Справа № 1740/2071/18
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 1740/2071/18 пров. № А/857/15558/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Обрізка І.М., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства фірми «Верес» до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

суддя у І інстанції Щербаков В.В.,

час ухвалення рішення 16 год 54 хв,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 15 квітня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року Приватне підприємство фірма «Верес» (далі ППФ «Верес») звернулося до адміністративного суду із позовом, у якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення (далі ППР) Головного управління ДФС у Рівненській області (далі ГУ ДФС) від 08 травня 2018 року:

№ про визначення йому зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі ПНМ) у сумі 117 171,12 грн;

№ про визначення зобов`язання ПНМ у сумі 510,00 грн;

№ про визначення зобов`язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) у сумі 133 428,00 грн,

№ про зменшення суми бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 56006,00грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі № 1740/2071/18 позов було задоволено повністю.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року апеляційну скаргу ГУ ДФС задоволено частково. Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у частині визнання протиправними та скасування ППР ГУ ДФС № від 08 травня 2018 року та № від 08 травня 2018 року скасовано та ухвалено у цій частині нове судове рішення.

Визнано протиправним та скасовано ППР ГУ ДФС № від 08 травня 2018 року, яким визначено до сплати грошове зобов`язання з ПНМ за 2015 рік в сумі 15436,93 грн за податковим зобов`язанням та штрафними (фінансовими) санкціями в розмірі 3859,23 грн.

У задоволенні адміністративного позову у частині визнання протиправними та скасування ППР ГУ ДФС № від 08 травня 2018 року (штраф у розмірі 510 грн за порушення строків подання декларації); № від 08 травня 2018 року, яким визначено до сплати грошове зобов`язання з ПНМ за 2016 рік (у сумі 17464,77 грн - основний платіж та 4366,16 грн - штрафна санкція), за 2017 рік (у сумі 60835,20 грн - основний платіж та 15208.80 грн - штрафна санкція) відмовлено.

У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 жовтня 2022 року касаційну скаргу ГУ ДФС залишено без задоволення, а касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма-Верес» (далі ТОВ «Фірма-Верес» задоволено частково.

Скасовано постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року у частині відмови у задоволенні позову про скасування ППР № від 08 травня 2018 року; № від 08 травня 2018 року, яким визначено до сплати грошове зобов`язання з ПНМ за 2016 рік у сумі 17464,77 грн - основний платіж та 4366,16 грн -штрафна санкція; за 2017 рік у сумі 60835,20 грн - основний платіж та 15208.80 грн - штрафна санкція.

У цій частині справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У решті постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01 серпня 2019 року у справі №1740/2071/18 залишено без змін.

При цьому суд касаційної інстанції виходив із того, що підставою для справляння ПНМ у 2016 році слугувало рішення Кожухівської сільської ради «Про затвердження ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Кожухівської сільської ради на 2016 рік» від 17 серпня 2015 року №259. Апеляційний суд правильно вказав про наявність правових підстави для нарахування платникам, як власникам нежитлової нерухомості, грошового зобов`язання за 2016 рік. Водночас касаційний суд погодився із висновками щодо правомірності визначення грошового зобов`язання з ПНМ за 2017 рік на підставі рішення Кожухівської сільської ради «Про затвердження ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Кожухівської сільської ради на 2017 рік» від 23 червня 2016 року №59.

Разом із тим, суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК) можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Відтак, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції у частині відмови у задоволенні позову про скасування податкових повідомлень-рішень від 08 травня 2018 року № та № для прийняття обґрунтованого і законного рішення, з урахуванням висновків, викладених Верховним Судом.

Таким чином, предметом повторного апеляційного перегляду є рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у частині задоволенні позову ППФ «Верес», правонаступником якого є ТОВ «Фірма-Верес», про скасування ППР від 08 травня 2018 року № про визначення зобов`язання з ПНМ у сумі 510,00 грн та № у частині визначення грошове зобов`язання з ПНМ за 2016 рік у сумі 17464,77 грн за основним платежем та 4366,16 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, а також за 2017 рік у сумі 60835,20 грн за основним платежем та 15208,80 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

У решті рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі набрало законної сили і апеляційному перегляду не підлягає.

У апеляційній скарзі ГУ ДФС просило рішення суду першої інстанції скасувати та у задоволенні позову ППФ «Верес» у вказаній частині відмовити.

Свої апеляційні вимоги у частині, що передана на новий апеляційний розгляд, обґрунтовує тим, що відповідно до довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта перевіркою встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 06 березня 2007 року ПП фірма «Верес» володіє за адресою Житомирська область, Коростенський район, с. Кожухівка, вул. Центральна, 57 нежитловими будівлями загальною площею 1267,4 м2, а саме: прохідною загальною площею 9,6 м2; складським приміщенням загальною площею 28,6 м2; гаражем з прибудовами загальною площею 245,3 м2; майстернями загальною площею 983,9 м2.

