Справа № 420/14471/22
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул.Ернста,3, м.Київ, 03048) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції за результатом якого позивач просить:

визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (), що полягає у не видачі наказу про призначення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаду поліцейського та не оформленні трудових (службових) обов`язків з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (), що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошового забезпечення та передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 додаткової Винагороди за березень та квітень 2022 року;

зобов`язати Департамент патрульної поліції () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошове забезпечення та передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 додаткову винагороду за березень та квітень 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 лютого 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, Указом Президента України від №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із змінами, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан. 05.03.2022 позивач звернувся до ДПП для поновлення на службі в поліції та був призначений на посаду поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 4 полку № 1 (з обслуговування правого берега) управління патрульної поліції у місті Києві ДПП. Управлінням патрульної поліції у місті Києві ДПП Позивачу було видано довідка № 72/41/11/6/02-2022 від 05.03.2022 про поновлення на службі та видано табельну зброю. В подальшому позивач звернувся до відповідача щодо видачі наказу про поновлення на службі, проте відповідачем йому було відмовлено. Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою суду від 14.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників (ст. 262 КАС України).

У відзиві на позовну заяву відповідно до якого, відповідач позовних вимог не визнає та просить суд у задоволенні позову відмовити повністю зазначивши, що відповідно до частини другої статті 56 наведеного Закону службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського. Оскільки такого наказу не видавалось позивач не є такою особою, що проходила службу в поліції в зазначений в позові період. Крім того відповідач зазначає, що додана позивачем фотокопія довідки не містить будь-яких посилань на займану позивачем посаду та спеціальне звання, а містить інформацію, що позивач проходить службу у в УПП у м. Києві ДПП. Така довідка видавалася підрозділом кадрового забезпечення, з метою спрощення процедури перетину цивільними особами (в тому числі ОСОБА_1 ), які виявили бажання взяти в участь у відсічі та стримуванні збройної агресії російської Федерації та наданні допомоги у забезпеченні завдань територіальної оборони, меж блокпостів по місту Києву та області, зокрема під час дії комендантської години, а також для переміщення таких осіб територією УПП у м. Києві ДПП. Однак позивач помилково вважає, що він автоматично став призначеним на службу з дати видачі довідки.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 з 06.02.2016 по 09.09.2021 проходив службу в поліції в Департаменті патрульної поліції.

Наказом ДПП від 09.09.2021 № 992 о/с «По особовому складу» Позивача звільнено зі служби в поліції за власним бажанням на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

24 лютого 2022 року, у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації, Указом Президента України від № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із змінами, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан.

Як зазначає позивач та не заперечується відповідачем, 05.03.2022 ОСОБА_1 звернувся до ДПП для поновлення на службі в поліції.

Управлінням патрульної поліції у місті Києві ДПП позивачу було видано довідку №72/41/11/6/02-2022 від 05.03.2022, відповідно до змісту якої позивач в період з 05 березня 2022 року, дійсно проходить службу в управлінні патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції. В примітці зазначено, що довідка видана для пред`явлення замість службового посвідчення.

Того ж дня, позивачу було видано табельну вогнепальну зброю - пістолет Форт 17 № НОМЕР_2 , та спеціальний жетон № НОМЕР_3 .

З метою отримання грошового забезпечення поліцейського, 11.03.2022р. позивачем було написано та подано відповідний рапорт встановленої форми на ім`я я начальника управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку-головного бухгалтера старшого лейтенанта поліції ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що на початку травня 2022 року, у телефонній розмові з ним представник відділу кадрів управління патрульної поліції у місті Києві ДПП повідомив його про те, що він звільнений зі служби в поліції та мусить здати отриману зброю та спеціальні засоби. В подальшому вказану інформацію Позивачу також повідомили і в управлінні патрульної поліції міста Києва ДПП особисто та не допустили до виконання службових обов`язків.

З наказом про звільнення позивача зі служби в поліції останнього ознайомлено не було.

Крім того, не було виплачене позивачу у день його звільнення і грошове забезпечення за період служби - березень та квітень 2022 року, яке до того не виплачувалося останньому.

Представник позивача звернувся до відповідача з відповідним адвокатським запитом щодо встановлення обставин проходження служби позивачем в період з березня по кітень місяць 2022р..

