Справа № 380/11052/21
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/11052/21 пров. № А/857/13743/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Кушнерика М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказів, виплати середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 10.03.2022 року,

місце ухвалення рішення м.Львів,

дата складання повного тексту рішення 10.03.2022 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до до військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, скасування наказів, виплати середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про задоволення позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що проходив військову службу за контрактом на посаді командира 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 до 16 квітня 2021 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 квітня 2021 року № 73 його виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення та направлено для зарахування на військовий облік. Підставою для видання вказаного наказу став наказ Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 01 квітня 2021 року № 48, яким його звільнено з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Зазначає, що з військової служби його звільнено під час перебування на стаціонарному лікуванні у клініці амбулаторно-поліклінічної допомоги військово-медичного клінічного центру Західного регіону, де він перебував лікуванні з 22 березня 2021 року по 06 травня 2021 року та одночасно проходив військово-лікарську комісію на предмет придатності до військової служби. Згідно із Свідоцтвом про хворобу № 1236 від 06 травня 2021 року, затвердженого 16 Регіональною військово-лікарською комісією 01 червня 2021 року, його визнано обмежено придатним до військової служби, непридатним до служби у високомобільних десантних військах. 07 червня 2021 року позивач звернувся із заявою до командира військової частини НОМЕР_1 та окремою заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про зміну підстав звільнення з військової служби з підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) на підпункт «б» (за станом здоров`я) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Втім, протягом місяця жодної відповіді на свої заяви позивач від відповідачів не отримав, отже такі заяви не розглянуті відповідачами, а тому відповідачі як суб`єкти владних повноважень допустили бездіяльність у цій частині, яка є протиправною. Щодо зміни підстав звільнення зазначає, що рішення про його звільнення з військової служби в запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» прийнято відповідачами передчасно, оскільки на момент його звільнення існували інші підстави для звільнення з військової служби, а саме відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». Вказане обмежує його права щодо виплати одноразової грошової допомоги в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби у разі звільнення військовослужбовця зі служби за станом здоров`я відповідно до вимог частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до ч.3 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 29 грудня 2015 року Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_3 , ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

З 09 квітня 2020 року набрав чинності Контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб офіцерського складу, укладений між Міністерством оборони України в особі Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України з однієї сторони та ОСОБА_1 з іншої (далі Контракт).

Згідно з пунктом 3 Контракту цей контракт є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін на 1 (один) рік.

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 09 квітня 2020 року № 79 (пункт 10) молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , призначеного наказом Командувача десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 10 березня 2020 року № 30 на посаду командира 1 взводу снайперів роти снайперів військової частини НОМЕР_1 , який прибув з ІНФОРМАЦІЯ_2 у розпорядження командира військової частини НОМЕР_3 , з 09 квітня 2020 року зарахувати в списки особового складу частини на всі види забезпечення і вважати, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно з Витягом із наказу командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 01 квітня 2021 року № 48 лейтенанта ОСОБА_1 , командира десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону НОМЕР_4 окремої десантно-штурмової бригади звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінчення строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 02 квітня 2021 року № 63 вважати таким, що вибув з 02 квітня 2021 року до військово-медичного клінічного центру Західного регіону, АДРЕСА_1 , на стаціонарне лікування: лейтенанта ОСОБА_1 , командира 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону. Підстава: скерування начальника медичної служби № 80 від 01 квітня 2021 року.

Згідно з Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 09 квітня 2021 року № 68 відповідно до статті 33-1 Указу Президента України «Про положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України» від 12 червня 2009 року продовжено термін дії контракту з лейтенантом ОСОБА_1 , командиром 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 09 квітня 2021 року. Підстава: скерування начальника медичної служби № 80 від 01 квітня 2021 року.

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 квітня 2021 року № 71 вважати таким, що прибув 14 квітня 2021 року з військово-медичного клінічного центру Західного регіону, АДРЕСА_1 , зі стаціонарного лікування лейтенанта ОСОБА_1 , командира 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону. Підстава: рапорт лейтенанта ОСОБА_1 (вх. № 1730 від 14 квітня 2021 року), виписний епікриз № 2260.

Згідно з Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 квітня 2021 року № 73 лейтенанта ОСОБА_1 , командира 1 десантно-штурмового взводу 1 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 01 квітня 2021 року № 48, з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з 16 квітня 2021 року виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Цим же наказом визначено виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Згідно з наданим відповідачем-1 Розрахунком при звільненні ОСОБА_1 позивачу при звільненні виплачено одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за один повний календарний рік служби в сумі 8295,32 грн.

Також суд встановив, що відповідно до Свідоцтва про хворобу № 1236 від 06 травня 2021 року, виданого 16 Регіональною військово-лікарською комісією, постановою ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, непридатним до служби у Високомобільних десантних військах.

07 червня 2021 року позивач поштою скерував командиру військової частини НОМЕР_1 (до відома ІНФОРМАЦІЯ_3 ) заяву, у якій просив змінити підстави для звільнення з підпункту «а» на підпункт «б» (за станом здоров`я, підтверджений висновком військово-лікарської комісії) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Докази розгляду вказаної заяви позивача відповідачами у матеріалах справи відсутні.

Позивач, уважаючи бездіяльність відповідачів щодо залишення без розгляду його заяви від 07 червня 2021 року про зміни підстав звільнення з військової служби, а також накази командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 квітня 2021 року № 73 та Командувача ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 01 квітня 2021 року № 48 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» протиправними, звернувся з цим позовом до суду.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює та визначає Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

За змістом частини другої статті 2 Закону № 2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно з частиною шостою цієї ж статті одним з видів військової служби є військова служба за контрактом осіб офіцерського складу.

Як слідує з матеріалів справи позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом на посадах осіб офіцерського складу. Контракт був укладений строком на 1 (один) рік та набрав чинності з 09 квітня 2020 року.

Правове регулювання звільнення з військової служби визначає стаття 26 Закону № 2232-ХІІ.

Відповідно до частини першої цієї статі звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється:

а) у запас, якщо військовослужбовці не досягли граничного віку перебування в запасі і за станом здоров`я придатні до військової служби;

б) у відставку, якщо військовослужбовці досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві або визнані військово-лікарськими комісіями непридатними за станом здоров`я до військової служби з виключенням з військового обліку.

Згідно з підпунктами «а» та «б» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах: під час дії особливого періоду (крім періодів з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації):

а) у зв`язку із закінченням строку контракту;

б) за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час, за винятком випадків, визначених положеннями про проходження громадянами України військової служби.

Суд встановив, що наказом командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 01 квітня 2021 року № 48 позивача звільнено з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Проте позивач уважає, що наявні підстави для звільнення його з військової служби відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», аргументуючи це тим, що постановою військово-лікарської комісії про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю, занесеною до Свідоцтва про хворобу № 1236 від 06 травня 2021 року, виданого 16 Регіональною військово-лікарською комісією, його визнано обмежено придатним до військової служби, непридатним до служби у Високомобільних десантних військах.

Відповідач-1 проти таких аргументів позивача заперечує з тієї підстави, що звільнення з військової служби за підпунктом «б» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснюється на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. Такого висновку на момент прибуття позивача до військової частини НОМЕР_1 із стаціонарного лікування 14 квітня 2021 року й до моменту його виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення 16 квітня 2021 року не було, отже й не було підстав для звільнення позивача з військової служби за станом здоров`я.

Натомість відповідач-2, заперечуючи аргументи позивача у цій частині, зазначає, що рішення військово-лікарської комісії про те, що позивач є обмежено придатним до військової служби, непридатним до служби у Високомобільних десантних військах не дає права на звільнення його з військової служби за станом здоров`я. Адже підставою для звільнення військовослужбовця за станом здоров`я є рішення військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час та обмежену придатність у воєнний час або про непридатність до військової служби зі зняттям з військового обліку. Обмежена придатність до військової служби у Високомобільних десантних військах лише дає підстави командуванню військової частини для переведення такого військовослужбовця до іншого роду військ для подальшого проходження служби.

За змістом частини сьомої статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Положення, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до підпункту 2 пункту 35 Положення контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення) за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «ж», «к» пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами «а», «б», «в», «ґ», «й» та «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за контрактом на посадах осіб офіцерського складу.

Контракт був укладений строком на 1 (один) рік та набрав чинності з 09 квітня 2020 року.

Таким чином, строк Контракту закінчувався 09 квітня 2021 року.

Відповідно до пункту 4 Контракту сторони зобов`язуються не пізніш як за три місяці до закінчення строку контракту повідомити одна одну про бажання або небажання укладати новий контракт чи відмову в його укладенні із зазначенням причин, передбачених нормативно-правовими актами.

Докази повідомлення позивачем відповідача про бажання укладати новий контракт в матеріалах справи відсутні.

Пунктом 237 Положення визначено, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту видання наказу про звільнення та здача посади військовослужбовцем повинні бути здійснені не пізніше дня закінчення строку контракту, якщо інше не передбачено законодавством.

Ураховуючи наведену норму Положення, командувач Десантно-штурмових військ Збройних Сил України своїм наказом від 01 квітня 2021 року № 48 (по особовому складу) звільнив позивача з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінчення строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу».

Згідно з пунктом 33-1 Положення дія контракту про проходження військової служби з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту продовжується, зокрема, на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також на час увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.

Дія контракту з військовослужбовцями під час звільнення продовжується наказом командира військової частини по стройовій частині.

Суд встановив, що відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02 квітня 2021 року № 63 позивача належить вважати таким, що вибув з 02 квітня 2021 року до військово-медичного клінічного центру Західного регіону, м. Львів з пункту постійної дислокації, м. Львів, на стаціонарне лікування.

Ураховуючи норму пункту 33-1 Положення, командир військової частини НОМЕР_1 своїм наказом від 09 квітня 2021 року № 68 (по стройовій частині) продовжив термін дії контракту з позивачем на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі з 09 квітня 2021 року.

Відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 квітня 2021 року № 71 позивача належить вважати таким, що прибув 14 квітня 2021 року з військово-медичного клінічного центру Західного регіону, м. Львів до пункту постійної дислокації, м. Львів, зі стаціонарного лікування.

Абзацом 4 пункту 34 Положення визначено, що контракт припиняється (розривається) у день, зазначений у наказі командира (начальника) військової частини по стройовій частині про виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (у разі дострокового припинення (розірвання) контракту, звільнення з військової служби або направлення для проходження військової служби до іншого військового формування з виключенням зі списків особового складу Збройних Сил України).

Так, згідно з Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 квітня 2021 року № 73 позивача, звільненого наказом Командувача Десантно-штурмових військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 01 квітня 2021 року № 48, з військової служби у запас за підпунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» з 16 квітня 2021 року виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення.

Відповідно до пункту 243 Положення після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає, якщо при звільненні не допущені порушення законодавства і не виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням.

Аналіз наведеної норми права вказує, що за загальним правилом після видання наказу про звільнення військовослужбовця з військової служби підстава звільнення зміні не підлягає. Однак якщо при звільненні військовослужбовця з військової служби допущені порушення законодавства або ж виникли нові обставини, пов`язані зі звільненням, зміна підстави звільнення допускається.

У контексті викладеного суд відзначає, що звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до підпункту «б» (за станом здоров`я) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ здійснюється на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час.

Суд першої інстанції вірно взяв до уваги до обставину, що відповідно до Свідоцтва про хворобу № 1236 від 06 травня 2021 року, виданого 16 Регіональною військово-лікарською комісією, постановою ВЛК про придатність до військової служби, служби за військовою спеціальністю позивач визнаний обмежено придатним до військової служби, непридатним до служби у Високомобільних десантних військах.

Однак вказана постанова ВЛК, якою позивача визнано обмежено придатним до військової служби, непридатним до служби у Високомобільних десантних військах винесена 06 травня 2021 року, тобто вже після звільнення позивача з військової служби.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскільки на момент прибуття позивача з військового медичного закладу строк контракту закінчився, а висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або обмежену придатність у воєнний час не було, то не було й інших підстав для звільнення позивача з військової служби, аніж за підставою, передбаченою підпунктом «а» пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону № 2232-ХІІ у зв`язку з закінченням строку контракту.

Доводи позивача про те, що його звільнено з військової служби під час проходження лікування не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 квітня 2021 року № 71 позивача належить вважати таким, що прибув 14 квітня 2021 року з військово-медичного клінічного центру Західного регіону, м. Львів до пункту постійної дислокації, м. Львів, зі стаціонарного лікування.

Твердження позивача про те, що у відповідачів була можливість продовжити контракт до отримання висновку військово-лікарської комісії щодо придатності до військової служби під час перебування у лікувальному закладі суд оцінює критично, оскільки відповідно до пункту 33-1 Положення дія контракту про проходження військової служби з військовослужбовцями під час звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту продовжується саме на час перебування на стаціонарному лікуванні в медичному закладі чи у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою, а також на час увільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку із захворюванням.

Однак як зазначено вище відповідно до Витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 14 квітня 2021 року № 71 позивач прибув 14 квітня 2021 року з військово-медичного клінічного центру Західного регіону, м. Львів до пункту постійної дислокації, м. Львів, зі стаціонарного лікування. Тому підстави для продовження дії контракту про проходження позивачем військової служби були відсутні.

Разом з тим наведене вище відповідно до вимог пункту 243 Положення не позбавляє позивача звернутися до органу, у якому він проходив військову службу, з відповідною заявою та підтверджуючими документами про зміну підстав звільнення у зв`язку із можливим виникненням нових обставин, пов`язаних зі звільненням.

Так, як слідує з матеріалів справи 07 червня 2021 року позивач поштою скерував командиру військової частини НОМЕР_1 (до відома ІНФОРМАЦІЯ_3 ) заяву, у якій просив змінити підстави для звільнення з підпункту «а» на підпункт «б» (за станом здоров`я, підтверджений висновком військово-лікарської комісії) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». До заяви відповідач долучив копію Свідоцтва про хворобу № 1236 від 06 травня 2021 року.

Утім, докази, які б підтверджували ту обставину, що зазначена заява та долучені до неї документи, отримані відповідачами, у матеріалах справи відсутні.

Суд відзначає, що бездіяльністю суб`єкта владних повноважень є пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення ним дій (невиконання обов`язків, завдань), які він зобов`язаний вчинити (виконати) в силу норм чинних законодавчих актів.

Оскільки відповідачі не отримували заяви позивача від 07 червня 2021 року про зміну підстав звільнення та доданих до неї документів, то відповідно й не могли її розглянути, надавши обґрунтовану відповідь про задоволення такої заяви чи про відмову у її задоволенні із зазначенням відповідних підстав.

За таких обставин у суду відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги позивача про визнання бездіяльності суб`єктів владних повноважень військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України та ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо залишення без розгляду звернення ОСОБА_1 від 07 червня 2021 року про зміни підстав його звільнення з військової служби протиправною.

Не підлягають задоволенню й позовні вимоги в частині скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 квітня 2021 року № 73 та Командувача ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 01 квітня 2021 року № 48 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та зобов`язання відповідачів звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або про обмежену придатність у воєнний час) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», виходячи з такого.

Відповідно до норм Положення зміна підстави звільнення військовослужбовця з військової служби є компетенцією органу, в якому такий військовослужбовець проходив військову службу.

Реалізацією права військовослужбовця на зміну підстави звільнення може бути подана ним заява та долучені до неї документи, які підтверджують нові обставини, пов`язані зі звільненням.

За результатами розгляду поданої заяви та доданих до неї документів відповідний орган, в якому військовослужбовець проходив військову службу може погодитися з наявністю нових обставин, пов`язаних зі звільненням, та відповідно змінити підстави звільнення або ж відмовити у їх зміні.

Тобто, в будь-якому випадку, первісну правову оцінку наявності у військовослужбовця нових обставин, пов`язаних зі звільненням, та наявності підстав для зміни звільнення, має надати орган проходження служби військовослужбовця.

У спірних правовідносинах, як встановив суд вище, заяви позивача від 07 червня 2021 року про зміну підстав звільнення та документів, підтверджуючих нові обставини, пов`язані з його звільненням, відповідачі не отримували, жодної правової оцінки такій заяві та доданим до неї документам, не надавали.

Тому задоволення позовних вимог у частині скасування оскаржуваних наказів та зобов`язання відповідачів звільнити позивача з підстави, про яку він вказує, фактично призведе до перебирання судом на себе повноважень суб`єкта владних повноважень, що є неприпустимим.

За таких обставин вимоги позивача в частині скасування наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 16 квітня 2021 року № 73 та Командувача ІНФОРМАЦІЯ_4 (по особовому складу) від 01 квітня 2021 року № 48 про звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та зобов`язання відповідачів звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі пункту «б» (за станом здоров`я на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби в мирний час або про обмежену придатність у воєнний час) відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» є передчасними, а тому в їх задоволенні належить відмовити.

Щодо позовних вимог в частині поновлення позивача на військовій службі та посаді, виплати позивачу середньомісячного грошового забезпечення (зарплати) за час вимушеного прогулу та зобов`язання військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, у разі звільнення військовослужбовця зі служби за станом здоров`я відповідно до вимог частини 2 статті 15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд зазначає, що такі позовні вимоги є похідними від первісних, у задоволенні яких суд відмовив.

Відповідно до пункту 23 частини першої статті 4 КАС України похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Оскільки у задоволенні первісних позовних вимог суд відмовив, то у задоволенні зазначених вище позовних вимог як похідних також належить відмовити.

Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 березня 2022 року у справі № 380/11052/21 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді М. П. Кушнерик
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року.