Справа № 200/4524/22
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2022 року Справа№200/4524/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати позивачу, ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 8 повних календарних років військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь позивача, ОСОБА_1 , одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 8 повних календарних років військової служби.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що в порушення вимог Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" при його звільненні з військової служби відповідач не виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні.

На переконання позивача, його вислуга років є повністю достатньою для набуття права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Позивач вважає бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні протиправною, зв`язку з чим звернувся до суду з позовом.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, відповідач вказує на те, що у позивача на дату його звільнення встановлено лише 8 календарних років вислуги, що недостатньо для набуття права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні.

Відповідач посилається на п. 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який затверджено наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260.

Крім цього, відповідач у відзиві зазначає про те, що позивачем пропущено строк звернення до адміністративного суду з даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17.10.2022 року подану ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 позовну заяву про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/4524/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_4 , яке видане 24.06.2017 року, ОСОБА_1 , має право на пільги, що встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій.

Згідно з відомостями, які містяться у витязі з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 6 від 06.01.2022 року, зі списків особового складу частини та усіх видів забезпечення з 06.01.2022 року (з продовольчого забезпечення - з 07.01.2022 року) виключений ОСОБА_1 , який згідно з наказом командира Військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) № 333 від 20.12.2021 року за підпунктом "а" (у зв`язку із закінченням строку контракту) звільнений на підставі п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Як видно з цього витягу, вислуга років позивача у Збройних Силах України становить:

- календарна - 8 років 4 місяці 28 днів;

- пільгова - 4 роки 4 місяці 8 днів;

- загальна - 12 років 9 місяців 6 днів.

Відомості щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні у даному витязі з наказу відсутні.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до приписів п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту визначаються виключно законами України.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, система соціального та правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, гарантії військовослужбовців та членів їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах визначаються Законом України від 20.12.1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-ХІІ).

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Положеннями ч. 2 ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

17.07.1992 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" (далі - Постанова КМУ № 393).

Згідно з п. 10 Постанови КМУ № 393 військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються із служби, зокрема, у зв`язку із закінченням строку контракту, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Аналіз приписів ст. 15 Закону № 2011-ХІІ та п. 10 Постанови КМУ № 393 дозволяє дійти висновку про те, що наявність у військовослужбовця права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні залежить від підстави звільнення з військової служби, а у деяких випадках - і від вислуги років.

Судом установлено, що позивач був звільнений з військової служби у запас відповідно до пп. "а" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон № 2232-XII).

Положеннями пп. "а" п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII передбачено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану до оголошення мобілізації) - у зв`язку із закінченням строку контракту.

Також судом установлено, що загальна вислуга років позивача на момент звільнення з військової служби у запас складає 12 років 9 місяців 6 днів, у тому числі календарна - 8 років 4 місяці 28 днів, пільгова - 4 роки 4 місяці 8 днів.

Суд зауважує, що системний аналіз ст. 15 Закону № 2011-ХІІ та п. 10 Постанови КМУ № 393 свідчить, що поняття "календарна вислуга років" застосовується не для позначення необхідної для призначення допомоги вислуги років, а для визначення розміру грошової допомоги: "в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби". Умовою набуття права на призначення та виплату одноразової грошової допомоги за ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ є наявність "вислуги 10 років і більше".

Відтак, ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ не містить прямої вказівки на те, що право на призначення та виплату військовослужбовцям одноразової грошової допомоги виникає за наявності 10 і більше саме календарних років вислуги.

Правова позиція аналогічного змісту була наведена Верховним Судом у постановах від 11.04.2018 року у справі № 806/2104/17 та від 24.11.2020 року у справі № 822/3008/17.

Таким чином, позивач, як військовослужбовець, який звільнений з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту та який має більше ніж 10 років вислуги, відповідно до положень ч. 2 ст. 15 Закону № 2011-ХІІ та п. 10 Постанови КМУ № 393 має право на одноразову грошову допомогу при звільненні у встановленому законодавством розмірі.

З огляду на вищенаведене, вказані у відзиві на позов доводи відповідача, з посиланням приписи на п. 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, щодо відсутності у позивача достатніх років вислуги для набуття права на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні судом відхиляються.

Крім того, суд зазначає, що даний наказ Міністерства оборони України є нормативним актом нижчої юридичної сили, аніж Закон № 2011-ХІІ або Постанова КМУ № 393, тобто у цьому випадку перевагу мають положення Закону № 2011-ХІІ та Постанови КМУ № 393.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що бездіяльність відповідача щодо ненарахування і невиплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 8 повних календарних років військової служби є протиправною.

Стосовно доводів відповідача щодо пропуску строку звернення до адміністративного суду з даним позовом суд зазначає про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Положеннями ч. 5 ст. 122 КАС України визначено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

За приписами ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Даний спір стосується виплати одноразових додаткових видів грошового забезпечення, які, поряд з іншими складовими грошового забезпечення, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 9 Закону № 2011-ХІІ, входять до складу грошового забезпечення військовослужбовців.

Згідно з ч. 2 ст. 233 Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП України), у чинній на момент звільнення позивача з військової служби редакції, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин" від 01.07.2022 року № 2352-IX (тобто після 19.07.2022 року) ч. 2 ст. 233 КЗпП України було викладено у новій редакції.

Відповідно до вимог, встановлених ч. 3 ст. 3 КАС України, визначено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Таким чином, суд, на момент прийняття цієї позовної заяви до розгляду мав керуватися приписами ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції на дату вирішення питання про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі.

Приписами ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції на момент подання даного позову до суду передбачено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, працівник має право звернутися до суду у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні.

Водночас, згідно з положеннями п. 1 розд. ХІХ "Прикінцеві положення" КЗпП України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів направлення (вручення) відповідачем позивачу або одержання позивачем від відповідача письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Надана відповідачем довідка про нараховане грошове забезпечення позивача № 1878/1 від 19.10.2022 року, в контексті наведеного, не може вважатися письмовим повідомленням про суми, нараховані та виплачені позивачу при звільненні.

Крім того, ця довідка була складена відповідачем вже після подання позовної заяви до суду, а докази її направлення (вручення) позивачу відсутні.

З огляду на викладені обставини та приймаючи до уваги положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України (в редакції Закону України від 01.07.2022 року № 2352-IX), а також п. 1 розд. ХІХ "Прикінцеві положення" КЗпП України, суд приходить до висновку про те, що у даному разі строк звернення до адміністративного суду з цим позовом позивачем не пропущений.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивач у своєму позові просить суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, про що просить позивачка, є правом, а не обов`язком суду і таке право не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 КАС України), та не виключає можливості примусового виконання рішення суду, в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".

За цих обставин суд приходить до висновку про відсутність необхідності застосування у даному випадку положень ст. 382 КАС України.

Враховуючи те, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, судові витрати ним понесено не було, отже, відшкодуванню вони не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законами України "Про військовий обов`язок і військову службу", "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постановою Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 8 повних календарних років військової служби - протиправною.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 ) одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби за 8 повних календарних років військової служби.

Повне судове рішення складене 15 грудня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч