Справа № 380/8259/22
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/8259/22 пров. № А/857/13072/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

представника позивача Шали Р.М.,

представника відповідача Риб`як В.В.,

представника відповідача Дяківнич Р.Й.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду про закриття провадження від 16 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Львівської митниці, Львівської районної військової адміністрації, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної казначейської служби України, про визнання протиправними дій, визнання протиправними і скасування рішень, відшкодування матеріальної і моральної шкоди,-

суддя в 1-й інстанції Брильовський Р.М.,

час ухвалення рішення 16.08.2022 року, 10:11 год.,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 17.08.2022 року,

в с т а н о в и в :

На розгляді Львівського окружного адміністративного суду перебувала позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Львівської митниці, Львівської районної військової адміністрації, Державної казначейської служби України, в якій позивач з врахуванням заяви про уточнення позовних вимог просить:

- щодо Відповідача І та Відповідача 3: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 і Львівської районної військової адміністрації, які полягають у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , за погодженням з Львівською районною військовою адміністрацією, видано лист №1438 від 01.03.2022 року, який містить пропозицію до Львівської митниці незаконно відчужити належний громадянину Республіки Польща ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) транспортний засіб марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 ;

- щодо Відповідача 1 та Відповідача 3: визнати протиправними і скасувати наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 року №46 Про вилучення майна на потребу Збройних Сил України, погоджений з Львівською районною військовою адміністрацією, в частині наказу про проведення примусового вилучення наступного майна, яке перебуває у розпорядженні Львівської митниці ДФС, а саме: OPEL Vivaro, PSR8H05;

- щодо Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 , Львівської митниці, Львівської районної військової адміністрації, які полягають у тому, що ІНФОРМАЦІЯ_2 і Львівською митницею, за погодженням з Львівською районною військовою адміністрацією, було видано акт №1 про примусове відчуження або вилучення майна від 02.03.2022 року, в частині здійснення примусового відчуження такого майна (з дотриманням пункту 4 частини першої ст. 8 та ст. 23 Закону України Про правовий режим воєнного стану), власником якого є зберігач Державна митна служба України, в особі Львівської митниці: легковий автомобіль торгової марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуску 2012, двигун дизельний об`єм 1995 см куб. з ключем запалювання, порушник (особа, в якої вилучили), власник майна: ОСОБА_3 , номер і дата первинного документу: 1644/20900/21;

- щодо Відповідача 1 та Відповідача 2: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_3 , які полягають у тому, що Львівською митницею було складено і затверджено, а ІНФОРМАЦІЯ_2 було підписано накладну (вимогу) №29 від 02.03.2022 року, в частині передачі відправником - м/п Рава-Руська, отримувачу - ІНФОРМАЦІЯ_1 , легкового автомобіля торгової марки Opel Vivaro, р/н НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , рік випуск)' 2012, двигун дизельний об`єм 1995 см куб. з ключем запалювання;- щодо Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3: стягнути з Державного бюджету України на користь громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) в якості відшкодування заподіяних збитків протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, вартість незаконно відчуженого автомобіля марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , рік випуску: 2012, двигун дизельний, об`єм 1995,00 см куб., у сумі 340353,75 грн (триста сорок тисяч триста п`ятдесят три гривні 75 копійок);

- щодо Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3: стягнути з Державного бюджету України на користь громадянина Республіки Польща ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ) 500000,00 грн (п`ятсот тисяч гривень) на відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та рішеннями органів державної влади України, внаслідок яких належний йому автомобіль марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , рік випуску: 2012, двигун дизельний, об`єм 1995,00 см куб, було незаконно відчужено.

Представники Львівської митниці Державної митної служби України та Львівської районної військової адміністрації подали до суду клопотання про закриття провадження у справі.

В обґрунтування клопотання представники Відповідача 2 та Відповідача 3 зазначили, що наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 року №46 "Про вилучення майна на потребу Збройних сил України", яким відчужений транспортний засіб марки "OPEL", модель "VTVARO", реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , 2012 року виготовлення, об`єм двигуна 1995 см.куб., є індивідуальним правовим актом, що вичерпав свою дію фактом відчуження автомобіля для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку військовою агресією Російської Федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану. Як наслідок, скасування такого наказу не призведе до відновлення попереднього становища позивача, адже порядок отримання компенсації за примусово відчужене майно або повернення примусово відчуженого майна, що збереглося, та надання взамін іншого майна чітко визначений Законом України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна на умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" від 17 травня 2012 року №4765-VI (далі - Закон №4765-VI) і такий порядок не передбачає випадків отримання компенсації до скасування правового режиму воєнного стану за рішенням суду про скасування наказу про відчуження. Так само визнання протиправними дій відповідачів щодо відчуження транспортного засобу не гарантує позивачу ефективного захисту його прав у спірних відносинах, адже не призведе до виникнення у відповідачів будь яких обов`язків, пов`язаних з виконанням цього рішення суду. Просили закрити провадження у справі.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року клопотання представника Львівської митниці Державної митної служби України та Львівської районної військової адміністрації задоволено. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Львівської митниці, Львівської районної військової адміністрації, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Державної казначейської служби України, про визнання протиправними дій, визнання протиправними і скасування рішень, відшкодування матеріальної і моральної шкоди закрито.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та направити справу суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що Львівська митниця листом від 12.04.2022 року №7.4 -3/21/10/7413 повідомила представника Позивача про те, що у зв`язку із введенням в Україні режиму воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2002 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, пов`язаного із збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Закону України від 12.05.2015 №389-VIII Про режим воєнного стану, Закону України від 17.05.2012 №4765-VI Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №186-р Про передачу майна для потреб Збройних Сил, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 №46 Про вилучення майна на потребу Збройних Сил України, погодженого із начальником Львівської районної військової адміністрації (накладна-вимога від 02.03.2022р. №29; акт від 02.03.2022 №1 про примусове відчуження або вилучення майна), для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану, проведено примусове відчуження (вилучення) майна, а саме: транспортний засіб марки OPEL модель VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , 2012 p/в, об`єм двигуна 1995 см куб. Підставою подання даного позову є, на переконання позивача, незаконне відчуження належного Позивачу транспортного засобу марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , що мало місце на підставі протиправних дій та рішень Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3. А тому спір є адміністративно-правовим і має розглядатися адміністративним судом.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представники відповідачів в судовому засіданні апеляційну скаргу заперечили, просять ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня неявка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

У зв`язку із введенням в Україні режиму воєнного стану Указом Президента України від 24.02.2002 №133/2022 Про продовження строку дії воєнного стану в Україні, пов`язаного із збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до Закону України від 12.05.2015 №389-VIII Про режим воєнного стану, Закону України від 17.05.2012 №4765-VI Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану, розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №186-р Про передачу майна для потреб Збройних Сил, наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.03.2022 №46 Про вилучення майна на потребу Збройних Сил України, погодженого із начальником Львівської районної військової адміністрації (накладна-вимога від 02.03.2022 №29; акту від 02.03.2022 №1 про примусове відчуження або вилучення майна) для здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та цивільного захисту населення в умовах воєнного стану, проведено примусове відчуження (вилучення) майна, а саме: транспортного засобу марки OPEL модель VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN № НОМЕР_2 , 2012 p/в, об`єм двигуна 1995 см куб.

Вважаючи незаконним відчуження належного Позивачу транспортного засобу марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , що мало місце на підставі протиправних дій та рішень Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Відповідно до ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін "суб`єкт владних повноважень" означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України).

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 4 КАС України публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів на час розгляду справи судами попередніх інстанцій належали спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких була перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Разом з тим неправильним є поширення юрисдикції адміністративних судів на той чи інший спір тільки тому, що відповідачем у справі є суб`єкт владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

У постанові від 16 січня 2019 року у справі 815/1121/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні предметної юрисдикції справи суд має виходити із суті права/інтересу, за захистом якого суб`єкт публічного права звертається до суду, та мети звернення з позовом, оскільки саме такі критерії розмежування належності спору до тієї чи іншої юрисдикції дають змогу найбільш ефективно захистити порушене право позивача, аніж розмежування юрисдикції виключно на підставі участі у спорі суб`єкта владних повноважень.

Вирішуючи питання про юрисдикцію суду, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою з відчуженням належного Позивачу транспортного засобу марки OPEL VIVARO, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , що мало місце на підставі протиправних на думку позивача дій та рішень Відповідача 1, Відповідача 2, Відповідача 3.

Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги зазначає, що виходячи з обмеженої за колом осіб дії приписів Закону України Про правовий режим воєнного стану, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 8 Закону України Про правовий режим воєнного стану, вправі запроваджувати та здійснювати такий захід правового режиму воєнного стану як примусове відчуження майна, що перебуває у приватній власності, лише щодо майна, яке перебуває у приватній власності громадян України та юридичних осіб України. Примусове відчуження майна, що перебуває у приватній власності іноземців, осіб без громадянства, юридичних осіб іноземних держав, в умовах введеного воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, законом не допускається. Таким чином, майно Позивача, як іноземця, за жодних умов не могло бути примусово відчужене органами державної влади України, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану. Належний Позивачу транспортний засіб на час його примусового відчуження, а також в інший час не належав до жодної з категорій майна, перелічених в абзаці першому пункту 1 розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №186-р Про передачу майна для потреб Збройних Сил. Відтак посилання відповідачів на розпорядження Кабінету Міністрів України від 26.02.2022 №186-р Про передачу майна для потреб Збройних Сил як на правову підставу примусового відчуження належного Позивачу транспортного засобу є помилковим.

Приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Стаття 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 16 ЦК цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, спірні правовідносини у справі пов`язані з необхідністю захисту права власності на автомобіль, тобто права цивільного, тому позов у справі не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

З аналізу положень указаних норм законодавства вбачається, що особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Суд враховує те, що згідно з статтею 7 Закону України від 17.05.2012 №4765-VI Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану про примусове відчуження або вилучення майна складається акт. Бланк акта про примусове відчуження або вилучення майна (далі - акт) виготовляється за єдиним зразком, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Право державної власності на майно виникає з дати підписання акта.

Отже, у цій справі існує спір про право цивільне, що унеможливлює його розгляд за правилами адміністративного судочинства. Вимоги позивача не стосуються захисту його прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначив, що оскаржуваним наказом порушуються його права як власника.

Суд звертає увагу, що захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, які виникають із цивільних, житлових відносин, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями частини першої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно з частиною першою статті 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.

У постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі №420/288/20 зазначено, що якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, що спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язані з реалізацією особою майнових прав або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень суб`єкта владних повноважень є способом захисту цивільних прав цієї особи.

З урахуванням встановлених судом обставин справи у контексті спірних правовідносин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в цій справі виступає не як суб`єкт владних повноважень, а як суб`єкт, який провів примусове вилучення майна для Збройних сил України, тобто за своєю суттю розпорядником майна у цивільних правовідносинах з іншими суб`єктами речових прав.

Отже, не є публічно-правовим спір щодо управлінських дій суб`єкта владних повноважень, які були спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав третьої особи. Такий спір є спором про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб`єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного й адміністративного права.

Звернення до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту майнових прав позивача, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки предметом позову у цьому випадку є не оскарження процедури прийняття спірного рішення суб`єктом владних повноважень, а захист майнових прав та інтересів позивача.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 727/10968/17, від 03 квітня 2019 року у справі № 727/1002/17, від 02.10.2019 у справі № 308/7411/17, від 16.10.2019 у справі № 504/1438/14-а, від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц (провадження № 14-341цс18), у постанові Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 727/8819/16-а (провадження № 11-792апп19), у постанові від 20.10.2021 у справі № 522/2429/21 (провадження № 61-10950св21).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією спірного рішення, підпадають під визначення приватно-правових і з урахуванням суб`єктного складу сторін мають вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 16 серпня 2022 року про закриття провадження в справі № 380/8259/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року.