Справа № 420/9655/22
Суддя: Аракелян М.М.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9655/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Аракелян М.М.

Розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

13 липня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладене у листі № 6405-6310/Ю-04/8-2100/21 від 07.09.2021 року, про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений позивачем банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Ощадбанк»;

- визнати бездіяльність відповідача по невиплаті пенсії позивачу на визначений ним банківський рахунок - протиправною та дискримінаційною;

- визнати дії відповідача стосовно відмови у виплаті пенсії позивачу на визначений ним банківський рахунок - протиправними та дискримінаційними;

- зобов`язати відповідача призначити виплату пенсії позивачу на визначений ним банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Ощадбанк», та виплатити всі неотримані пенсійні кошти з перерахунком на момент виплати та з компенсацією втрати частини доходів.

Разом з позовною заявою представником позивача подане клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою.

Відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 18.03.2022 року № 11/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Донецької, Харківської та Херсонської областей)» територіальна підсудність справ Херсонського окружного адміністративного суду визначена за Одеським окружним адміністративним судом.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями, адміністративна справа № 420/9655/22 розподілена на суддю Аракелян М.М.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року позовну заяву залишено без руху з підстав необхідності надання суду доказів сплати судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру у розмірі 992,40 грн.

28.07.2022 року представник позивача подав суду заяву, в додатки до якої надав докази сплати судового збору у сумі 992,40 грн.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2022 року заяву позивача про поновлення процесуального строку звернення до адміністративного суду задоволено, поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з даним позовом, прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, визначено що розгляд справи буде проводитись за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 є громадянином України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання Ізраїль. Позивач вказує, що рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 року у справі № 540/1602/19 визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена в рішенні від 01.02.2019 року № 20/03-19, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.11.2018 року разом із доданими до неї документами, та вирішити її по суті з прийняттям рішення про наявність або відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію. 16.01.2020 року представник позивача направив відповідачу лист про добровільне виконання судового рішення та 04.02.2020 року відповідач у своєму листі № 2100-0301-8/1830 повідомив, що пенсійна справа ОСОБА_1 відпрацьована в січні 2020 року, після надання заяви про виплату пенсії через установу банку з міжнародним номером банківського рахунку за стандартом IBAN, сума доплати за період з 02.11.2018 року буде виплачена. З метою сприяння відповідачу у виконанні покладених на нього обов`язків, позивач відкрив рахунок у ТВБВ № 10007/0273 ОПЧ - ЗОУ АТ «Ощадбанк», реквізити рахунку позивача були передані відповідачу 27.07.2020 року позивачем за допомогою електронного кабінету ПФУ, а також 25.08.2021 року представник позивача направив відповідачу апостильовану та нотаріально завірену особисту заяву позивача про виплату пенсії на наведений ним банківський рахунок. Листом від 07.09.2021 року відповідач відмовив позивачу у виплаті пенсії на банківський рахунок з тих же підстав, нібито, заява ОСОБА_1 від 02.06.2021 року повинна бути подана особисто позивачем до Пенсійного фонду. Позивач вважає, що дії відповідача щодо незаконної невиплати пенсії на особистий рахунок позивача є неправомірними і дискримінаційними та суперечать чинному законодавству, чисельній судовій практиці. На думку позивача, доводи відповідача про те, що особисто підписана заява пенсіонера може бути передана в пенсійний фонд тільки ним особисто не просто звужує конституційне право на звернення за допомогою через уповноваженого представника відповідно до Закону України «Про звернення громадян», а й взагалі унеможливлює реалізацію пенсіонером, який проживає за кордоном, його права на отримання пенсії та суперечать цілям і завданням, викладеним у спеціальному Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками до неї доставлені в Електронний кабінет відповідача 03.08.2022 року (а.с.79).

У встановлений законом та судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, про поважність причин неподання відзиву не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, справа розглянута судом на підставі наявних у суду матеріалів відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України.

Розглянувши наявні матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 540/1602/19, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, 10.04.1992 року виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де прийнятий на консульський облік в Посольстві України в Державі Ізраїль.

