Справа № 140/3116/19
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 рокуСправа № 140/3116/19 пров. № А/857/13354/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Качмара В.Я.,

суддів Большакової О.О., Кушнерика М.П.,

при секретарі судового засідання Хомича О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Львові справу за позовом Виробничо-комерційного приватного підприємства «Агропромтехцентр» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року (суддя Плахтій Н.Б., м.Луцьк, повний текст складено 22 серпня 2022 року),

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року Виробничо-комерційне приватне підприємство «Аргопромтехцентр» (далі ВКПП) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області (далі Головне управління), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.06.2019 № (далі ППР).

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 лютого 2020 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 21 жовтня 2020 року, позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано ППР (далі Судові рішення).

Постановою Верховного Суду від 25 травня 2022 року касаційну скаргу Головного управління задоволено частково. Судові рішення скасовано, а справу направлено до Волинського окружного адміністративного суду на новий розгляд.

За наслідками нового розгляду справи рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року позов задоволено.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В доводах апеляційної скарги вказує, що висновок суду першої інстанції зроблений без надання належної оцінки обставинам, наведеним в акті перевірки на обґрунтування фіктивності операцій з експорту позивачем товарів фірмі-нерезиденту «LINHEAVEN SALES LP» (далі - Фірма).

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній та додатково поданими доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджено, що взаємовідносини між позивачем та Фірмою мали реальний характер, були спрямовані на досягнення фінансового результату та отримання доходу і позивачем до перевірки було надано всі первинні документи, які підтверджують факт реалізації лісоматеріалів на експорт. Таким чином, отримані від реалізації товарів кошти були правомірно віднесені позивачем до складу доходів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ВКПП зареєстроване Ковельською районною державною адміністрацією від 06.01.1995, взято на податковий облік в контролюючому органі 16.01.1995 та цієї ж дати зареєстроване платником податку на додану вартість (далі ПДВ) №60.

В період з 17.01.2019 по 06.02.2019 Головним управлінням ДФС у Волинській області (далі ГУДФС) проведено позапланову виїзну перевірку ВКПП, за період діяльності з 01.01.2017 по 30.09.2018, з питань дотримання вимог податкового законодавства при відображенні результатів здійснення господарських операцій з Фірмою та з питань щодо придбання та реалізації ТМЦ, за наслідками якої складено акт від 13.02.2019 №2395/14-09/20133772 (далі Акт; т.1, а.с.11-36).

29.03.2019 ВКПП «Агропромтехцентр» подано заперечення на Акт, в ході розгляду яких контролюючим органом прийнято рішення про проведення позапланової виїзної перевірки згідно з підпунктом 78.1.5 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України (далі ПК) (т.1, а.с.37-38).

В період з 02.05.2019 по 22.05.2019 ГУДФС провело позапланову виїзну перевірку ВКПП, за період діяльності з 01.01.2017 по 30.09.2018, з питань, що стали предметом заперечення № б/н від 29.03.2019 на Акт, про що складено відповідний акт перевірки від 29.05.2019 №11356/14-09/20133772 (далі Акт-1; т.1, а.с.39-57).

За висновками Акту відповідачем встановлені порушення позивачем вимог:

пунктів 44.1, 44.6 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135 ПК, статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі Закон № 996-XIV), підпункту 1.21 пункту 1, підпунктів 2.1, 2.4, 2.15, 2.16 пункту 2, підпункту 3.2 пункту 3 «Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку», затвердженого наказом Міністерства фінансів України (далі Мінфін) від 24.05.1995 № 88 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України (далі МЮУ) 05.06.1995 за №168/704, пунктів 5, 7 ПсБО «Дохід», затвердженого наказом Мінфіну від 29.11.1999 №290, внаслідок чого занижено податок на прибуток на загальну суму 27763473 грн, в тому числі: за 2017 рік на 20393755 грн, за 3 квартали 2018 року на 7369718 грн.

На підставі Акту-1 ГУДФС прийняте ППР про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем: податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 41645209,50 грн, в тому числі: основне зобов`язання - 27763473,00 грн та штрафні санкції - 13881736,50 грн (т.1, а.с.58-59).

Як передбачено пунктом 44.1 статті 44 ПК для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до абзацу першого підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені Законом №996-ХIV (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин).

Відповідно до статті 1 Закону №996-XIV первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

За змістом цієї норми обов`язковими для первинного документу є такі ознаки: він має містити відомості про господарську операцію; він підтверджує (фіксує) факт операції.

У свою чергу, господарська операція це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства (стаття 1 цього ж Закону).

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону №996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, перелік яких наведений у цій нормі.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що формування грошових вимірників у бухгалтерському обліку, як джерела фінансового та податкового обліків відповідно до частини другої статті 3 Закону № 996-XIV, має здійснюватися платником податку на підставі оформлених у встановленому порядку документів, які підтверджують здійснення господарських операцій за їх сутністю.

В іншому разі не можна вважати, що платник податку виконав податковий обов`язок належним чином.

Якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування об`єкту оподаткування податком на прибуток та податкового кредиту.

Аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції.

Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону №996-XIV, так само характеризує і податковий облік.

При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, зокрема якщо предметом спору є достовірність первинних документів та підтвердження інших обставин реальності відображених у податковому обліку господарських операцій, суди повинні враховувати, що, обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень, якщо він заперечує проти позову.

Водночас, у разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.

Також платник податків при виборі контрагента та укладенні з ним договорів має керуватись і належною обачністю, оскільки від цього залежить подальше фактичне виконання таких договорів, отримання прибутку та права на отримання певних преференцій.

Обов`язковою умовою для визнання документів доказом у адміністративній справі відповідно до вимог статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС) є їх достовірність. Якщо документи складені від імені суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи), створеного з метою фіктивного підприємництва, вони не можуть бути підставою бухгалтерського та/чи податкового обліку, оскільки статус нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю. Відповідно, вчинені під час здійснення нелегальної діяльності операції не можуть бути легалізовані, а їх відображення у бухгалтерському та податковому обліках не може надавати встановлені законом податкові вигоди.

Предметом доказування у справах, в який предметом спору є правомірність податкового повідомлення-рішення, прийнятого контролюючим органом з підстав нереальності (безтоварності) господарської операції, становлять, зокрема обставини щодо факту здійснення операції з постачання товару (послуги). У такому випадку документи, на підставі яких платник податків задекларував суми витрат та/або податкового кредиту, підлягають оцінці з урахуванням усіх обставин, у тому числі, й обставин щодо характеру діяльності учасників господарської операції. Лише сукупність обставин може свідчити на користь висновку про реальність або неможливість фактичного здійснення господарської операції.

Така позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема, але не виключно, у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №809/117/13-а, 29 липня 2020 року у справі № 200/5834/19-а, 11 вересня 2019 року у справі №814/1932/17, 26 січня 2021 року №826/23062/15.

З матеріалів справи видно, що між BKПП як продавцем та Фірмою (Канада) було укладено 2 зовнішньоекономічні контракти від 08.12.2016 №1/2016 та 01.06.2018 № 1/2018 (далі Контракт №№1/2016, 1/2018 відповідно).

Контракти №№1/2016, 1/2018, укладений між ВКПП та Фірмою (Покупець). Загальна сума контракту складає 800000 євро. Умови поставки: FСА - Ковель (Інкотермс 2000). Предмет контракту: заготовки для європіддонів із вільхи, осики, берези, сосни, тополі; піддони дерев`яні, сума, кількість, асортимент, технічні умови якого вказані в додатках до контракту. Відповідно до пункту 3.1 Контракту №1/2016, поставка здійснюється автомобільним транспортом. Умови поставки, відповідно до пункту 3.2 Контракту №1/2016, - ФСА - Ковель (Інкотермс 2000). Відповідно до підпункту 3.3 Контракту 1/2016, вантажоотримувач - Фірма (Канада) або 55 інших отримувачів згідно з переліком. Платежі за товар здійснюються в Євро шляхом перерахунку коштів на валютний рахунок продавця. Оплата за кожну партію товару здійснюється по факту відгрузки і митного оформлення товару, а також покупець може вносити передоплату. В разі несвоєчасної оплати товару покупець оплачує штраф продавцю в розмірі 0,5 % від вартості товару за кожен тиждень прострочки, але не більше 100% суми, що залишилась. Термін дії контракту, з моменту підписання до 31.12.2017. Зі сторони нерезидента контракт підписано директором Ilіаs Gеоrgіоu. Адреса нерезидента: 260, 2323-3ns Ave NE, Calgery Alberta, T2E 6Z3, Канада (т.1, а.с.72-75, 92-96).

