Справа № 160/14337/22
Суддя: Жукова Євгенія Олексіївна
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Жукової Є.О., -
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (у письмовому провадженні) в місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позовні вимоги обґрунтовано наступним.
19.08.2022 року, позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення та нарахування пенсії на пільгових умовах за Списком №2. Разом з заявою, як зазначає позивач, останнім подано пакет документів, трудову книжку, уточнюючі довідки, витяги та ін., що стосується питання призначення пенсії за Списком №2.
26.08.2022 року - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто заяву позивача про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Вказаним рішенням у задоволені заяви відмовлено за відсутності законних підстав.
Позивач зазначає, що останньому не зараховані наступні періоди зі страхового стажу, а саме: період роботи в колгоспі з 01.08.1991 року - по 06.04.1996 рік; період навчання та період проходження військової служби; пільговий стаж взагалі не зарахований.
Позивач вважає рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
23.11.2022 р. представником відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було подано на адресу суду відзив на позовну заяву, в тексті якого зазначено наступне.
19 серпня 2022 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернувся ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та надав пакет документів.
Спірними періодами, стосовно яких ОСОБА_1 звернувся до суду, в даній адміністративній справі є: 1. зарахування до Списку N№2 (Далі - періоди з 03.09.1998 по 31.01.2009 та з 13.07.2012 по 02.08.2016): з 03.09.1998 по 07.10.1998 - цех виробництва виливниць, виробництво: металообробка, ливарне виробництво на посаді слюсаря-ремонтника; з 08.10.1998 по 15.01.2003 - цех виробництва виливниць, виробництво: металообробка, ливарне виробництво на посаді майстра з ремонту устаткування; з 16.01.2003 по 16.09.2003 - цех виробництва виливниць: оброблення металу, ливарне виробництво на посаді майстра з ремонту устаткування; з 17.09.2003 по 31.01.2009 - цех виробництва виливниць: оброблення металу, ливарне виробництво на посаді заступника начальника цеху з виробництва; з 13.07.2012 по 22.04.2014 - ливарно-ковальське виробництво (цех виробництва виливниць): оброблення металу, ливарне виробництво на посаді заступника начальника цеху з виробництва: з 23.04.2014 по 02.08.2016 - ливарно-ковальське виробництво (цех виробництва виливниць): оброблення металу, ливарне виробництво на посаді начальника зміни; 2. зарахування до загального страхового стажу: 2.1 з 01.08.1991 по 06.04.1996 - період роботи в колгоспі; 2.2 з 01.09.1984 по 15.07.1991 - час навчання; 2.3 з 23.06.1986 по 15.06.1988 - час проходження строкової військової служби.
Представник відповідача зазначає, що означені не можуть бути зараховані з наступних підстав.
1. Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи ОСОБА_1 з 03.09.1998 по 31.01.2009 та з 13.07.2012 по 02.08.2016.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.
За спірні періоди роботи, в трудовій книжці позивача відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, а саме не зазначено, про те що позивач безпосередньо був зайнятий повний робочий день на роботах передбачених Списками (розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається період роботи).
У такому випадку підтвердження трудового стажу встановлюється Кабінетом Міністрів України, а саме п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок) відповідно до якого при відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їx правонаступників (додаток № 5).
У довідці має бути вказано: періоди роботи, що застосовуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконаної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи на підставі яких видана зазначена довідка. При цьому, право на пільгову пенсію визначається у суворій відповідності з посадами, переліченими у Списках, що чинні на період роботи особи. Відсутність хоча б однієї з цих умов не породжує права на зарахування певного період роботи до пільгового стажу.
Відповідно до пункту 23 вищезазначеного Порядку, документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності).
Отже, за приписами п. 20 Порядку вбачається, що форма довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній має затверджену форму, в свою чергу, підприємства які мають право видавати зазначені довідки, повинні дотримуватися встановленої форми.
Враховуючи наведене, за результатом розгляду документів, наданих позивачем для призначення пенсії, встановлено, що уточнююча довідка №1451-1287 від 15.08.2022 за періоди роботи з 03.09.1998 по 31.01.2009 та з 13.07.2012 по 02.08.2016 в ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" не відповідає вимогам Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 №637, так, зокрема: в довідці не зазначений характер виконуваних робіт Позивачем, не вказаний код КП посади/професії, крім того, довідка повинна мати підписи 3 осіб (керівник установи, головний бухгалтер та начальник відділу кадрів). В даній довідці відсутній підпис головного бухгалтера.
Документів які б підтверджували, що на підприємстві не має посади головного бухгалтера або що дані функції виконує керівник до Головного управління не надано.
Відповідно, стаж роботи ОСОБА_1 за наданими документами за періоди роботи з 03.09.1998 по 31.01.2009 та з 13.07.2012 по 02.08.2016 в ПАТ "АрселорМіттал Кривий Ріг" не підтверджено.
2.1 Щодо зарахування до загального страхового стажу періоду роботи ОСОБА_1 з 01.08.1991 по 06.04.1996 в колгоспі, представник відповідача зазначає наступне.
Приписами статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення», до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Таким чином для зарахування стажу роботи в колгоспі необхідно встановити мінімум трудової участі в громадському господарстві а у випадку не виконання встановленого мінімуму фактично відпрацьовані вихододні. Інше чинним пенсійним законодавством не передбачено.
Період роботи ОСОБА_1 з 01.08.1991 по 06.04.1996 в колгоспі не зараховано до загального страхового стажу, оскільки відсутні довідки із зазначенням інформації про встановлений та вироблений мінімум трудової участі в громадському господарстві.
Таким чином, під час звернення із заявою про призначення пенсії за віком до Головного управління ОСОБА_1 надав трудову книжку, записи якої не оформлені в установленому законодавством порядку. Довідок чи інших документів підтверджуючих факт роботи Позивача у вищезазначений період, Головному управлінню Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області надано не було.
2.2 Щодо зарахування до пільгового стажу за Списком №2 періоду навчання ОСОБА_1 з 01.09.1984 по 15.07.1991, представник відповідача зазначає наступне.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів.
Відповідно до пункту 8 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 Мо637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Так, трудова книжка є дійсно основним документом про трудову діяльність працівника у зв`язку з чим періоди роботи підтверджуються трудовою книжкою, проте, період навчання до страхового стажу, відповідно до постанови КМУ від 12.08.1993 №637, зараховується на підставі диплому про закінчення навчального закладу а також, у разі необхідності, на підставі довідки чи інших документів, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Відповідно до диплому серії НОМЕР_1 Позивач у 1984 році вступив до Мелітопольського інституту механізації сільського господарства і в 1991 році закінчив повний курс названого інституту.
Відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 позивача: запис №2 - 01.09.1984 - зараховано студентом першого курсу до Мелітопольського інституту механізації сільського господарства; запис №3 - з 23.06.1986 по 15.06.1988 - служба в лавах Радянської армії; запис №4 - 15.07.1991 - відраховано у зв`язку із закінченням.
У такому випадку, згідно вищевикладених норм чинного законодавства, оскільки, період навчання позивача накладається із періодом проходження ним строкової військової служби, період навчання потребує уточнення, зокрема, ОСОБА_1 необхідно було надати довідку чи інші підтверджуючі час навчання документи. Оскільки, станом на теперішній час, останніх надано не було, підстави для зарахування часу навчання до загального страхового стажу ОСОБА_1 - відсутні.
2.3 Щодо зарахування до загального страхового стажу часу проходження ОСОБА_1 строкової військової служби з 23.06.1986 по 15.06.1988, представник відповідача зазначає, що Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області період проходження позивачем строкової військової служби з 23.06.1986 по 15.06.1988 зараховано до загального страхового стажу ОСОБА_1 .
Вищезазначене підтверджується матеріалами пенсійної справи позивача доданої до відзиву, зокрема, протоколом про призначення (відмову в призначенні) пенсії від 26.08.2022 та розрахунком стажу.
Отже, так як період з 23.06.1986 по 15.06.1988 вже зараховано до загального страхового стажу (як вимагає позивач у своїй позовній заяві), відповідно спір з приводу зарахування до страхового стажу зазначеного періоду взагалі відсутній.
Щодо вимоги Позивача про зобов`язання Відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії за віком на пільгових умовах
Як випливає зі змісту Рекомендації No R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року (надалі-також «Рекомендація R (80)2» під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду-тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів.
Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у Кодексі адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.
Іншими словами, під дискреційним повноваженням розуміють таке повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийнятті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів рішення.
Прийняття певного рішення щодо призначення пенсії в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів чинним законодавством віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України (стаття 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування») втручання до яких з боку суду є неприпустимим, у зв`язку з чим належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати та/або повторно розглянути заяву з урахуванням висновків суду.
На підставі означеного вище, представник відповідача 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, просить суд у задоволенні пред`явлених позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Станом на дату винесення рішення, представник відповідача-2 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області правом щодо подання відзиву на позовну заяву не скористався.
На підставі викладеного вище, суд розглянув справу відповідно до ст. 262 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, враховуючи строк розгляду справи, передбачений ст.258 КАС України.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується паспортом, копія якого міститься в матеріалах справи.
В матеріалах справи міститься копія трудової книжки колхозника ОСОБА_1 Серії НОМЕР_2 , якою визначено трудовий шлях останнього.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 19.08.2022 року, позивач - ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою, та відповідним пакетом документів, про призначення та нарахування пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
26.08.2022 року - Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області розглянуто заяву позивача - ОСОБА_1 про підтвердження періодів роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Вказаним рішенням у задоволені заяви відмовлено за відсутності законних підстав.
На пільгових умовах пенсія за віком призначається відповідно до п.2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад та показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та результатами атестацій робочих місць - після досягнення 55 років для чоловіків та за наявності страхового стажу не менше 30 років з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених посадах. Працівникам, які не мають стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають неменше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону, зокрема, чоловікам-на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Вік заявника 55 років 1 міс 03 дні.
Страховий стаж становить 25 років 11 місяців 18 днів.
Результат розгляду документів, доданих до заяви:
За доданими документами до страхового стажу згідно трудової книжки НОМЕР_3 від 20.07.1984 не зараховано період роботи в колгоспі з 01.08.1991-06.04.1996 відсутня довідка про вихододні; період навчання потребує уточнення, оскільки накладається з проходженням військової служби.
Пільговий стаж не підтверджений.
Дата з якої особа матиме право на пенсійну виплату з 17.07.2024 р.
На обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України не перебуває та пенсію не отримує.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до записів в трудовій книжці колхозника НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 працював, зокрема: з 03.09.1998 року - по 07.10.1998 рік - працював в цеху виробництва виливниць, виробництво: металообробка, ливарне виробництво на посаді слюсаря-ремонтником; з 08.10.1998 року - по 15.01.2003 рік - працював в цеху виробництва виливниць, виробництво: металообробка, ливарне виробництво на посаді майстра з ремонту устаткування; з 16.01.2003 року - по 16.09.2003 рік - працював в цеху виробництва виливниць: оброблення металу, ливарне виробництво на посаді майстра з ремонту устаткування; з 17.09.2003 року - по 31.01.2009 рік - працював в цеху виробництва виливниць: оброблення металу, ливарне виробництво на посаді заступника начальника цеху з виробництва; з 13.07.2012 року - по 22.04.2014 рік - працював на ливарно-ковальському виробництві (цех виробництва виливниць): оброблення металу, ливарне виробництво на посаді заступника начальника цеху з виробництва; з 23.04.2014 року - по 02.08.2016 рік - працював на ливарно-ковальському виробництві (цех виробництва виливниць): оброблення металу, ливарне виробництво на посаді начальника зміни; в трудовій книжці колхозника НОМЕР_2 також міститься запис про період роботи в колгоспі з 01.08.1991 року - по 06.04.1996 рік; період навчання з 01.09.1984 року - по 15.07.1991 рік та період військової служби з 23.06.1986 року - по 15.06.1988 рік.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За Преамбулою Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Статтею 58 зазначеного Закону на Пенсійний фонд покладене керівництво та управління солідарною системою, збір, акумуляція та облік страхових внесків, призначення пенсії та підготовка документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, здійснення контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішення питань, пов`язаних з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснення адміністративного управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені Законом і статутом Пенсійного фонду.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», пунктом 7 частини 1 статті 1 якого визначено, що Пенсійний фонд України - орган, уповноважений відповідно до цього Закону вести реєстр застрахованих осіб Державного реєстру та виконувати інші функції, передбачені законом.
Тобто, відповідач у справі орган владних повноважень, який виконує владні управлінські функції, надані йому чинним законодавством щодо призначення пенсії, підготовки документів для її виплати, забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій.
Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав свобод людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи ґрунтуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Суд враховує, що конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості, пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю,виконанням трудових обов`язків і є однією з форм соціального захисту, цим визначаєтьсязміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набулиправо на одержання пенсії.
Пунктом 2 розділу XY Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Статтею 100 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачений порядок призначення пільгових пенсій особам, які мали право на пенсію на пільгових умовах до введення в дію цього Закону, відповідно до якої особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.
Відповідно до п. а. ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленогоабзацом першимчастини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.
Стаття 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.20 Постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637 «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній» у тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.
Таким чином, зазначеною нормою встановлено, що використання норм постанови № 637 шляхом надання уточнюючих довідок про підтвердження спеціального стажу (у тому числі й зайнятості позивача протягом повного робочого дня на підземних роботах, що є спірним у цій справі) має місце лише у разі відсутності в трудовій книжці/або відповідних записах до неї відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, або за вислугу років, встановлених для окремих категорій працівників.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується відповідачем в трудовій книжці позивача містяться записи про періоди роботи на посадах, які дають право на отримання пенсії на пільгових умовах.
Тобто, трудова книжка позивача містить записи про його роботу у спірні періоди зі шкідливими та важкими умовами праці, що дає йому право на зарахування цього періоду до пільгового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах на підставі статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Оскільки пільговий стаж роботи підтверджений належно оформленим записами у трудовій книжці, суд вважає неправомірною відмову відповідача в зарахуванні вищенаведених періодів роботи до пільгового стажу позивача.
Щодо періоду роботи в колгоспі з 01.08.1991 року - по 06.04.1996 рік, суд зазначає наступне.
Період навчання з 01.09.1984 року - по 15.07.1991 рік підлягає зарахуванню до загального страхового стажу позивача, оскільки аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Водночас, суд зазначає, що період з 23.06.1986 р. по 15.06.1988 р. зарахований до загального страхового стажу позивача, що не заперечується відповідачем.
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 з моменту виникнення права на пенсію, а саме з 19.08.2022 року, суд зазначає наступне.
Як видно з положень Рекомендації Комітету Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11.03.1980, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 р. № 1380/5, дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.
Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності, вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта, він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але й не має права виходити за її межі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межахзакону, можливість застосувати нормизаконута вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21.05.2013 року № 21-87а13.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
У силу положень частини 5статті 242 Кодексу адміністративного судочинства при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частин 1, 2статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначенізаконом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд з метою ефективного захисту права позивача на пенсію за віком на пільгових умовах вважає за необхідне зобов`язати відповідача вирішити питання про призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
При цьому, частиною першою статті 44 Закону № 1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.
Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина третя статті 44 Закону № 1058-IV).
Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією.
Згідно із пунктом 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
За приписами частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.
Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування , затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України № 13-1 від 07.07.2014) (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до пунктів 1.1 та 1.3 Порядку № 22-1:
- заява про призначення пенсії подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб;
- заява про призначення пенсії може подаватись представником заявника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Згідно із пунктом 1.8 Порядку № 22-1 звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Пунктом 4.3 Порядку № 22-1 встановлено:
- рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи;
- рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до пункту 4.7 Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.
Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
За приписами пункту 4.10 Порядку № 22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Вищевказане свідчить про те, що розгляд документів та безпосередньо прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні пенсії розглядає пенсійний орган за принципом екстериторіальності. Тобто, не за місцем проживання/реєстрації пенсіонера.
На підставі означеного вище, та з метою ефективного захисту прав позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати саме Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2022 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
Частиною 1 ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Частиною 1 ст. 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
При цьому, суд зазначає, що у Висновку №11 від 18.12.2008 року Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи про якість судових рішень викладено наступні висновки:
«Усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою й простою мовою - це необхідна передумова розуміння рішення сторонами та громадськістю. Для цього потрібно логічно структурувати рішення й викласти його у зрозумілому стилі, доступному для всіх.»
«Кожен суддя може обрати власний стиль та побудову документа або використовувати типові зразки, якщо такі існують.»
Водночас, відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду від 16.12.2021 р. у справі №11-164сап21, в тексті якої зазначено, що не повинно викликати сумнівів чи заперечень відносно того, що всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, проаналізувавши чинне законодавство України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню в наступній редакції:
- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 протиправними;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як такі, що дають право на пільгову пенсію за Списком №2: з 03.09.1998 року - по 07.10.1998 рік - працював в цеху виробництва виливниць, виробництво: металообробка, ливарне виробництво на посаді слюсаря-ремонтником; з 08.10.1998 року - по 15.01.2003 рік - працював в цеху виробництва виливниць, виробництво: металообробка, ливарне виробництво на посаді майстра з ремонту устаткування; з 16.01.2003 року - по 16.09.2003 рік - працював в цеху виробництва виливниць: оброблення металу, ливарне виробництво на посаді майстра з ремонту устаткування; з 17.09.2003 року - по 31.01.2009 рік - працював в цеху виробництва виливниць: оброблення металу, ливарне виробництво на посаді заступника начальника цеху з виробництва; з 13.07.2012 року - по 22.04.2014 рік - працював на ливарно-ковальському виробництві (цех виробництва виливниць): оброблення металу, ливарне виробництво на посаді заступника начальника цеху з виробництва; з 23.04.2014 року - по 02.08.2016 рік - працював на ливарно-ковальському виробництві (цех виробництва виливниць): оброблення металу, ливарне виробництво на посаді начальника зміни;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 відповідні періоди, а саме: період роботи в колгоспі з 01.08.1991 року - по 06.04.1996 рік; період навчання з 01.09.1984 року - по 15.07.1991 рік;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2022 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.;
- в іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.1ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до квитанції від 15.095.2022 р. за подання позовної заяви позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.),який у повному розмірі зараховано до Державного бюджету України.
Враховуючи часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, суд приходить до висновку про наявність підстав для присудженні всіх здійснених позивачем документально підтверджених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, а саме, судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).
Керуючись ст. ст. 242-244, 246, 250, 254, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.
Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 протиправними.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати періоди роботи ОСОБА_1 у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», як такі, що дають право на пільгову пенсію за Списком №2: з 03.09.1998 року - по 07.10.1998 рік - працював в цеху виробництва виливниць, виробництво: металообробка, ливарне виробництво на посаді слюсаря-ремонтником; з 08.10.1998 року - по 15.01.2003 рік - працював в цеху виробництва виливниць, виробництво: металообробка, ливарне виробництво на посаді майстра з ремонту устаткування; з 16.01.2003 року - по 16.09.2003 рік - працював в цеху виробництва виливниць: оброблення металу, ливарне виробництво на посаді майстра з ремонту устаткування; з 17.09.2003 року - по 31.01.2009 рік - працював в цеху виробництва виливниць: оброблення металу, ливарне виробництво на посаді заступника начальника цеху з виробництва; з 13.07.2012 року - по 22.04.2014 рік - працював на ливарно-ковальському виробництві (цех виробництва виливниць): оброблення металу, ливарне виробництво на посаді заступника начальника цеху з виробництва; з 23.04.2014 року - по 02.08.2016 рік - працював на ливарно-ковальському виробництві (цех виробництва виливниць): оброблення металу, ливарне виробництво на посаді начальника зміни.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 відповідні періоди, а саме: період роботи в колгоспі з 01.08.1991 року - по 06.04.1996 рік; період навчання з 01.09.1984 року - по 15.07.1991 рік.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.08.2022 р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання даної позовної заяви у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені ст.295,297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.О. Жукова