Справа № 183/5092/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 грудня 2022 року Справа № 183/5092/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
Головуючого судді Жукової Є.О., -
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підриємство «ТІР» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.08.2022 р. №317974, -
Відповідно до реєстру передачі справ №5197/22 від 16.09.2022 р. справу №183/5092/22 було передано судді Жуковій Є.О. безпосередньо 19.09.2022 р., що підтверджується відповідним написом, в даному реєстрі №5197/22 від 16.09.2022 р., в графі: "передав - 19.09.2022 р."
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.10.2022 р., провадження у справі, після залишення ухвалою суду від 19.09.2022 р., даної позовної заяви без руху було відкрито, та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Позовні вимоги позивач обґрунтовує наступним.
03.08.2022 року віллілом державного нагляду (контролю) y Дніпропетровській області Державної служби України з безпеки на транспорті, винесено постанову №317974 про застосування адміністративно - господарського штрафу по справі про порушення законодавства про автомобільний транспорт.
Позивач не погоджується із постановою, вважає її протиправною, винесеною з порушенням норм чинного законодавства, і такою, що підлягає скасуванню.
20.10.2022 р. представником відповідача було направлено на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.
Під час перевірки встановлено, що на момент проведення перевірки був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, який відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 р. №385 (далі - Інструкція №385) повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки уповноваженим на те посадовим особам та відсутній тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення посадовою особою Укртрансбезпеки було складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом № 326403 від 11.01.2022, який відповідно до п.21 Порядку № 1567, складається в одному примірнику.
Водій зі змістом акту ознайомлений та пояснив, що працює в позивача, протокок перевірки тахографу та тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб відсутній.
Відповідно до п. 25 Порядку 1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб?єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб?єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.
03.08.2022 року на виконання п. 27 Порядку №1567 начальником Відділу було проведено розгляд акту та винесено постанову про застосування адміністративно - господарського штрафу №317974, відповідно до якої до Позивача було застосовано адміністративно - господарський штраф у сумі 17 000 гривень.
Відповідно до п. 29 Порядку №1567, копію постанови було надіслано позивачу
На підставі означеного вище, представник відповідача просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено наступне.
Відповідно до оскаржуваної постанови від 03.08.2022 р. № 317974, 11.01.2022 р. об 15 год. 15 хв., за адресою а/д Н-23, 227 км позивачем ТОВ «ТІР» допущено порушення ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за яке передбачена абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», вказана постанова складена на підставі акта про проведення перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом №326403 від 11.01.2022 р.
Акт № 326403 від 11.01.2022 складений старшим державним інспектором Мальованим С.I. об 15 год. 15 хв., на а/д Н-23,227 км за маршрутом внутрішнього перевезення небезпечних вантажів, на підставі направлення на перевірку від 10.01.2022 року №014450, в ході перевірки був зроблений огляд транспортного засобу DAF FT XF 95, AE4690HM, CXX 659908-серія і номер свідоцтва про реєстрацію, н/причеп цистерна GLOSTER, AE8049XP, CAE 331916-серія і номер свідоцтва про реєстрацію, що належать ОСОБА_1 та використовується позивачем ТОВ «АТП ТІР». Під час перевірки виявлено порушення ст. 34 Закону України «Про автомобільний транспорт, п.3.3. Наказ Мінтрансзв?язку №385 від 24.06.2010 року, п.п. 2 п.27 Постанови Кабінету Міністрів України № 1001 від 02.12.2015 року. Відповідальність за яке передбачена ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» абзац 3, часиною 1, перевезення небезпечного вантажу, за відсутності на момент проведення перевірки документів визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме: відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, відсутній тимчасовий реєстраційний талон на ТОВ «АТП ТІР».
Відповідно до ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.
Порядок стягнення у вигляді штрафу за порушення, викладені у цій статті, та порядок оскарження постанови по справі про правопорушення визначає Кабінет Міністрів України.
Акт було складено уповноваженою особою відділу державного нагляду (контролю) у Дніпропетровської області Державної служби України з безпеки на транспорті 11.01.2022 року.
Розгляд вказаної справи відбувся 03.08.2022 року.
3 аналізу порушень покладених в основу акта вбачається порушення п.п. 2 п. 27 Постанови Кабінету Міністрів України № 1001 від 02.12.2015 р., а саме, відсутній тимчасовий реєстраційний талон на позивача.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 власником транспортного засобу марки DAF, моделі 9 FT XF 95, 1998 року випуску, тип - загальний вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником транспортного засобу марки GLOSTER, модель SAROLIMITED, 1980 року випуску, ТИП T3 -напівпричіп-цистерна-Е, реєстраційний номер НОМЕР_4 є ОСОБА_2 .