До Контракту №1/2016 вносились доповнення від 08.02.2017 (додаток №1), 20.02.2017 (додаток №2), 13.03.2017 (додаток №3), 24.04.2017 (додаток №4), 07.03.2017 (додаток №5), 28.04.2017 (додаток №6), 08.05.2017 (додаток №7), 11.09.2017 (додаток №8), 18.09.2017 (додаток №9), 02.10.2017 (додаток №10), 29.12.2017 (додаток №11), 03.01.2018 (додаток №12), 04.01.2018 (додаток № 13), 28.05.2018 (додаток № 14) (т.1, а.с.76-91).

До Контракту №1/2018 вносились доповнення від 08.08.2018 (додаток №1), 10.08.2018 (додаток №2), 28.12.2018 (додаток №3) (т.1, а.с.97-101).

На виконання умов даних Контрактів позивачем за період з 01.01.2017 по 30.09.2018 здійснювались поставки деревини, що підтверджується заявками на транспорт, рахунками-фактури, міжнародними товаро-транспортними накладними (CMR), вантажними митними деклараціями (ВМД), відповідними сертифікати, повідомленнями про фактичне вивезення товару; оплата за поставлений товар проведена шляхом перерахування на рахунки позивача у банках іноземної валюти, про що свідчать банківські виписки. Всі первинні документи надані позивачем на електронному носії згідно з переліком та належним чином засвідчені електронним підписом уповноваженої особи (т.2, а.с.2-149).

Таким чином, досліджені судом первинні документи повністю підтверджують факт здійснення господарських операцій між ВКПП та Фірмою (Канада) щодо поставки лісоматеріалів за період з 01.01.2017 по 30.09.2018 відповідно до укладених Контрактів №№1/2016, 1/2018.

При цьому суд вважає необґрунтованими висновки контролюючого органу про те, що товар на Фірму фактично не реалізовувався, оскільки в ході проведення перевірки не підтверджено факт відпуску відповідних товарів для нерезидента (не встановлено на підставі якого документу здійснюється приймання-передача ТМЦ від позивача для нерезидента, так як в позивача відсутні первинні документи по відпуску товару).

Як слідує з умов зовнішньоекономічних контрактів, поставка товару здійснювалась на умовах ФСА-Ковель (Інкотермс-2000). Умови поставки ФСА-Ковель (Інкотермс-2000) означають, що продавець здійснює поставку товару, який пройшов митне очищення для експорту, шляхом передання призначеному покупцем перевізнику у названому місці.

Як встановлено судом, поставка товару здійснювалась шляхом завантаження товаром транспортних засобів, вказаних у заявках на транспорт, у яких Фірма зазначала дані перевізника, якого необхідно завантажити товаром у визначений період часу.

При цьому сам факт здійснення перевезень підтверджується поясненнями перевізників, про що зазначено в Акті.

Отже, за узгодженими умовами поставки товару (ФСА) товар передавався перевізникам у визначеному місці, а тому акти приймання-передачі товару від продавця до покупця в даному випадку не складалися.

При цьому, відсутність у ВКПП заключених договорів на здійснення перевезень для Фірми не може бути правовою підставою для висновку про відсутність факту відпуску відповідних товарів для даного нерезидента, оскільки за умовами контрактів позивач не мав обов`язку доставляти товар вантажоотримувачу, його обов`язок є виконаним з моменту завантаження товару на автомобіль перевізника, якого визначив його контрагент.

