Справа № 520/9822/22
Суддя: Панов М.М.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2022 р. № 520/9822/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області, в якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №13 від 30.09.2022 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (у редакції від 17.02.1998); зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) з дня звернення, тобто з 24.09.2022, пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (у редакції від 17.02.1998), виходячи із розрахунку 85% від суми середнього розміру щомісячного заробітку (без обмеження максимального розміру пенсії) та в подальшому виплачувати пенсію ОСОБА_1 із розрахунку 85% грошового забезпечення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що бездіяльність відповідача є протиправною та такою, що порушує його право на належний соціальних захист та справедливий і гарантований державою рівень пенсійного забезпечення.

Ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі в порядку, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.

Копія ухвали про відкриття спрощеного провадження надіслана та вручена відповідачу.

Представником відповідача 11.12.2022 надано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 24.09.2022 звернувся через веб-портал ПФУ до ГУ ПФУ в Харківській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління ПФУ в Харківській області №13 від 30.09.2022 позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугою років.

Згідно вказаного рішення право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон України №1058-ІV) відсутнє, оскільки заявник не має вислуги років та стажу передбачених Законом України №1058-ІV. Також зазначено, що страховий стаж позивача становить 10 років 9 місяців 21 день.

Вважаючи винесене відповідачем рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі Закон України №1788-ХІІ) громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених вказаним Законом.

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Стаття 8 Закону України №1058-ІV передбачає право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", що затверджений Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються окрім інших документів і документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).

Так, на підтвердження наявності трудового стажу, а саме вислуги років, яка необхідна для призначення пенсії за вислугу років, ОСОБА_1 було отримано в ГУ НП в Харківській області відповідну довідку Управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області від 22.09.2022 №2616вс/119-12/02-2022 «Про надання інформації стосовно ОСОБА_1 », яка і була додана ним до заяви про призначення пенсії.

Згідно вказаної довідки Управління кадрового забезпечення ГУНП в Харківській області від 22.09.2022 №2616вс/119-12/02-2022 «Про надання інформації стосовно ОСОБА_1 », ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 22.12.1998 по 17.06.2008 проходив службу у Внутрішніх військах МВС України.

З 28.06.2008 по 06.11.2015 ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ.

З 07.11.2015 по 02.01.2020 ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України.

Прийнятий на службу в поліцію 07.11.2015 Наказом національної поліції України від 07.11.2015 №105 о/с.

Звільнений зі служби в поліції 02.01.2020 наказом ГУ НП в Харківській області від 27.12.2019 №438 о/с за п. 7 (за власним бажанням) ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію». Останнє присвоєне спеціальне звання «підполковник поліції».

Стаж служби в поліції на день звільнення для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки склав - 21 рік 00 міс. 10 дн., у календарному обчисленні та для виплати одноразової грошової допомоги при звільнені зі служби - 21 рік 00 міс. 10 дн., час навчання - немає, у пільговому обчисленні (без урахування вислуги в календарному обчисленні) - 2 роки 01 міс. 16 дн.

Таким чином, загальна вислуга років ОСОБА_1 в правоохоронних органах складає 23 роки 01 місяць 26 днів.

Суд зазначає, що вказана інформація повністю підтверджується записами, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_2 , копія якої наявна в матеріалах справи, за виключенням пільгового обчислення служби, а саме періоду 2 роки 01 місяць 16 днів, який підтверджується вищевказаною довідкою.

Також суд наголошує, що згідно зі ст. 62 Закону №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (у редакції від 17.02.1998, що діяла на момент початку проходження позивачем служби) встановлювалось, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше, мають право на пенсію за вислугу років.

Положеннями Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» №3668-VI від 08 липня 2011 року було внесено зміни до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-ХІІ від 9 квітня 1992 року - збільшено стаж роботи позивача, який дає право на пенсію за вислугу років, з 20 років до 24 років та 6 місяців і більше, що є звуженням прав в розумінні Конституції України через суттєве погіршення становища запровадженням зворотної дії закону в часі на вже існуючі правовідносини

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу та пріоритет над іншими нормативно- правовими актами Закони та підзаконні нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції і повинні відповідати їй, згідно п. 4 рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 у справі №1-29/2007.

Наведене вказує на невідповідність згаданого правового регулювання таким елементам конституційного принципу верховенства права (ст. 8 Конституції України), як правова визначеність, правова передбачуваність, правомірні очікування та справедливість (п. 4.3 рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 №1- р/2018 у справі №1-6/2018).

Статтею 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

На початок проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ, а саме з 22.12.1998, законодавством було встановлено, що особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які мають на день звільнення зі служби вислугу на військовій службі або на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше, мають право на пенсію за вислугу років.

У статті 21 Конституції України зазначено, що права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними Положеннями ст. 22 Конституції України передбачено, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

У рішенні Конституційного Суду України від 22.09.2005 у справі №5-рп/2005 зазначено, що згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод є їх обмеженням.

Конституційний суд України у рішенні від 11.10.2005 у справі №8-рп/2005 пояснив, що необхідно вважати звуженням обсягу прав «це зменшення кола суб`єктів, розміру території, часу, розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав та свобод, тобто їх кількісні характеристики».

З цього випливає, що у разі, якщо в подальшому у чинному законодавстві відбуваються зміни щодо правового регулювання призначення пенсії за вислугу років, які, зокрема підвищують необхідний стаж для призначення пенсії, то такі зміни звужують зміст і обсяг існуючих прав зазначеної категорії осіб, незалежно від того, коли наступить можливість його реалізації.

У рішенні від 18.06.2007 у справі №4-рп/2007 Конституційний суд України сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров я. підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення, відповідно рішення від 20.03.2002 у справі №5-рп/2002.

У цьому ж рішенні вказано, що пільги, компенсації, гарантії є видом соціальної допомоги і необхідною складовою конституційного права на достатній життєвий рівень, тому звуження змісту та обсягу цього права шляхом прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів за ст. 22 Конституції України не допускається.

Правова позиція Конституційного Суду України з питань обмеження пільг, компенсацій і гарантій військовослужбовців та працівників правоохоронних органів була висловлена і у рішенні Конституційного Суду України від 11.10.2005 у справі №1-21/2005: «Комплекс організаційно-правових та економічних заходів, спрямованих на забезпечення соціального захисту їх та їхніх сімей, зумовлений особливістю професійних обов`язків, пов`язаних з ризиком для життя та здоров`я, жорсткими вимогами до дисципліни, професійної придатності, певним обмеженням конституційних прав і свобод. Здійснення таких заходів не залежить від розміру доходів цих осіб чи наявності фінансування з бюджету, а має безумовний характер Ці гарантії не можуть бути скасовані чи знижені без відповідної компенсації».

Крім того, в рішенні Великої палати Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020, Суд, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначає, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Зокрема, Суд зазначив, що особи, які належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Аналогічної правової позиції щодо неможливості звуження обсягу досягнутих соціальних гарантій шляхом внесення змін до законодавства дотримується Верховний Суд України, зокрема, у постановах від 17.12.2013 у справі №21-445а13 та від 10.12.2013 у справі №21-348а13: «Згідно зі статтею 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод».

Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Також, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Право на призначення та виплати пенсії підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» - їх можна вважати «майном» у значенні цього положення, отже, не призначення та не виплата пенсії є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.

У п.п. 21, 24 рішення від 01.06.2006 у справі «Федоренко проти України», здійснюючи прецедентне тлумачення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, ЄСПЛ сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності.

«Майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права (п. 83 рішення від 12 липня 2001 року у справі «Ганс-Адам 11 проти Німеччини»).

Аналіз практики розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, дає можливість зробити висновок, що поняття «майно» та «власність» має досить широке тлумачення й охоплює низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних та включає в себе право на пенсію.

У справі «Міллер проти Австрії» від 16.12.1974 суд зазначив, що обов`язок сплачувати внески у фонд соціального забезпечення може створювати право власності на частку активів, які формуються відповідним чином У справі «Гайгузус проти Австрії» від 16.03.1996 вказано про те, що якщо особа робила внески у певні фонди, у тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, в свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.

Крім цього, у рішенні від 26.06.2014 в справі «Суханов та Ільченко проти України» ЄСПЛ вказано, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином установленої соціальної допомоги може становити втручання в право власності (п. 52).

Що стосується законних очікувань, то вони розглядаються як елемент правової визначеності, в тому числі і тоді, коли йдеться про захист законних очікувань щодо здійснення права власності Характеристика очікувань як легітимних поєднує в собі їх законність, яка зумовлена реалізацією особою належного особі суб`єктивного права, а також їх обґрунтованість, тобто зумовлену законом раціональність сподівань учасників суспільних відносин. Легітимні очікування суб`єктів мають захищатися від непередбачуваних змін законодавства.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Сук проти України» від 10.03.2011 вказано, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинним Закон, який передбачає право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування.

Отже, в розумінні Статті 1 Першого протоколу до Конвенції, позивач, перебуваючи на службі в органах внутрішніх справ, мав законні сподівання для отримання права на пенсію за вислугу років за наявності 20-річного стажу, які ґрунтувалися на нормах ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (у редакції від 19.10.1999, що діяла на момент початку проходження позивачем служби).

Поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних вище нормах, порушують легітимні очікування таких осіб (звужують право на призначення та виплату пенсії за вислугу років ), а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Таким чином, ОСОБА_1 , вступаючи на службу до правоохоронних органів, мав законне сподівання щодо реалізації в майбутньому своїх соціальних прав, передбачених чинним на той момент законодавством, а саме права на отримання пенсії за вислугу років при наявності вислуги на службі в органах внутрішніх справ 20 років і більше.

Крім того, статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (у редакції від 17.02.1998, що діяла на момент початку проходження позивачем служби у правоохоронних органах) передбачено, що загальний розмір пенсії, обчислений відповідно до цієї статті, не повинен перевищувати 85 процентів відповідних сум грошового забезпечення.

У редакції від 02.01.2020, чинній на момент звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції, ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ передбачала зменшення максимального загального розміру пенсії до 70 процентів відповідних сум грошового забезпечення, що є звуженням прав позивача.

Тому ОСОБА_1 , вступаючи на службу до правоохоронних органів, мав законне сподівання щодо реалізації в майбутньому своїх соціальних прав, передбачених чинним на той момент законодавством, а саме права на отримання пенсії у розмірі 85% сум грошового забезпечення.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 має загальний стаж в правоохоронних органах 23 роки 01 місяць 26 днів, а також враховуючи вищезазначені норми матеріального права та рішення Верховного суду України, Конституційного суду України та Європейського суду з прав людини, суд доходить до висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у призначені ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (у редакції від 17.02.1998), що є підставою для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління ПФУ в Харківській області щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років та зобов`язати відповідача призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років нараховувати і виплачувати пенсію у розмірі 85 відсотків сум грошового забезпечення.

З огляду на вищевикладене, суд для ефективного захисту порушених прав позивача вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на те, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність прийнятого ним рішення, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (пл. Свободи, буд. 5, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, 61022, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №13 від 30.09.2022 про відмову у призначені пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (у редакції від 17.02.1998).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області () призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з дня звернення - з 24.09.2022, пенсію за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 9 квітня 1992 року №2262-ХІІ (у редакції від 17.02.1998), виходячи із розрахунку 85% від суми середнього розміру щомісячного заробітку (без обмеження максимального розміру пенсії) та в подальшому виплачувати пенсію ОСОБА_1 із розрахунку 85% грошового забезпечення.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 793 (сімсот дев`яносто три) грн 92 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області ().

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М.Панов