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у відповідності до договору позички, який зареєстрований в реєстрі за № 1-2436 від 14.11.2017 року ОСОБА_1 безоплатно передала позивачу в користування транспортний засіб марки DAF, моделі 9 FT XF 95, 1980 року випуску, тип - загальний вантажний сідловий тягач-Е, реєстраційний номер НОМЕР_5 .
У відповідності до договору позички який зареєстрований в реєстрі за №1-2629 від 05.12.2017 року ОСОБА_2 безоплатно передала позивачу в користування транспортний засіб марки GLOSTER, модель SAROLIMITED, 1980 року випуску, тип T3-напівпричіп-цистерна-Е, реєстраційний номер НОМЕР_4 .
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другоїстатті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбаченіКонституцієюта законами України.
Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами - суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, врегульовано Законом України "Про автомобільний транспорт" №2344-ІІІ (далі - Закон).
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.
Відповідно до ч.3 Закону №2344-ІІІ, державне регулювання та контроль у сфері автомобільного транспорту реалізується шляхом проведення центральними та місцевими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування економічної, тарифної, науково-технічної та соціальної політики, ліцензування, стандартизації та сертифікації на автомобільному транспорті, задоволення потреб автомобільного транспорту в паливно-енергетичних і матеріально-технічних ресурсах і транспортних засобах.
Частиною 11 статті 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.
Відповідно до ч.12 ст. 6 Закону №2344-ІІІ, державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.
Процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, наявністю відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням ними ліцензійних умов, а також процедуру здійснення державного нагляду за забезпеченням такими суб`єктами господарювання безпеки автомобільних перевезень передбачено Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 (далі - Порядок №1567).
Відповідно до Порядку № 1567, державному контролю підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних суб`єктів господарювання, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України.
Відповідно до п. 3 Порядку № 1567 органами державного контролю на автомобільному транспорті є Укртрансінспекція, її територіальні органи управління в Автономній Республіці Крим, обласні, Київське та Севастопольське міські, районні управління.
За приписами п. 14 Порядку № 1567, рейдова перевірка транспортних засобів проводиться в будь-який час на окремо визначених ділянках дороги, маршрутах руху, автовокзалах, автостанціях, автобусних зупинках, місцях посадки та висадки пасажирів, стоянках таксі і транспортних засобів, місцях навантаження та розвантаження вантажних автомобілів, місцях здійснення габаритно-вагового контролю, під час виїзду з підприємств та місць стоянки, на інших об`єктах, що використовуються суб`єктами господарювання для забезпечення діяльності автомобільного транспорту.
Пунктом 15 Порядку № 1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону України від 05.04.2001 № 2344-ІІІ; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР); відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.
При цьому, відповідно до ст. 1 Закону, автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; а водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Відповідно до ст. 34 Закону № 2344-III, автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.
Відповідно до ст. 48 Закону № 2344-III, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
З аналізу положень вказаної статті випливає, що вказаний вище перелік документів згідно ст. 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" не є вичерпним.
Відповідно до ст. 18 ЗУ "Про автомобільний транспорт", з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.
Відповідно до абз. 3 ч.1 ст. 60 Закону України Про автомобільний транспорт за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Тахограф - це обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.
Порядок використання тахографів встановлено Інструкцією з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24.06.2010 №385 (далі за текстом - Інструкція).
Інструкцію № 385 розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України Про автомобільний транспорт , Про дорожній рух . Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів (пункт 1.2 розділу І Інструкції № 385).
Відповідно до п.2.5 вищезазначеної Інструкції, тахографи підлягають повірці, яку здійснюють повірочні лабораторії, відповідно до вимог Закону України "Про метрологію та метрологічну діяльність".
Окрім цього, згідно з п. 2.6. Інструкції тахографи перевіряються та адаптуються до транспортного засобу пунктами сервісу тахографів періодично кожні два роки, а також в разі установлення або заміни тахографа, ремонту тахографа, зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу, якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, що може вплинути на роботу тахографа.
За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу (п. 2.7. Інструкції). В разі позитивних результатів перевірки та адаптації тахографа пункт сервісу тахографів маркує транспортний засіб та опломбовує тахограф і його складові чітким відбитком тавра.
Відповідно до пунктів 3.3, 3.6 Інструкції № 385 водій транспортного засобу, обладнаного тахографом зокрема: своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання; використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом; має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами, а також, наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа.
З 20.12.2010 набула чинності Поправка №6 до Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів підписаної в Женеві 01.07.1970 в частині надання до контролю реєстраційних листків (тахограм) за поточний день та попередні 28 календарних дні, а в разі відсутності тахокарт надання Бланку підтвердження діяльності, який заповнюється транспортним підприємством та водієм перед рейсом.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини орган влади, який не є судом держави, для виконання ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, може розглядатись як «суд» у змістовному значені цього терміну (рішення у справі Срамек проти Австрії (Sramek v. Austria), п.36).
Отже «суд» може являти собою орган, заснований з метою вирішення обмеженої кількості питань, за умови, що він завжди забезпечує відповідні гарантії (рішення у справі Літгоу та інші проти Сполученого Королівства (Lithgow and Others v. United Kingdom), п.201).
Наведене свідчить про те, що ЄСПЛ визначає терміном «суд» не тільки суди загальної юрисдикції, але й інші органи влади, які розглядають справи осіб, а тому повинні дотримуватись принципу незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи заявника та винесення обов`язкового для виконання рішення.
Таким чином, Державна служба України з безпеки на транспорті має всі необхідні ознаки «суду» у розумінні ч.1 ст.6 Європейської Конвенції з прав людини її основоположних свобод 1950 року.
Виходячи з наведеної позиції Європейського суду з прав людини, суд, при розгляді цієї справи повинен встановити чи були дотримані Державною службою України з безпеки на транспорті принципи незалежного та безстороннього суду на стадії розгляду справи позивача та винесення нею обов`язкового для виконання рішення.
При прийнятті оскаржуваної постанови відповідач застосував абз. 3 ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», а саме: надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до приписів ст. 34 Закону № 2344-III автомобільний перевізник, зокрема, повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.
Відповідно до статті 48 ЗУ "Про автомобільний транспорт", автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Абзацом 4 пункту 16 Порядку державної реєстрації/перереєстрації, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою КМУ від 07.09.1998 року №1388 (далі - Постанова № 1388) зазначено, що для транспортних засобів, які перебувають, зокрема у користуванні фізичних чи юридичних осіб, реєстраційним документом, наявність якого є обов`язковою згідно з вимогами статті 39 ЗУ Про автомобільний транспорт - є тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб .
Отже зазначені норми Інструкції та Порядку визначають наявність тимчасового реєстраційного талону як обов`язкового.
Також пунктом 16 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним "транспортом, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1001 (далі - Ліцензійні умови) передбачено, що Ліцензіат зобов`язаний зберігати такі документи: оригінали документів, копії яких подавались органу ліцензування відповідно до вимог Закону (копії свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів та тимчасових реєстраційних талонів до них), а також оригінали документів (їх копії), які підтверджують достовірність даних, зазначених у поданих органу ліцензування документах, документи (копії) про внесення плати за видачу ліцензії - протягом строку дії ліцензії.
До дискреційних повноважень належать передбачені законом випадки, коли суб`єкт владних повноважень вправі на власний розсуд приймати одне з декількох варіантів управлінських рішень. При цьому, є помилкою ототожнювати дискреційні повноваження зі вседозволеністю, на чому зосереджено увагу і Європейським судом з прав людини.
Так, наприклад, у рішенні від 17.06.2008 р. у справі «Мелтекс ЛТД та ОСОБА_12 проти Вірменії» суд зазначив, що в будь-якому випадку закон має визначати обсяг будь-яких дискреційних повноважень компетентних органів і порядок їх реалізації з достатньою ясністю, беручи до уваги законну мету таких заходів, та надавати особі адекватний захист від свавільного втручання (§81 рішення).
Іншими словами, дискреційні повноваження у державного органу виникають лише тоді, коли такі повноваження надані законами України. Тобто саме закони, а не «власний розсуд» суб`єкта владних повноважень, мають дозволяти останньому прийняти одне з декількох рішень. І кожне з цих рішень має бути чітко передбачене законом. У протилежному випадку, за відсутності відповідного законодавчого положення, держорган яких-небудь дискреційних повноважень мати не може.
Ця концепція цілком підкріплюється положеннями Конституції. Статтею 19 Конституції України не допускає інших дій для державних та комунальних органів крім тих, які передбачені законом.
З огляду на такі конституційні обмеження, не може бути іншого розуміння дискреційних повноважень, крім як повноважень, передбачених законом. Пленумом Вищого адміністративного суду України у своїй постанові «Про судове рішення в адміністративній справі» від 2013 р. вказано, що суб`єкт владних повноважень вправі приймати рішення «на основі адміністративного розсуду» лише «відповідно до закону», тобто у передбачених законом випадках.
Здійснивши системний аналіз як зазначених вище норм чинного законодавства, так і доводів сторін, суд зазначає наступне.
Акт перевірки - службовий документ, який фіксує факт проведення перевірки і є носієм доказової інформації про виявлені порушення (або їх відсутність) вимог чинного законодавства зазначеними суб`єктами.
Отже, у акті № 326403 від 11.01.2022 р. посадовими особами зафіксоване порушення, а саме, на момент проведення перевірки був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, який відповідно до ст. 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв?язку України від 24.06.2010 р. № 385 повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки уповноваженим на те посадовим особам та відсутній тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.
Під час перевірки співробітниками Управління Укртрансбезпеки встановлено порушення і зафіксовано його у акті.
Після чого в ході розгляду справи начальником Управління Укртрансбезпеки здійснена кваліфікація встановленого порушення і прийнято рішення про застосування штрафу.
Доводи позивача про відсутність визначення нормами ст. 48 Закону № 2344-III про обов`язковість документів для внутрішніх перевезень, що були відсутні у водія, є безпідставними, оскільки пунктом 6.3 Положення № 340 передбачено, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Під час судового розгляду справи позивач не надав суду належних, допустимих, достовірних, достатніх доказів, як визначено ст. ст. 72-77 КАС України, про встановлення тахографа на транспортному засобі марки DAF моделі FT XF 95, номерний знак НОМЕР_6 .
Таким чином, суд погоджується з доводами відповідача про те, що на момент проведення перевірки був відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа, який відповідно до ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та п. 3.3. Інструкції з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв?язку України від 24.06.2010 р. № 385, повинен знаходитись у водія і надаватись для перевірки уповноваженим на те посадовим особам та відсутній тимчасовий реєстраційний талон на транспортний засіб.
Позивач зазначає, що стаття 39 Закону України Про автомобільний транспорт не встановлює, що індивідуальна контрольна книжка водія, тимчасовий реєстраційний талон, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу є обов`язковими документами, які пред`являються відповідним особам, які уповноважені здійснювати контроль.
Суд не може погодитися з такою позицією, виходячи з того, що перелік документів, зазначених у вказаній статті не є вичерпним . Так, вказана стаття зазначає і про інші документи, передбачені законодавством України .
Щодо реєстраційних документів та транспортний засіб, то пряма вимога щодо їх наявності у водія міститься у статті 39 Закону України Про автомобільний транспорт :
- для водія автобуса - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб , квитково-касовий лист , схема маршруту , розклад руху, таблиця вартості проїзду (крім міських перевезень), інші документи, передбачені законодавством України.
Суд зазначає, що п. 6.3 Інструкції про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11.08.2010 року № 379 (Інструкція № 379) та на пункт 16 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів, небезпечних вантажів та небезпечних відходів автомобільним транспортом, міжнародних перевезень пасажирів та вантажів автомобільним "транспортом, які затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1001, передбачає необхідність надання інших документів, передбачених законодавством України.
Наведені вище положення п. 6.3 Інструкції та Порядку №1388 передбачають видачу тимчасового реєстраційного талона на транспортний засіб за зверненням користувача транспортного засобу, тобто як вважає позивач не містять імперативної вказівки на отримання такого документа, все ж його наявність, відповідно і необхідність звернутися про його отримання, встановлена Законом України Про автомобільний транспорт . Тому з огляду на наведене правове регулювання та в аспекті спірних правовідносин, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність постанов відповідача.
Отже, індивідуальна контрольна книжка водія, тимчасовий реєстраційний талон, протокол перевірки технічного стану транспортного засобу, схема маршруту, розклад руху, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - є обов`язковими документами, що пред`являються відповідним особам, які уповноважені здійснювати контроль.
При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент ; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).
Суд також зазначає, що постановою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року (справа №804/8740/16), висловлена правова позиція щодо обов`язкових документів, що пред`являються відповідним особам, які уповноважені здійснювати контроль в силу статті 39 Закону України «Про автомобільний транспорт».
Враховуючи зазначене, оскаржена постанова прийнята відповідачем у відповідності до норм чинного законодавства.
З урахуванням означеного, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підриємство «ТІР» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиравною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.08.2022 р. №317974.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Враховуючи відмову задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підриємство «ТІР» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиравною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.08.2022 р. №317974, суд приходить до висновку про відсутність підстав для присудженні всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті.
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
У задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підриємство «ТІР» до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу від 03.08.2022 р. №317974, відмовити.
Розподіл судових витрат не здійснювати.
Рішення суду набирає законної сили відповідно дост.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова