Справа № 280/5010/22
Суддя: Сіпака Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

21 грудня 2022 року Справа № 280/5010/22 м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Сіпаки А.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Заводського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (69006, м. Запоріжжя, вул. Посадочна, буд. 3А) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164), третя особи: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 90) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Заводського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (далі позивач) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (далі - відповідач), третя особи: ОСОБА_1 , Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, в якій позивач просить суд:

визнати протиправними дії Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) щодо стягнення виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП69343156 від 06.07.2022 року з примусового виконання виконавчого листа Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2022 року №280/11588/21;

зобов`язати Управління державної виконавчої служби Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повернути Управлінню Державної міграційної служби України в Запорізькій області стягнутий виконавчий збір на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП 69343156 від 06.07.2022 року у сумі 26000,00 грн.

Ухвалою суду від 30.08.2022 позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 09.12.2022 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, призначено розгляд справи на 19.12.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що боржником добровільно вжито всіх необхідних заходів щодо виконання рішення про зобов`язання оформити та видати ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки, рішення виконано самостійно, добровільно до відкриття виконавчого провадження та підстав для стягнення виконавчого збору не було. Крім того, посилається на те, що державним виконавцем було порушено вимоги ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки після виконання рішення боржником продовжено вчинення дії по примусовому виконанню в рамках виконавчого провадження. Усі зобов`язання, які були покладені на позивача рішенням суду, були виконані боржником самостійно та без застосування заходів примусового характеру. Боржник здійснював заходи по виконанню рішення до відкриття виконавчого провадження та наявність виконавчого провадження жодним чином не вплинули на самостійне виконання рішення боржником. Вважає дії відповідача по стягненню виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору протиправними та просить його повернути.

Відповідач проти задоволення позову заперечив із підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 15.12.2022. Так у відзиві, зокрема, зазначено, що примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Винесення постанови про стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Винесення постанови про стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, в частині позовної заяви зобов`язального характеру, відповідач зазначив, що стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконується виключно органами Казначейства, а тому такі повноваження відповідачеві не властиві. Просить у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача подав до суду 19.12.2022 заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та відсутності представника третьої особи на стороні позивача Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був належним чином повідомлений.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи була належним чином повідомлена.

Враховуючи приписи ст. 194 КАС України, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 03.02.2022 у справі № 280/11588/21 було зобов`язано Заводський районний відділ у місті Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області оформити та видати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України у формі книжечки, відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року № 2503-ХІІ.

21.03.2022 Запорізьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 280/11588/21.

06.07.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Косіновим І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69343156 з виконання виконавчого листа № 280/11588/21 від 21.03.2022.

06.07.2022 за виконавчим провадженням № 69343156 винесено постанову про стягнення із Заводського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на користь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчого збору у розмірі 26000 грн.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо стягнення виконавчого збору позивач звернувся до суду.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016 (далі Закон №1404-VІІІ).

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (частина перша статті 5 Закон №1404-VIII).

Відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів, зокрема, рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами (п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону №1404-VIII).

Частинами першою, п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин першою, другої та четвертої статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, яка підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та тепло генеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення та Закону України Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності зазначеними законами.

Частинами шостою, сьомою та восьмою статті 27 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню.

Під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі. У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Згідно з частиною першою статті 18 зазначеного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Як встановлено пунктами 1, 3 частини другої статті 18 Закон №1404-VIII виконавець зобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Відповідно до частини третьої наведеної статті виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, в тому числі: 1) проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; 3) з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; 7) накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; 8) здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням; 16) накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; 21) отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком; 22) здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (ч. 4 ст. 18 Закон №1404-VIII).

Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону №1404-VIII, під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Частиною 1 ст. 13 Закону №1404-VIII встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.3 ст. 13 Закону №1404-VIII, платіжні вимоги на примусове списання коштів надсилаються не пізніше наступного робочого дня після накладення арешту та в подальшому не пізніше наступного робочого дня з дня отримання інформації про наявність коштів на рахунках.

Згідно ч. 2 ст. 48 Закону №1404-VIII стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Як підтверджено матеріалами справи та зазначено вище, 06.07.2022 головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Косіновим І.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69343156 з виконання виконавчого листа № 280/11588/21 від 21.03.2022.

06.07.2022 за виконавчим провадженням № 69343156 винесено постанову про стягнення із Заводського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на користь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виконавчого збору у розмірі 26000 грн.

06.07.2022 за виконавчим провадженням № 69343156 винесено постанову про стягнення із Заводського районного відділу у м. Запоріжжі Управління Державної міграційної служби України в Запорізькій області на користь Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) розміру мінімальних витрат виконавчого провадження у розмірі 202,67 грн.

Суд зазначає, що фактично позивач в обгрунтування позовних вимог щодо протиправності дій стосовно стягнення виконавчого збору посилається на те, що боржником вживалися заходи всі необхідні заходи щодо виконання рішення суду в частині зобовязання оформити та видати ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки та на те, що рішення фактично виконано самостійно, добровільно до відкриття виконавчого провадження. Крім того, вважає, що відповідачем безпідставно не було виконано вимоги ч. 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Тобто позовні вимоги зводяться до відсутності підстав для відкриття виконавчого провадження та прийняття постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки, на думку позивача, рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/11588/21 було виконано ще до відкриття виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що постанова про відкриття виконавчого провадження та постанова про стягнення виконавчого збору є самостійними рішеннями суб`єкта владних повноважень, підстави і порядок прийняття яких врегульовано Законом №1404.

Однак, при цьому в межах даної адміністративної справи позивачем не оскаржуються ні постанова про відкриття виконавчого провадження, ні постанова про стягнення виконавчого збору. Відомостей щодо їх скасування до суду не надано.

Також суд зазначає, що статтею 45 Закону №1404-VIII встановлено, що розподіл стягнутих виконавцем з боржника за виконавчим провадженням грошових сум (у тому числі одержаних від реалізації майна боржника) здійснюється у такій черговості:

1) у першу чергу повертається авансовий внесок стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

2) у другу чергу компенсуються витрати виконавчого провадження, не покриті авансовим внеском стягувача;

3) у третю чергу задовольняються вимоги стягувача та стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків фактично стягнутої суми або основна винагорода приватного виконавця пропорційно до фактично стягнутої з боржника суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів);

4) у четверту чергу стягуються штрафи, накладені виконавцем відповідно до вимог цього Закону, та виконавчий збір або основна винагорода за виконавчими документами про стягнення аліментів.

Розподіл грошових сум у черговості, зазначеній у частині першій цієї статті, здійснюється в міру їх стягнення (ч. 2 ст. 45 Закону №1404-VIII).

Частиною 1 ст. 46 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі якщо під час розподілу грошових сум у випадку, передбаченому пунктом 3 частини першої статті 45 цього Закону, стягнутої суми недостатньо для задоволення вимог стягувачів за виконавчими документами, кошти розподіляються виконавцем між стягувачами в такій черговості:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку із втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими правовідносинами;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, страхових внесків на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету;

5) у п`яту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнутої суми недостатньо для задоволення в повному обсязі всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати та інші вимоги, пов`язані з трудовими правовідносинами, задовольняються в порядку надходження виконавчих документів (ч. 2 ст. 46 Закону №1404-VIII).

Статтею 47 Закону №1404-VIII встановлений порядок виплати стягнутих грошових сум.

Грошові суми, стягнуті з боржника (у тому числі одержані від реалізації майна боржника), зараховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця (ч. 1 ст. 47 Закону №1404-VIII).

Частиною 3 ст. 47 Закону №1404-VIII встановлено, що стягувачу - юридичній особі стягнуті грошові суми перераховуються виконавцем у встановленому порядку на визначені стягувачем рахунки.

Грошові суми, стягнуті до Державного бюджету України або місцевих бюджетів, перераховуються в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики (ч. 4 ст. 47 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ч.5 ст. 47 Закону №1404-VIII, не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 51 цього Закону).

Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких такі суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником в іншому виконавчому провадженні).

Згідно ч.6 ст.47 Закону №1404-VIII, стягнуті з боржника кошти, що залишилися після задоволення всіх вимог за виконавчими документами, перераховуються боржнику (крім випадків повернення коштів іншим особам).

Статтею 48 Закону №1404-VIII визначено порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 08.08.2022 згідно із Випискою Державної казначейської служби України в рахунку УДМС України в Запорізькій області списано кошти виконавчого збору за постановою від 06.07.2022 ВП № 69343156 у сумі 25160 грн. та 11.08.2022 у розмірі 840 грн.

Суд враховує те, що державним виконавцем здійснювалися дії в рамках Закону України «Про виконавче провадження», а саме дії направлені на примусове виконання виконавчого листа № 280/11588/21.

При цьому у позовній заяві позивач не наводить жодних обгрунтувань та не надає доказів, які б свідчили про порушення відповідачем норм ст. 45-48 Закону України «Про виконавче провадження» щодо розподілу стягнутих коштів та порушення порядку звернення стягнення на виконання постанови про стягнення виконавчого збору, яка є рішенням, що підлягає примусовому виконанню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Управління державної виконавчої служби Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) повернути Управлінню Державної міграційної служби України в Запорізькій області стягнутий виконавчий збір на підставі постанови про стягнення виконавчого збору ВП 69343156 від 06.07.2022 року у сумі 26000,00 грн. суд зазначає наступне.

Наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25.09.2013 року за №1650/24182, затверджено Порядок повернення коштів помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, який прийнято на виконання статей 43,45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України «Про судовий збір» та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375.

В даному випадку, лише після скасування постанови про стягнення виконавчого збору, кошти, сплачені позивачем на виконання такої постанови, будуть вважатися помилковими, а тому останній не буде позбавлений можливості звернутися в порядок та спосіб, встановлений наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року №787 з метою їх повернення.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги зобов`язального характеру є передчасними та станом на час вирішення спору по суті є необґрунтованими.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в позовній заяві обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 77, 90, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Заводського районного відділу у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (69006, м. Запоріжжя, вул. Посадочна, буд. 3А) до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Запорізькій області Південно-Східне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (69107, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 164), третя особи: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, буд. 90) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовити повністю.

Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 21.12.2022.

Суддя А.В. Сіпака