Суд у вказаній справі встановив, що 20.04.2017 року представник позивача, який діяв на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, подав до Управління Пенсійного фонду України в місті Херсоні оригінал заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 07.03.2017 року, справжність підпису на якій засвідчена нотаріусом Держави Ізраїль з проставлянням апостилю, до вказаної заяви долучені копії наступних документів: копія довіреності від 07.03.2017 року, складеної у місті Рішон Ле-Ціон, Ізраїль, копія закордонного паспорта від 21.08.2010 року ОСОБА_1 з відміткою про постійне місце проживання в державі Ізраїль, копію трудової книжки від 31.08.1973 року з датою звільнення 22.01.1992 року.

Також, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 540/1602/19, яке набрало законної сили, встановлено, що 26.05.2017 року листом № 60/ю-25, 79/ю-29 Херсонське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області повідомило представника позивача про відмову в прийнятті заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з порушенням Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсій, а саме, позивачем не надано оригінали документів, що підтверджують стаж, вік та заробітну плату.

Не погоджуючись з відмовою відповідача в розгляді питання у призначенні пенсії за віком, представник позивача звернувся до суду з позовом.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018 року по справі № 766/20895/17 зобов`язано Херсонське об`єднане управління Пенсійного фонду України Херсонської області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 07.03.2017 року, з урахуванням висновків суду.

Крім того, суд у справі № 540/1602/19 встановив наступні обставини.

27.06.2018 року представник ОСОБА_1 звернувся до ГУПФУ у Херсонській області із заявою про добровільне виконання судового рішення та надання розрахунків, відповідно до якої просив виконати рішення суду по справі № 766/20895/17 та розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення/перерахунок пенсії від 07.03.2017 року, з урахуванням висновків суду.

Листом від 13.07.2018 року № 1807/03-19 ГУПФУ у Херсонській області повідомило юридичний офіс В. Меламед про необхідність подання законним представником позивача до Херсонського відділу обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) оригіналів наступних документів: паспорт громадянина України, довідку про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків, документи про стаж, документи про місце проживання (реєстрації) особи, документи, які засвідчують особливий статус особи (за наявності), довіреність на уповноваження бути представником.

02.11.2018 року представник позивача звернувся до Херсонського відділу обслуговування громадян № 1, 2, 3, 4 (сервісний центр) із заявою про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком.

Відповідно до розписки-повідомлення, 02.11.2018 року за вх. № 12498 спеціаліст ГУПФУ у Херсонській області отримав від представника позивача наступний перелік документів: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру ), заяву про призначення пенсії від 02.11.2018 року № 12498, нотаріально завірену копію паспорта № НОМЕР_3 від 21.08.2010 року, нотаріально завірену копію трудової книжки, нотаріально завірену копію довіреності та копії паспорта представника.

01.02.2019 року ГУПФУ у Херсонській області, розглянувши вищевказану заяву представника позивача, прийняло рішення № 20/03-19, яким відмовило позивачу в призначенні пенсії за віком відповідно до ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку із відсутністю оригіналу паспорта громадянина України та документу про місце реєстрації ОСОБА_1 на території України.

Позивач, не погодившись з відмовою у призначенні пенсії, звернувся з адміністративним позовом до суду.

Суд у справі № 540/1602/19 дійшов висновку про безпідставність відмови Управління ПФУ у призначенні пенсії позивачу, у зв`язку з відсутністю документу про місце реєстрації на території України, оскільки виїзд на постійне місце проживання до Ізраїлю не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Також, суд у вказаній справі встановив, що при зверненні до ГУПФУ в Херсонській області, а також до матеріалів справи, представником позивача додавався паспорт громадянина України - ОСОБА_1 для виїзду за кордон № НОМЕР_3 , який є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Таким чином, суд у справі № 540/1602/19 дійшов висновку про безпідставність причини, вказаної відповідачем для відмови у призначенні пенсії - відсутність паспорта громадянина України, оскільки факт громадянства України позивач підтвердив, надавши паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Враховуючи вказані обставини та висновки, рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2019 року у справі № 540/1602/19, яке набрало законної сили, визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в призначені ОСОБА_1 пенсії за віком, яка викладена в рішенні від 01.02.2019 р. № 20/03-19, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 02.11.2018 року разом із доданими до неї документами, та вирішити її по суті з прийняттям рішення про наявність або відсутність у ОСОБА_1 права на пенсію.

Згідно наявного у даній справі листа ГУПФУ в Херсонській області від 04.02.2020 року, на виконання вказаного судового рішення, пенсійна справа ОСОБА_1 відпрацьована відділом з питань призначення пенсії в січні 2020 року та відповідачем визначено, що виплату пенсії за період з 02.11.2018 року буде здійснено після подання заяви про виплату пенсії через установу банку з міжнародним номером банківського рахунку за стандартом IBAN.

У відповідності до наявного в матеріалах справи витягу з особистого кабінету веб-порталу ПФУ, 27.07.2020 року до ГУПФУ в Херсонській області подана заява про виплату пенсії ОСОБА_1 на банківський рахунок АТ «Ощадбанк».

Докази розгляду вказаної заяви в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заяви ОСОБА_1 від 22.07.2021 року, яка адресована ГУПФУ в Херсонській області, позивач уповноважив працівника банку АТ «Ощадбанк» передати від його імені заяву до ПФУ про виплату пенсії на поточний рахунок, який відкрито в Філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 .

Докази прийняття до розгляду вказаної заяви в матеріалах справи відсутні.

Згідно витягу з особистого кабінету веб-порталу ПФУ, 25.08.2021 року до ГУПФУ в Херсонській області була подана заява ОСОБА_1 від 02.06.2021 року про виплату пенсії на поточний рахунок, який відкрито в Філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , справжність підпису на якій засвідчена нотаріусом Держави Ізраїль В. Маламед з проставлянням апостилю.

Листом від 07.09.2021 року ГУПФУ в Херсонській області повідомлено представника позивача про те, що заява від 02.06.2021 року залишається без відпрацювання та зазначено, що для виплати пенсії через поточний рахунок уповноваженого банку необхідно надати заяву згідно Порядку № 1596 (пункту 10).

Не погоджуючись із відмовою у виплаті пенсії на поточний банківський рахунок, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

В Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 3 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 1 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Згідно із частиною третьою статті 25 Конституції України Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Крім того, суд зазначає, що пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

За змістом ст.ст. 49, 51 Закону № 1058-ІV, в редакції до 07.10.2009 року, виплата пенсії припиняється на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачене міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого дана Верховною Радою України. У разі виїзду пенсіонера на постійне місце проживання за кордон пенсія, призначена в Україні, виплачується за шість місяців наперед перед від`їздом, рахуючи з місяця, що настає за місяцем зняття з обліку за місцем постійного проживання. Під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому разі, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Водночас, рішенням від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, пункт 2 частини першої статті 49, друге речення статті 51 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-ІV щодо припинення виплати пенсії на весь час проживання (перебування) пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Зазначені положення Закону від 09.07.2003 року № 1058-ІV втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.

Як зазначено в рішенні КСУ від 07.10.2009 року № 25-рп/2009, наведеними нормами Закону № 1058-ІV держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб право на соціальний захист поставила в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення. Таким чином, держава всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, на законодавчому рівні позбавила цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору. Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, - в Україні чи за її межами.

Крім того, як вказав Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 7 лютого 2014 року, право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця проживання заявника. Це призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункт 51 цього рішення).

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Отже, особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватися у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV.

При цьому, призначення та отримання пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні, оскільки держава, відповідно, зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа.

Згідно обставин даної справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянин України, 10.04.1992 року виїхав з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де прийнятий на консульський облік в Посольстві України в Державі Ізраїль.

На виконання судових рішень у справах №№ 540/1602/19, 766/20895/17, ГУПФУ в Херсонській області призначило ОСОБА_1 пенсію за віком з 02.11.2018 року, що підтверджується листом відповідача від 04.02.2020 року.

Однак, ГУПФУ в Херсонській області виплату пенсії позивачу не здійснено з посилання на необхідність подання заяви про виплату пенсії через установу банку з міжнародним номером банківського рахунку за стандартом IBAN.

Згідно витягу з особистого кабінету веб-порталу ПФУ, 25.08.2021 року до ГУПФУ в Херсонській області була подана заява ОСОБА_1 від 02.06.2021 року про виплату пенсії на поточний рахунок, який відкрито в Філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , справжність підпису на якій засвідчена нотаріусом Держави Ізраїль В. Маламед з проставлянням апостилю.

Проте, листом від 07.09.2021 року ГУПФУ в Херсонській області повідомлено представника позивача про те, що заява від 02.06.2021 року залишається без відпрацювання та зазначено, що для виплати пенсії через поточний рахунок уповноваженого банку необхідно надати заяву згідно Порядку № 1596 (пункту 10).

Суд зазначає, що згідно п.п. 8-10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі Порядок № 1596), поточні рахунки одержувачам відкриваються уповноваженими банками згідно з вимогами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку, що регулюють порядок відкриття рахунків у національній та іноземній валюті.

Між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка. Положеннями договору не можуть погіршуватися умови виплати пенсій та грошової допомоги, встановлені цим Порядком. Умови договору повинні передбачати можливість його розірвання за ініціативою однієї із сторін.

У разі відкриття поточного рахунка за зверненням органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення одержувач повинен укласти договір банківського рахунка із зазначеним у заяві уповноваженим банком.

Заява про виплату пенсії або грошової допомоги (додаток 1) або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка (додаток 4) подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України.

Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України або органом соціального захисту населення через установи уповноваженого банку.

Заява приймається за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує її вік, і визначеного законодавством документа, необхідного для з`ясування місця її проживання, та реєструється в установленому порядку.

У разі отримання від одержувача заяви про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка орган Пенсійного фонду України або орган соціального захисту населення інформує одержувача про необхідність укладення договору банківського рахунка із зазначеним у заяві уповноваженим банком.

Органи Пенсійного фонду України та органи соціального захисту населення формують перелік одержувачів на підставі отриманих заяв про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунка та разом із необхідними для відкриття поточних рахунків таким особам документами та відомостями, визначеними нормативно-правовими актами Національного банку, подають його відповідному уповноваженому банку у строки, визначені у договорі, але не пізніше ніж через п`ять робочих днів з дати прийняття документів.

Уповноважений банк може відмовити у відкритті поточного рахунка одержувачу з підстав, визначених законодавством та/або нормативно-правовими актами Національного банку, або у разі надання не в повному обсязі та/або недостовірної інформації чи документів, що містять недостовірну/неправдиву інформацію, та/або будь-яких інших відомостей, необхідних уповноваженому банку для відкриття поточного рахунка згідно з вимогами законодавства та/або нормативно-правових актів Національного банку, про що повідомляє відповідному органу Пенсійного фонду України або органу соціального захисту населення із зазначенням причин відмови у відкритті рахунка для інформування одержувача або подання відсутньої/уточнювальної інформації, відсутніх відомостей та/або документів.

Уповноважений банк щомісяця не пізніше 20 числа подає органам Пенсійного фонду України або органам соціального захисту населення перелік відкритих за зверненнями органів Пенсійного фонду України та органів соціального захисту населення поточних рахунків одержувачам із зазначенням номерів таких рахунків та інформації про укладення договорів банківського рахунка з одержувачами, а в разі відмови у відкритті поточного рахунка - інформацію про причину відмови.

На підставі наведеного, враховуючи, що згідно витягу з особистого кабінету веб-порталу ПФУ, 25.08.2021 року до ГУПФУ в Херсонській області була подана заява ОСОБА_1 від 02.06.2021 року про виплату пенсії на поточний рахунок, який відкрито в Філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_2 , справжність підпису на якій засвідчена нотаріусом Держави Ізраїль В. Маламед з проставлянням апостилю, суд приходить до висновку, що у відповідача не було підстав для нездійснення виплати пенсії позивачу за вказаним банківським рахунком.

Суд наголошує, що за обставин даної позивач є особою, яка виїхала на постійне проживання за кордон, та пенсійний орган тривалий час не вирішував питання щодо призначення позивачу пенсії і лише після ухвалення судових рішень у справах №№ 540/1602/19, 766/20895/17 відповідач призначив позивачу пенсію з 02.11.2018 року, однак, виплату пенсії позивачу так і здійснено не було до теперішнього часу, що є порушенням прав позивача на отримання пенсійних виплат.

Враховуючи положення ч. 5 ст. 242 КАС України, суд звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово зазначав, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України.

З пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 року № 25-рп/2009 вбачається, що Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Проте, відповідні зміни до законодавства до цього часу не були внесені.

Відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення/призначення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвело до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

З огляду на викладене, враховуючи висновки Верховного Суду, оскільки наразі відсутній чіткий механізм, як відновлення, так і призначення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, суд приходить до висновку, що існуючі «загальні» норми не повинні тлумачитись Пенсійним фондом з надмірним формалізмом, зважаючи на те, що не проведення виплати/призначення пенсії таким особам відбулося з вини держави в особі її компетентних органів.

Також, зокрема, у постанові від 20 січня 2022 року (справа № 280/4551/21) Верховний Суд вказав на те, що очевидним є те, що необхідність приїзду людей похилого віку, які виїхали на постійне проживання за межі України, виключно з метою особистого звернення до Пенсійного органу задля виправлення помилки, допущеної державою, є додатковим тягарем для таких осіб і не сприяє відновленню їх порушеного права. Такий підхід суперечить тезам, покладеним Конституційним судом України в основу рішення від 07.10.2009 року № 25-рп/2009.

За встановлених у справі обставин та на підставі наведених висновків Верховного Суду, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання бездіяльності відповідача щодо невиплати пенсії на визначений банківський рахунок протиправними підлягають задоволенню.

Також, враховуючи, що за обставин даної відповідач призначив позивачу пенсію з 02.11.2018 року, суд приходить до висновку, що пенсійний орган підлягає зобов`язанню здійснити виплату призначеної позивачу з 02.11.2018 року пенсії на визначений у поданій заяві банківський рахунок.

Разом з цим, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача, викладене у листі про незаконну відмову у виплаті пенсії на визначений банківський рахунок, визнання протиправними та дискримінаційними дій відповідача стосовно відмови у виплаті пенсії на визначений ним банківський рахунок, оскільки листи-відповіді територіального органу ПФУ не є рішеннями в розумінні КАС України та у даній справі встановлено, що фактично відповідачем допущено протиправну бездіяльність у невиплаті позивачу пенсії на банківський рахунок.

Що стосується вимог про зобов`язання відповідача провести виплату пенсії з нарахуванням компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 46 Закону № 1058-IV передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року № 2050-III (далі - Закон № 2050-III) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з частиною першою-другою статті 2 Закону № 2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, пенсії.

З наведеного вбачається, що дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії).

Основною умовою для виплати громадянину компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів.

При цьому, компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Така позиція відповідає висновкам Верховного Суду України, які викладені у постановах від 18 листопада 2014 року у справі № 21-518а14, від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16, Великої Палати Верховного Суду у постанові від 20 травня 2020 року у справі № 815/1226/18, Верховного Суду у постановах від 30 липня 2020 року у справі № 461/5775/16-а, від 30 липня 2020 року у справі № 802/798/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі № 0240/3646/18-а, від 24 вересня 2020 року у справі № 806/1754/18, від 18 травня 2022 року у справі № 160/5259/20.

Враховуючи зазначені вище норми та обставини цієї справи щодо допущення відповідачем протиправної бездіяльності щодо невиплати позивачу пенсії після її призначення, суд приходить до висновку, що виплата пенсії має проводитися без обмеження будь-яким строком та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів відповідно до частини другої статті 46 Закону № 1058-IV.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частино 1 статті 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позову частково.

Згідно ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Враховуючи, що судом задоволено одну вимогу немайнового характеру та похідні вимоги позивача, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) про визнання рішення, дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо невиплати ОСОБА_1 призначеної з 02.11.2018 року пенсії на визначений ним у заяві від 02.06.2021 року банківський рахунок, який відкрито в Філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» IBAN № НОМЕР_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) здійснити виплату ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) призначеної з 02.11.2018 року пенсії на визначений ним у заяві від 02.06.2021 року банківський рахунок, який відкрито в Філії Запорізького обласного управління АТ «Ощадбанк» IBAN № НОМЕР_2 , з виплатою компенсації втрати частини доходів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (; адреса: вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 992,40 грн.

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені ст.ст. 293, 295 КАС України, до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Суддя М.М. Аракелян