, оскільки строк зберігання такого становить 30 днів, а відповідачу не було відомо про намір позивачки оскаржувати постанову серії БАВ №268638 від 25.07.2022р., а відтак і про необхідність збереження відповідних відеозаписів. Вважає, що інспектором патрульної поліції не допущено будь-яких порушень при складанні оскаржуваної постанови та така винесена у відповідності до чинного законодавства.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, натомість подала письмову заяву про розгляд даної справи у її відсутності, в якій зазначила, що підтримує вимоги поданого нею адміністративного позову, просить такий задовольнити.
Представник відповідача - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явився, натомість у поданому відзиві на позовну заяву просив здійснювати розгляд даної справи за відсутності сторони відповідача.
Відповідач інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Гук І.В. в судове засідання не з`явився, хоча був своєчасно і належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду на адресу суду не надходили.
Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи відповідно до положень статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною 4 ст.229 КАС України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Оскільки позивачка ОСОБА_1 та представник Управління патрульної поліції у Львівській області ДПП подали заяви про розгляд справи за їх відсутності, а інший учасник справи не з`явився до суду, суд вважає, що для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Приписами п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом №1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію (далі - Інструкція).
Відповідно до п.4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктами 1.1, 1.9 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За приписами пункту пп.1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч.1 ст.140 КУпАП порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктом правопорушень, передбачених цією статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю як умислу, так і необережності.
Суб`єктами правопорушень можуть бути лише посадові особи, до компетенції яких належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч.1 ст.140 КУпАП.
Судом встановлено, що інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Гук І.В. 25.07.2022 року винесено постанову серії БАВ №268638 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивачку ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП, однак без вказівки у постанові на відомості про те, якою конкретно посадовою особою така являється.
У тексті вказаної постанови інспектором ВБДР УПП у Львівській області ДПП зазначено суть адміністративного правопорушення: «22.07.2022р. о 10 год. 50 хв. на вул.Львівська в с.Гостинцеве Львівської області (автодорога М-11, Львів-Шегині, на км 64+350), ОСОБА_1 , будучи відповідальною посадовою особою, не вжила заходів по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць та не вжила своєчасно заходи щодо огородження або обмеження дорожнього руху при виникненні обставин або умов, що йому загрожують, чим порушила вимоги п.1.5 Правил дорожнього руху, вимоги ДСТУ 8749:2017», ст.ст.6,9 Закону України «Про дорожній рух».
Згідно з постановою до позивачки ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 гривень.
У п.7 вказаної постанови зазначено, що до постанови додаються: «матеріали адміністративної справи» без будь-якої конкретизації таких матеріалів. Копії таких матеріалів не були скеровані позивачці разом з копією постанови, що підтверджено актом від 29.07.2022р. про відсутність додатків до постанови серії БАВ №268638 від 25.07.2022р.
На виконання ухвали суду від 04.10.2022р. про витребування доказів, стороною відповідача як «матеріали адміністративної справи» (про які йшлося у п.7 оскаржуваної постанови), надано наступні документи: копію оскаржуваної постанови серії БАВ №268638; копію акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі станом на 22.07.2022р.; копію припису №589 від 25.07.2022р.; фото «1», «2», «3», «4», а також копію рішення №166 від 10.08.2022р. по скарзі ОСОБА_1 на постанову серії БАВ №268638.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У спірній постанові наявне покликання на певні стандарти, зокрема на ДСТУ 8749:2017.
ДСТУ 8749:2017 встановлюють вимоги щодо безпеки дорожнього руху, огородження та організації дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивачку ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з незабезпеченням виконання норм зазначеного вище Стандарту, проте постанова взагалі не містить покликань на конкретні положення даного Стандарту. Зокрема, у даній постанові не зазначено, які саме було порушено норми ДСТУ 8749:2017 щодо безпеки дорожнього руху, огородження та організації дорожнього руху в місцях проведення дорожніх робіт, що, як вважає суд, є визначальними ознаками для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.
Пунктом 3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, передбачено певні вимоги під час складання постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається).
Зокрема, до постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.
Таким чином, доказом скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.140 КУпАП, є акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі.
Вимоги щодо змісту та реквізитів Акту визначені додатком 2 до Інструкції № 1395.
Так, Акт обстеження складається за участю представника підрозділу з експлуатації доріг (вулиць), який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки та в присутності двох свідків.
Однак, у даному випадку, як вважає суд, зазначені вище вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, щодо складення постанови за ч.1 ст.140 КУпАП - поліцейським не було дотримано. Так, у акті обстеження ділянки вулично-шляхової мережі від 22.07.2022р., копія якого міститься в матеріалах справи та на який покликається сторона відповідача, відсутній підпис позивачки ОСОБА_1 та взагалі відсутні відомості про будь-яку уповноважену особу Мостиської міської ради, яка би була присутня під час даного обстеження ділянки. Навпаки, зі змісту даного акту обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, слідує, що обстеження проводилось у присутності інспекторів патрульної поліції та представника Служби автомобільних доріг у Львівській області Ковальчика П.І., та що забезпечення безпечного експлуатаційного стану ділянки дороги покладено саме на Службу автомобільних доріг у Львівській області. Також у даному акті відсутні відомості про залучених свідків, а зазначено, що такі не залучались; даний акт складено без будь-яких замірів, схем; у ньому відсутні відомості про застосування будь-яких технічних приладів і засобів.
Крім того, в матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідків та докази здійснення фото чи відео фіксації, які б підтвердили порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць. Суд не приймає до уваги доводів сторони відповідача, викладених з цього приводу у відзиві на позовну заяву, зокрема те, що відеозапис на підтвердження обставин правопорушення не є збереженим через закінчення строку зберігання такого з тих підстав, що у постанові серії БАВ №268638 взагалі відсутні будь-які покликання на технічні засоби як докази вчинення правопорушення, інспектор патрульної поліції не зазначав у даній постанові про застосування ним технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису. З цього ж приводу суд не приймає до уваги і фото «1», «2», «3», «4», що були надані стороною відповідача на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів від 04.10.2022р. На доданих фото взагалі відсутня будь-яка прив`язка до дати та часу, відтак суду незрозуміло, чи такі стосуються саме події, що мала місце 22.07.2022р., чи до будь-якої іншої події.
Також суд приймає до уваги те, що в оскаржуваній постанові інспектором поліції лише зафіксовано, що позивачкою ОСОБА_1 порушено вимоги ДСТУ 8749:2017, але які службові обов`язки на неї покладено і яких саме заходів у межах наданих повноважень така не вжила, у вказаній постанові не зазначено. У постанові взагалі відсутня вказівка на посаду, яку обіймає особа, щодо якої складена оскаржувана постанова.
Як установлено у ст.16 Закону України «Про автомобільні дороги» № 2862-IV від 08 вересня 2005 року вулиці і дороги міст та інших населених пунктів знаходяться у віданні органів місцевого самоврядування і є комунальною власністю.
Відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 березня 1994 року №198 «Про затвердження Єдиних правил ремонту і утримання автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, правил користування ними та охорони», ремонт і утримання дорожніх об`єктів (крім залізничних переїздів), що перебувають у загальнодержавній власності, здійснюється дорожньо-експлуатаційними організаціями, які належать до сфери управління Укравтодору, а тих, що перебувають у комунальній власності - відповідними комунальними дорожньо-експлуатаційними організаціями.
У пункті 5 вказаної вище Постанови вказано, що власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації, користувачі дорожніх об`єктів та спеціалізовані служби організації дорожнього руху зобов`язані забезпечувати зручні і безпечні умови руху, сприяти збільшенню пропускної спроможності дорожніх об`єктів, запобігати травмуванню учасників дорожнього руху, пошкодженню транспортних засобів і дорожніх об`єктів, забрудненню навколишнього середовища.
Разом з цим, пунктом 1.5 Правил дорожнього руху передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ міліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Також, відповідно до п.11 Розділу II Постанови КМ України від 30 березня 1994 року № 198, із змінами, власники дорожніх об`єктів або уповноважені ними органи, дорожньо-експлуатаційні організації зобов`язані: своєчасно і якісно виконувати експлуатаційні роботи відповідно до технічних правил з дотриманням норм і стандартів з безпеки руху; постійно контролювати експлуатаційний стан усіх елементів дорожніх об`єктів та негайно усувати виявлені пошкодження чи інші перешкоди в дорожньому русі, а за неможливості це зробити - невідкладно позначити їх дорожніми знаками, сигнальними, огороджувальними і направляючими пристроями відповідно до діючих нормативів або припинити (обмежити) рух; своєчасно сповіщати місцеві органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування і користувачів автомобільних доріг про строки і порядок закриття або обмеження руху транспортних засобів, стан дорожнього покриття, рівень аварійності на відповідних ділянках, гідрометеорологічні та інші умови.
Згідно ст.9 Закону України «Про дорожній рух» до компетенції власників автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважених ними органів у сфері дорожнього руху належить: забезпечення безпечних, економічних та комфортних умов дорожнього руху; забезпечення учасників дорожнього руху інформацією з питань стану аварійності та дорожнього покриття, гідрометеорологічних та інших умов; передача права на експлуатаційне утримання доріг, вулиць та залізничних переїздів іншим юридичним особам; визначення нормативів та виділення необхідних коштів на будівництво, реконструкцію, ремонт та утримання автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів; термінове усунення пошкоджень на автомобільних дорогах, вулицях та залізничних переїздах; обладнання доріг, вулиць та залізничних переїздів технічними засобами регулювання дорожнього руху та їх утримання; своєчасне виявлення перешкод дорожньому руху та їх усунення, а у разі неможливості - невідкладне позначення дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами; організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; вирішення інших питань дорожнього руху згідно з чинним законодавством.
Статтею 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.
Згідно з пунктами 1, 2 частини 3 статті 12 даного Закону, посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху; при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху.
Стаття 53 Закону України «Про дорожній рух» визначає, що юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів, несуть відповідальність згідно з законодавством України.
В даній справі встановлено, що до оскаржуваної постанови не додається жодного належного і допустимого доказу на підтвердження того, чи є позивачка відповідальною особою за зазначену ділянку вулично-шляхової мережі.
Так, автошлях М 11 (Львів Шегині КПП «Шегині» (державний кордон з Польщею)) автомобільний шлях міжнародного значення на території України. Згідно постанови КМУ від 30 січня 2019 р. №55 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» дана дорога є автомобільною дорогою загального користування державного значення. А згідно матеріалів інвентаризації доріг, які перебувають у власності Мостиської міської ради, серед доріг (вулиць) населеного пункту с.Гостинцеве відсутня інформація про вулицю Львівська як таку, що перебуває у власності Мостиської міської ради.
До матеріалів справи не додано жодного належного і допустимого доказу про те, що саме ОСОБА_1 відповідальна за утримання ділянки дороги, вказаної у постанові серії БАВ №268638 від 25.07.2022р. Відтак, як вважає суд, в суді не віднайшли свого підтвердження ті обставини, що до обов`язків саме ОСОБА_1 належить обов`язок вчиняти заходи по забезпеченню безпеки дорожнього руху, заходи щодо огородження або обмеження дорожнього руху при виникненні обставин або умов, що йому загрожують саме на АДРЕСА_1 (автодорога М-11, Львів-Шегині, на км 64+350).
Суд вважає, що у даному випадку відсутні докази, що саме позивачка ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, яка відповідає за експлуатаційний стан ділянок доріг чи вулиць, порушила правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні зазначеної в оскаржуваній постанові автомобільної дороги (вулиці); що саме вона умисно не вжила заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожували безпеці руху на вказаній ділянці дороги (вулиці) або не прийняла своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху на такій ділянці.
Згідно ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Відповідно суб`єктами відповідальності за ст.140 КУпАП є ті посадові особи, службові обов`язки яких по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автодоріг встановлені законодавством, а не господарським договором і т.і.
Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).
Відповідно до ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Всупереч встановленому КАС обов`язку доказування, сторона відповідача не надала суду жодних доказів на підтвердження правомірності дій поліцейського при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а саме належних актів обстеження ділянок вулично-шляхової мережі, записів фото-відеофіксації, пояснень свідків, які були безпосередніми очевидцями допущеного позивачкою ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.245 КУпП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Ст.255 КУпАП зазначається, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року).
Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Саме до таких висновків дійшов Верховний суд (положення викладено у постанові Верховного суду від 30 травня 2018 року справа №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

Відповідно до правових позицій Верховного суду від 23.10.2019р. по справі №357/10134/17, від 11.12.2019р. по справі №761/41786/16-а, від 26.04.2018р. по справі №202/2862/17, від 26.04.2018р. по справі №200/5590/17 - відсутність доказів свідчить про недоведеність правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд наполягає на обов`язковій реалізації принципу невідворотності юридичної відповідальності, разом з тим правоохоронні органи повинні діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, встановлені законом, дотримуючись процедури притягнення винних осіб до відповідальності. Вимоги, які пред`являються до суб`єктів владних повноважень при здійсненні владних управлінських функцій спрямовані державою, перш-за все, на запобігання свавілля та неухильного дотримання прав фізичних і юридичних осіб.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами протиправну бездіяльність позивачки щодо не приведення ділянок вулично-шляхової мережі у відповідність до ДСТУ 8749:2017, тобто вину останньої, що є наслідком до притягнення до адміністративної відповідальності згідно з ч.1 ст.140 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення не підтверджена належними доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, така складена з порушенням норм статті 280 КУпАП, а тому суд, відповідно до вимог п.3 ст.293 КУпАП, п.3 ч.3 ст.286 КАС скасовує вказану постанову і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

У висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 18.03.2020 року у справі №543/775/17, окрім іншого, також визначено, що за подання позовної заяви про скасування постанови про адміністративне правопорушення належить сплачувати судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на момент звернення позивачки до суду становить 496,20 гривень.

З матеріалів справи вбачається, що за заявлені позовні вимоги сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн.

Таким чином, стороною позивача внесено судовий збір в більшому розмірі ніж встановлено законом. Сума зайво сплаченого судового збору становить 1984,80 грн. (2481 грн. 496,20 грн.)

За змістом п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Відтак, позивачці ОСОБА_1 слід повернути зайво сплачену суму судового збору в розмірі 1984,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, зважаючи, що судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог позивачки ОСОБА_1 , то за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений судовий збір в розмірі 496,20 грн.

При цьому суд враховує, що наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 затверджено Положення про Департамент патрульної поліції (у редакції наказу Національної поліції України від 03.09.2019 № 887), у пункті 4 якого закріплено, що Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне-технічне та фінансове забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.

Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності (пункт 8 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції зі змінами).

Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання (пункт 9 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції із змінами).

Тобто, Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи та відповідно до бюджетного законодавства не отримує та не являється розпорядником бюджетних коштів.

У зв`язку з викладеним, судові витрати підлягають стягненню саме за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції.

На підставі викладено, керуючись статтями 1, 6, 77, 132, 139, 241-246, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, інспектора відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Гук Ігоря Володимировича, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАВ №268638 від 25.07.2022 року, винесену інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції Гук Ігорем Володимировичем, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп.

Повернути ОСОБА_1 зайво сплачену суму судового збору в розмірі 1984 (одну тисячу дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19; код ЄДРПОУ відсутній.

Відповідач:Інспектор відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Гук Ігор Володимирович, місцезнаходження: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19.

Суддя Ю.В. Кічак