Рішеннями Кожухівської сільської ради від 29 січня 2015 року №222 «Про затвердження ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Кожухівської сільської ради на 2015 рік.», від 17 серпня 2015 року №259 «Про затвердження ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Кожухівської сільської ради на 2016 рік», від 23 червня 2016 року №59 «Про затвердження ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на території Кожухівської сільської ради на 2017рік» встановлено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності юридичних осіб у розмірі 1% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 м2 бази оподаткування за 2015 рік і 2016 рік, та у розмірі 1,5% від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 м2 бази оподаткування за 2017 рік.

Внаслідок порушення приписів статті 266 ПК ПП фірмі «Верес» визначено суму податкових зобов`язань з ПНМ до бюджету Кожухівської сільської ради на загальну суму 93736,90 грн, у т.ч. за 2015 рік 15436,93 грн, за 2016 рік 17464,77 грн, за 2017 рік 60835,20 грн.

Посилання позивача на несвоєчасність прийняття рішення Кожухівською сільською радою про затвердження ставки ПНМ на 2015-2017 роки є безпідставними, оскільки у 2015-2017 роках було зупинено дію підпункту 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 ПК, а отже відсутні обмеження для органів місцевого самоврядування щодо строків прийняття рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Окрім того, підпунктом 12.3.5 пункту 12.3 статті 12 ПК визначено, що у разі якщо сільська, селищна, міська рада або рада об`єднаних територіальних громад, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, не прийняла рішення про встановлення відповідних місцевих податків і зборів, що є обов`язковими згідно з нормами цього Кодексу, такі податки до прийняття рішення справляються виходячи з норм цього Кодексу із застосуванням їх мінімальних ставок.

При цьому судом першої інстанції не враховано правову позицію щодо аналогічних правовідносин, викладену у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі №803/1307/17 та від 04 вересня 2018 року у справі №820/5457/17.

Водночас вважає безпідставним застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, оскільки у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого і невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення. До групи «Будівлі промислові та склади» належать будівлі промислові - будівлі промислового призначення (фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо).

Тому з метою застосування вказаної норми ПК при визначенні промислових підприємств необхідно дотримуватись вимог Національного класифікатора України ДК 009:2010 та Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018- 2000.

Судом першої інстанції не враховано правову позицію щодо аналогічних правовідносин, що викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі №806/2461/17 та не взято до уваги того, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження віднесення належних йому нежитлових будівель загальною площею 1267,4 м2 до будівель промисловості, а також на підтвердження того, що ПП фірма «Верес» є об`єктом промисловості.

Додатково звертає увагу апеляційного суду на те, що позивачем самостійно задекларовано вказані об`єкти нерухомості у податковій декларації з ПНМ за 2018 рік і згідно із пунктом 56.11 статті 56 ПК грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у частині, що передана на новий апеляційний розгляд, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ППФ «Верес» перебувало на обліку Рокитнівського відділення ГУ ДФС; види діяльності за КВЕД: інші види перероблення та консервування фруктів та овочів; вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників; збирання дикорослих не деревних продуктів; оптова торгівля іншими продуктами харчування; роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах; вантажний автомобільний транспорт.

У період з 02 квітня 2018 року по 16 квітня 2018 року ГУ ДФС було проведено планову виїзна документальна перевірка ППФ «Верес» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, валютного законодавства за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року.

За результатами перевірки було складено акт №1075/17-00-14-01/24169784 від 23 квітня 2018 року, у якому зазначено про виявлення контролюючим органом порушення, зокрема:

підпунктів 266.1.1, 266.2.1, пункту 266.2, підпункту 266.3.3 пункту 266.3, підпункту 266.5.1 пункту 266.5, підпункту 266.7.5 пункту 266.7, підпункту 266.9.1 пункту 266.9 статті 266 Податкового кодексу України (далі ПК), в результаті чого було визначено суму податкових зобов`язань з ПНМ до бюджету Кожухівської сільської ради на загальну суму 93736,90 грн, у т.ч. за 2015 рік 15436,93 грн, за 2016 рік 17464,77 грн, за 2017 рік 60 835,20грн.

08 травня 2018 року ГУ ДФС на підставі висновків акту перевірки від 23 квітня 2018 року № 1075/17-00-14-01/24169784 були винесені ППР, зокрема:

№ про застосування штраф за порушення строків подання податкових декларацій з ПНМ у сумі 510грн за платежем ПНМ;

№, яким визначено до сплати грошове зобов`язання по ПНМ у сумі 117 171,12 грн, з яких 93736,90 грн за податковим зобов`язанням та 23433,22 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Вказані ППР були оскаржені позивачем у адміністративному порядку, за результатами якого його скарга залишена без задоволення, а рішення - без змін.

Відтак, ППФ «Верес» звернулося за захистом своїх прав до адміністративного суду з позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що з урахуванням висновків касаційного суду на стадії нового апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки можливості застосування приписів абзацу «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК щодо належних позивачу нежитлових будівель загальною площею 1267,4 м2, розташованих за адресою Житомирська область, Коростенський район, с. Кожухівка, вул. Центральна, буд. 57.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 67 Конституції України передбачено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регласментовано приписами ПК.

Згідно із витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № від 20 березня 2007 року ППФ «Верес» на праві власності на підставі договору купівлі-продажу №705238 серії ВЕЕ від 06 березня 2007 року належать нежитлові будівлі загальною площею 1267,4 м2, а саме:

прохідна загальною площею 9,6 м2;

складські приміщення загальною площею 28,6 м2;

гараж з прибудовами загальною площею 245,3 м2;

майстерня загальною площею 983,9 м2 за адресою Житомирська область, Коростенський район, с. Кожухівка, вул. Центральна, буд. 57.

Підставою для справляння податку на нерухоме майно у 2016 році слугувало рішення Кожухівської сільської ради «Про затвердження ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Кожухівської сільської ради на 2016 рік» від 17 серпня 2015 року №259.

Підставою для справляння податку на нерухоме майно у 2017 році слугувало рішення Кожухівської сільської ради «Про затвердження ставки податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на території Кожухівської сільської ради на 2017 рік» від 23 червня 2016 року №59.

Протиправність визначення контролюючим органом зобов`язань з ПНМ позивач обґрунтовує приписами абзацу «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК та вважає, що на зазначене нерухоме майно розповсюджується дія вказаної норми.

Пунктом 30.1 статті 30 ПК передбачено, що податкова пільга передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК).

При цьому підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Згідно із приписами абзацу «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, ск4ладські приміщення промислових підприємств.

На переконання апеляційного суду, застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не факт належності її конкретному суб`єкту-платнику. Сама лише наявність спеціального статусу будівлі, тобто статус будівлі промисловості, не може бути достатньою підставою для звільнення платника податків від оподаткування ПНМ.

При цьому обмежувальне тлумачення за рахунок введення ознаки надання пільги по сплаті ПНМ звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості» лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб) за суб`єктним складом не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, у тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати ПНМ не тільки з його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Таким чином, оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості, виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати ПНМ, як у випадку, що розглядається, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створення умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року при розгляді справи №820/3556/17, який в силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення цього спору. Водночас у вказаній постанові було сформульовано висновок, відповідно до якого застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Як визнається самим позивачем та підтверджується матеріалами справи, ППФ «Верес» здійснює свою діяльність у сфері за КВЕД:

10.39 Інші види перероблення та консервування фруктів та овочів;

01.25 Вирощування ягід, горіхів, інших плодових дерев і чагарників;

02.30 Збирання дикорослих недеревних продуктів;

46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування;

47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах;

49.41 Вантажний автомобільний транспорт.

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 18 жовтня 2022 року у справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що для підтвердження доводів позивача про необхідність застосування до належного йому майна пільг у оподаткуванні на підставі приписів підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК необхідним є встановлення факту, зокрема, використання таких об`єктів нерухомості суб`єктом господарювання з урахуванням виду його діяльності для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

У ході розгляду справи судом першої інстанції доказів такого подано не було.

Під час нового апеляційного перегляду на виконання вказівок касаційного суду ППФ «Верес», правонаступником якого є ТОВ «Фірма-Верес», доказів того, що за період, що підлягав перевірці контролюючим органом, підприємством використовувалися зазначені об`єкти нерухомості для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду) також не надано.

З урахуванням наведеного апеляційний суд погоджується із доводами контролюючого органу щодо відсутності правових підстав для застосування до належного ППФ «Верес» нерухомого майна приписів підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК, а отже про правомірність винесення відповідачем ППР від 08 травня 2018 року № про визначення зобов`язання з ПНМ у сумі 510,00 грн та № у частині визначення грошове зобов`язання з ПНМ за 2016 рік у сумі 17464,77 грн за основним платежем та 4366,16 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, а також за 2017 рік у сумі 60835,20 грн за основним платежем та 15208,80 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, що свідчить про помилковість висновків суду першої інстанції у цій частині позовних вимог ППФ «Верес».

Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції при задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними та скасування ППР ГУ ДФС від 08 травня 2018 року № про визначення зобов`язання з ПНМ у сумі 510,00 грн та № у частині визначення грошового зобов`язання з ПНМ за 2016 рік у сумі 17464,77 грн за основним платежем та 4366,16 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, а також за 2017 рік у сумі 60835,20 грн за основним платежем та 15208,80 грн за штрафними (фінансовими) санкціями допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову у цій частині. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні відповідних позовних вимог ППФ «Верес» відмовити.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Рівненській області у частині, що передана на новий апеляційний розгляд, задовольнити.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2019 року у справі № 1740/2071/18 у частині задоволення позовних вимог Приватного підприємства фірма «Верес» про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень Головного управління ДФС у Рівненській області від 08 травня 2018 року № та № у частині визначення грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2016 рік у сумі 17464,77 грн за основним платежем та 4366,16 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, а також за 2017 рік у сумі 60835,20 грн за основним платежем та 15208,80 грн за штрафними (фінансовими) санкціями скасувати та у задоволенні таких позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді І. М. Обрізко
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 21 грудня 2022 року.