Щодо доводів контролюючого органу про те, що банківські рахунки компанії-нерезидента відкрито в банку Латвії, а не в банківських установах, розташованих у Канаді, за адресою реєстрації фірми-нерезидента, та на офіційному веб-порталі Міністерства фінансів США розміщено негативну інформацію щодо банку, засобами якого вчинялись фінансові операції на користь ВКПП для закриття зобов`язань по зовнішньоекономічному контракту з вказаним нерезидентом, то суд зазначає, що вказані обставини не є підставою для визнання господарської операції такою, що не відбулась.

Банк ABLV Bank визначений безпосередньо контрагентом позивача за Контрактами №№1/2016, 1/2018 і через рахунки цього банку на валютні рахунки позивача надходили кошти як оплата за експортовані лісоматеріали.

Разом з тим, долучена відповідачем наведена вище інформація по ABLV Bank (т.1, а.с.168) не є офіційною, оскільки не містить відповідних реквізитів документа, належним чином засвідченого перекладу, а відтак не може вважатись належним та допустимим доказом у даній справі.

Крім того, як слідує з листа Національного банку України від 21.07.2022 №25-0007/49928 (т.3, а.с.225), Нацбанк не вносив на розгляд РНБО пропозицій щодо застосування санкцій та не застосовував заходи впливу до банку ABLV (Латвійська республіка), що в свою чергу вказує на здійснення діяльності вказаною фінансовою установою в межах правового поля.

Щодо отриманої контролюючим органом інформації від компетентного органу Канади про фіктивну діяльність Фірми, то суд враховує наступне.

Законом України від 12.07.1996 №339/96-ВР ратифіковано Конвенцію між Україною і Канадою про уникнення подвійного оподаткування та попередження ухилень від сплати податків стосовно доходів і майна (Конвенція підписана 04.03.1996 і набрала чинності для України 22.08.1996) (далі Конвенція), відповідно до пункту «g» частини першої статті 3 для цілей цієї Конвенції термін «компетентний орган» означає стосовно України - Міністерство фінансів або його повноважного представника; стосовно Канади - Міністра Національного Департаменту Державних зборів або його повноважного представника.

При застосуванні цієї Конвенції Договірною Державою у будь-який час будь-який термін, не визначений у ній, буде мати те значення, яке він має у цей час за законодавством цієї Держави стосовно податків, на які поширюється ця Конвенція, якщо з контексту не випливає інше (частина друга статті 3 Конвенції).

Відповідно до частини першої статті 26 Конвенції компетентні органи Договірних Держав обмінюються інформацією, що стосується виконання положень цієї Конвенції або національних законодавств (включаючи положення для запобігання шахрайству або податковим ухиленням) Держав стосовно податків, на які поширюється Конвенція, тією мірою, в якій оподаткування не протирічить цій Конвенції. Обмін інформацією не обмежується статтею 1. Будь-яка інформація, отримана Договірною Державою, буде вважатися конфіденціальною таким же чином як і інформація, що одержана у межах національного законодавства цієї Держави, і буде розкрита тільки особам або органам (включаючи суди і адміністративні органи), які займаються оцінкою або стягненням, примусовим стягненням або розглядом апеляцій стосовно податків. Такі особи чи органи будуть використовувати інформацію лише для таких цілей. Вони можуть розкривати інформацію в ході відкритого судового засідання або при прийнятті юридичних рішень.

Якщо інформація запитується Договірною Державою згідно з цією статтею, друга Договірна Держава буде прагнути одержати інформацію, до якої запит відноситься таким же чином, як якщо б торкались його власного оподаткування, незважаючи на той факт, що інша Держава не має потреби у цей час у такій інформації. Якщо компетентні органи Договірної Держави пред`являють особливі запити, то компетентні органи другої Договірної Держави будуть прагнути надати інформацію в межах дії цієї статті в потрібній формі, таку як свідчення свідків і копії оригіналів документів, що не видавалися (включаючи книги, статті, заяви, записи, доповіді або документи) тією ж мірою, в якій такі свідчення і документи можуть бути одержані згідно з законодавством і адміністративною практикою цієї другої Держави щодо її власних податків (частина третя статті 26 Конвенції).

Відповідно до положень частини першої статті 7 КАС міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є джерелом права, яке застосовується судом.

Судом встановлено, що 11.06.2018 на адресу Державної фіскальної служби України надійшла інформація Канадського податкового агентства (далі - Агенство) щодо платника Фірми (т.1, а.с.143-167).

Переклад зазначеної інформації здійснений фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 на підставі укладеного із відповідачем договору про надання послуг від 13.12.2018 №11 (т.1, а.с.136-141).

Згідно з інформацією Агентства останнє вважає, що Фірма здійснює діяльність у Канаді, як фіктивна компанія, про діяльність якої в Канаді нічого не відомо. Дана компанія була зареєстрована як командитне товариство 05.04.2016 у канадській провінції Альберта. Група товариства «LINHEAVEN SALES LP» складається з двох компаній нерезидентів та обидві зареєстровані на ОСОБА_2 . При цьому зазначено, що учасники у Канаді зобов`язані індивідуально звітувати про канадські податки. Жодних податкових декларацій із задекларованими доходами її учасниками не подано. Інформація, яка б свідчила, або можливість визначити, чи здійснює або здійснювала Фірма діяльність в Канаді, відсутня.

Таким чином, із наданої відповіді слідує про відсутність будь-якої інформації щодо здійснення діяльності Фірми саме в Канаді, з огляду на що Агентство вважає дану компанію фіктивною. Разом з тим, доказів визнання фіктивного підприємництва Фірми уповноважений орган Канади не надав.

При цьому відповідно до наданої інформації за пошуком товариства (Додаток 1 до листа) статус зареєстрованої назви компанії «LINHEAVEN SALES LP» «діюча».

Суд зазначає, що відповідно до встановлених обставин справи поставка товару здійснювалась у країни Європи, а не Канади. Відповідач не надав суду доказів того, що Фірма не здійснювала господарської діяльності на території Європи та не сплачувала відповідні податки, митні платежі при здійсненні митного оформлення імпортованого з території України товару.

Згідно з частиною першою статті 76 КАС достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

З огляду на вищевикладене, наведена в листі Агентства інформація не є достатнім доказом, на підставі якого слід дійти висновку про фіктивність Фірми та відсутність здійснення нею діяльності, оскільки така інформація жодним чином не спростовує ведення даною компанією своєї господарської діяльності на території країн Європи.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон №2709-IV) документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, була підписана 05.10.1961 в м.Гаага. Відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів» від 10.01.2002 №2933-ІІІ, Україна приєдналася до Конвенції, що набула чинності з 22.12.2003.

Разом з тим, Канада відсутня у переліку країн, які приєднались до даної Конвенції, отже усі офіційні документи даної країни повинні бути легалізовані в установленому порядку.

Більше того, позивачем у суді апеляційної інстанції було долучено листи-відповіді від фірм, які відповідно до підпункту 3.3 Контрактів №№1/2016, 1/2018 були іншими вантажоотримувачами товарів, придбаних Фірмою у позивача.

Натомість, долучений відповідачем до матеріалів справи лист Агентства не є документом встановленої форми в розумінні статті 13 Закону №2709-IV, оскільки містить в собі лише запитувану компетентним органом України інформацію, а тому підстави для легалізації даного листа відсутні.

Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, взаємовідносини між позивачем та Фірмою мали реальний характер, були спрямовані на досягнення фінансового результату та отримання доходу і позивачем до перевірки було надано всі первинні документи, які підтверджують факт реалізації лісоматеріалів на експорт. Таким чином, отримані від реалізації товарів кошти були правомірно віднесені позивачем до складу доходів від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), що враховуються при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток.

З огляду на викладене, судом першої інстанції вірно вказано на те, що відповідачем безпідставно кваліфіковано грошові кошти, які надійшли в період з 01.01.2017 по 30.09.2018 від Фірми на загальну суму 5026117,29 Євро, що еквівалентно 154241516,90 грн, як інші доходи, які призвели до отримання доходу позивачем, не пов`язаного з господарською діяльністю підприємства, та збільшено об`єкт оподаткування з податку на прибуток на вказану суму, що призвело до протиправного донарахування грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємства.

Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач В. Я. Качмар
судді О. О. Большакова
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року.