У відповідь на адвокатський управлінням патрульної поліції у місті Києві ДПП листом від 06.07.2022 № 322аз/41/11/6/02-2022 повідомлено, що наказ про призначення Позивача на посаду поліцейського ДПП не видавався.

Листом управління патрульної поліції у місті Києві ДПП від 03.08.2022 №360аз/41/11/6/02-2022 повідомлено про те, що позивач не будучи прийнятим на службу в поліцію, на підставі Порядку видачі вогнепальної зброї і боєприпасів до неї цивільним особам, як беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України (надалі Порядок) був залучений до здійснення заходів щодо відсічі збройної агресії російської Федерації як цивільна особа, та, після припинення існування необхідності у цьому, мав здати отримані зброю та спеціальні засоби. Водночас довідка №72/41/11/6/02-2022 від 05.03.2022 нібито була видана Позивачу з метою забезпечення безперешкодного доступу до адміністративних будівель ДПП та можливості перебувати поза межами місця проживання під час дії комендантської години.

По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Так, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1, 2, 6 статті 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України, врегульовано Законом України Про національну поліцію від 2 липня 2015 року №580-VIII.

Частиною першою статті 3 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частин першої та четвертої статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану.

Положеннями частини другої статті 9 Закону України «Про правовий режим военного стану» Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.

Відповідно до частини першої статті 47 Закону України «Про Національну поліцію» призначення на посади поліцейських здійснюють посадові особи органів (закладів, установ) поліції відповідно до номенклатури посад, яку затверджує Міністерство внутрішніх справ України.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» унормовано, що призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Як унормовано положеннями частини другої статті 56 Закону України «Про Національну поліцію» службові відносини особи, яка вступає на службу в поліції, розпочинаються з дня видання наказу про призначення на посаду поліцейського

Згідно ч.1 ст.59 частини 1 Закону України № 580-VIII, служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону № 580-VIII, поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Згідно ч.2 ст.59 Закону України № 580-VIII, рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Частиною 4 статті 59 Закону України № 580-VIII визначено, що видавати накази по особовому складу можуть керівники органів, підрозділів, закладів та установ поліції відповідно до повноважень, визначених законом та іншими нормативно-правовими актами, та номенклатурою посад, затвердженою Міністерством внутрішніх справ України.

Як встановлено вище судом, позивач будучи поліцейським в минулому, задля відсічі та стримування збройної агресії Російської Федерації 05.03.2022 звернувся до ДПП для поновлення на службі в поліції та Управлінням патрульної поліції у місті Києві ДПП позивачу було видано довідку №72/41/11/6/02-2022 від 05.03.2022, відповідно до змісту якої позивач в період з 05 березня 2022 року, дійсно проходить службу в управлінні патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції. В примітці зазначено, що довідка видана для пред`явлення замість службового посвідчення.

Крім того, позивачу було видано табельну вогнепальну зброю - пістолет Форт 17 № НОМЕР_2 , та спеціальний жетон № НОМЕР_3 .

Суд звертає увагу, що довідку видано замість службового посвідчення.

Крім того суд не приймає доводи відповідача, що зазначену вище довідку видано з метою забезпечення безперешкодного доступу до адміністративних будівель ДПП та можливості перебувати поза межами місця проживання під час дії комендантської години, оскільки це саме довідка щодо проходження служби в Управлінням патрульної поліції у місті Києві ДПП, а не перепустка/спецперепустка.

Вказане підтверджує проходження ОСОБА_1 служби в управлінні патрульної поліції у місті Києві Департаменту патрульної поліції.

З огляду на викладене, Департаментом патрульної поліції допущено протиправну бездіяльність щодо не видачі наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду поліцейського та не оформленні трудових (службових) обов`язків з ОСОБА_1 .

Також суд не приймає твердження відповідача, щодо долучення позивача до заходів територіальної оборони без призначення на службу в поліції на підставі Порядку видачі вогнепальної зброї і боєприпасів до неї цивільним особам, як беруть участь у відсічі та стримуванні збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України (надалі - Порядок), викладені в листі від 03.08.2022 №360aз/41/11/6/02-2022. Оскільки вказаний Порядок було затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.03.2022 №175 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 07.03.2022 за № 295/37631. Водночас Позивача прийнято на службу в поліції 05.03.2022 підтвердження чого в той же день видано довідку № 72/41/11/6/02-2022. Тобто, на момент прийняття Позивача 05.03.2022 на службу в поліцію та видання йому табельної вогнепальної зброї та спеціального жетона, вказаний вище Порядок ще не існував, оскільки був прийнятий та затверджений лише 07.03.2022.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 94 Закону №580-VIII поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання.

Оскільки, судом визнано протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції що полягає у не видачі наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду поліцейського та не оформленні трудових (службових) обов`язків з ОСОБА_1 суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошового забезпечення поліцейського за березень та квітень 2022 року.

Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

За загальним правилом суд не може виходити за межі позовних вимог, тобто не може застосовувати інший спосіб захисту, ніж зазначив позивач у позовній заяві.

Як роз`яснив Верховний Суд України у п.3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять.

Суд враховує судову практику Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява №28924/04) констатував, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

З урахуванням наведеного, суд визнає, що для ефективного захисту прав, свобод, інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єкта владних повноважень слід вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Департамент патрульної поліції видати наказ про призначення ОСОБА_1 на посаду поліцейського з 05.03.2022р. на період з березня по квітень 2022 року та зобов`язати Департамент патрульної поліції () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошове забезпечення поліцейського за березень та квітень 2022 року.

Позовна вимога щодо порядку обрахунку грошового забезпечення поліцейського задоволенню не підлягає, оскільки нарахування грошового забезпечення поліцейського взагалі не відбувалося, а тому і порушення порядку його нарахування не відбулося, отже вказана вимога є заявленою на майбутнє та передчасною.

Частиною 2 ст.2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст.ст.9,77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,4 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

08.11.2022 року до суду надійшло клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням строків звернення до суду, яку обґрунтовано посиланням на ч.5 ст.122 КАС України.

Розглянувши зазначене клопотання суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 цієї статті кодексу встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.5 ст.122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

В той же час суд звертає увагу, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 1 липня 2022 року №2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022 року , назву та частину першу і другу статті 233 викладено в такій редакції:

"Стаття 233. Строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів

Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)".

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ілхан проти Туреччини» (№ 22277/93 від 27.06.2000 року § 59) зазначено, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Відповідно до рекомендацій Ради суддів України щодо роботи суддів в умовах воєнного стану від 02 березня 2022 року суддям необхідно виважено підходити до питань, пов`язаних з поверненням різного роду процесуальних документів, залишення їх без руху, встановлення різного роду строків та по можливості продовжувати їх щонайменше до закінчення воєнного стану.

Запровадження воєнного стану може бути підставою поновлення процесуального строку, якщо пропуск строку знаходиться у прямому причинному зв`язку з такими обставинами.

Тобто питання поновлення строку на оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, адже такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану і унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Аналогічний за змістом висновок викладений в постанові Верховного Суду від 05 вересня 2022 року у справі № 697/2360/21 (провадження № 61-4902св22).

Судом встановлено, що позивач просить суд визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції, що полягає у не видачі наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду поліцейського та не оформленні трудових (службових) обов`язків з ОСОБА_1 та невиплати йому грошового забезпечення. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням про видачу відповідного наказу та для з`ясування обставин справи представник позивача звертався до відповідача з адвокатськими запитами, та отримані на них відповіді стали основою для позову до суду. Останню відповідь надано представнику позивача 17.08.2022 року.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивачем не пропущено строк звернення до суду та обліковує його з моменту надання останньої відповіді на адвокатський запит, а саме з 17.08.2022 року.

Таким чином, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропущенням строків звернення до суду задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (вул.Ернста,3, м.Київ, 03048) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (), що полягає у не видачі наказу про призначення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаду поліцейського та не оформленні трудових (службових) обов`язків з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 );

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції (), що полягає у не нарахуванні та не виплаті ОСОБА_1 грошового забезпечення поліцейського.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції (вул.Ернста,3, м.Київ, 03048, ) видати наказ про призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на посаду поліцейського з 05.03.2022р. на період з березня по квітень 2022 року

Зобов`язати Департамент патрульної поліції (вул.Ернста,3, м.Київ, 03048, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) грошове забезпечення поліцейського за березень та квітень 2022 року.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко