Справа № 160/14182/22
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, -
13 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправною та скасувати Вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) № Ф-348-13/67У від 03.02.2021 року;
стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору.
Обґрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначив, що постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02 травня 2022 року було відкрито виконавче впровадження № 68836225 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області податкового боргу у сумі 29 712,97 грн.
06 вересня 2022 року в ході ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 68836225 останній дізнався про винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03 лютого 2021 року № Ф-348-13/67У з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29 712,97 грн.
Позивач не погоджується із прийнятою вимогою № Ф-348-13/67У від 03.02.2021 у розмірі 29 712,97 грн. оскільки, по-перше рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.03.2020 по справі №160/1488/20, яке набрало законної сили, вже скасовано подібну вимогу ГУ ДПС у Дніпропетровській області за аналогічний період нарахування сум зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-348-13/67У від 15.05.2019, по-друге він не є платником ЄСВ, тому що з 06 червня 2016 року працював директором в ТОВ «Металпром», яке протягом періоду роботи нараховувало та сплачувало за нього єдиний соціальний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
Законом України від 06 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774) внесено низку змін до Закону № 2464, які набувають чинності з 01 січня 2017 року, зокрема щодо нарахування та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність.
З 2017 року фізичні особи-підприємці та особи, які проводять незалежну професійну діяльність, навіть у разі не отримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску (пункт 2 частини першої статті 7 Закону № 2464 в редакції Закону № 1774).
У зв`язку з несплатою єдиного внеску, який нарахований згідно алгоритму відображення сум квартальних нарахувань з єдиного внеску на центральному рівні в автоматичному режимі, в ІКП 71040000 ФОП ОСОБА_1 станом на 23.09.2022 обліковується недоїмка на загальну суму 29 712,97 грн., а саме:
- за IV квартал 2017 року - 372,23 грн.. (залишок несплачених нарахувань), термін сплати до 19.01.2018;
- за І квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати до 19.04.2018;
- за II квартал 2018 року - 2457,18 грн., термін сплати до 19.07.2018;
- за III квартал 2018 року-2457,18 грн., термін сплати до 19.10.2018;
- за IV квартал 2018 року -2457,18 грн., термін сплати до 21.01.2019;
- за І квартал 2019 року - 2754,18 грн., термін сплати до 19.04.2019;
- за II квартал 2019 року - 2754,18 грн., термін сплати до 19.07.2019;
- за III квартал 2019 року - 2754,18 грн., термін сплати до 21.01.2019;
- за IV квартал 2019 року - 2754,18 грн., термін сплати до 20.01.2020;
- за І квартал 2020 року - 2078,12 грн., термін сплати до 21.04.2020;
- за II квартал 2020 року - 1039,06 грн., термін сплати до 20.07.2020;
- за III квартал 2020 року - 3178,12 грн., термін сплати 19.10.2020;
- за IV квартал 2020 року - 2200,00 грн., термін сплати до 19.01.2021.
На підставі вищевказаних даних ГУ ДПС у Дніпропетровській області було сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 03.02.2021 № Ф-348-13/67У, яка направлена позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення. Зазначене поштове відправлення повернуто за зворотною адресою з відміткою Укрпошти «за закінченням терміну зберігання».
Враховуючи викладене, представник відповідача вважає, що сума боргу, визначена у вимозі про сплату боргу (недоїмки) від 03.02.2021 № Ф-348-13/67У ГУ ДПС у Дніпропетровській області є узгодженою, позивачем добровільно не сплачується, а тому підлягає примусовому стягненню через органи Державної виконавчої служби України.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи в їх сукупності, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
ОСОБА_1 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з 21.07.2015 перебуває на обліку в Правобережній ДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області як платник єдиного внеску за видом діяльності по КВЕД 69.10 Діяльність у сфері права (основний).
Не погоджуючись із прийнятою вимогою №Ф-348-13/67/У від 15.05.2019 у розмірі 24 350,37 грн., позивач звернувся за захистом своїх прав до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року по справі № 160/1488/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено, визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 15 травня 2019 року №Ф-348-13/67/У на суму 24 350,37 гривень недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску.

Вищевказане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/1488/20 набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Під час розгляду адміністративної справи №160/1488/20 судом встановлено, що відповідно до наказу № 2/ос від 03.06.2016 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду директора ТОВ «ІК «Металпром», що також підтверджується копією Протоколу №9 загальних зборів учасників ТОВ «Інжинірингова компанія «Металпром» від 02.06.2016 року, копією Повідомлення про прийняття працівника на роботу, яке отримано Державною податковою службою у Кіровському районі 11.10.2016 року за вх. №, а також довідкою від 03.02.2020 року, наданою ТОВ «Інжинірингова компанія «Металпром» про те, що позивач дійсно з 03.06.2016 року та на час надання довідки працює на посаді директора у цьому підприємстві.

Таким чином, у справі №160/1488/20 суд дійшов до висновку, що у період з червня 2016 року та на день подання позову (07 лютого 2020 року) перебуваючи у якості найманого працівника на підприємстві, позивач не здійснював самостійну незалежну діяльність, а нарахований соціальний внесок був сплачений страхувальниками у визначеному законодавством порядку та розміру.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За даними особової картки платника податків ФОП ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , контролюючий орган здійснив нарахування єдиного внеску на центральному рівні, згідно алгоритму відображення сум квартальних нарахувань в автоматичному режимі на загальну суму 29 712,97 грн., а саме: за IV квартал 2017 року у сумі 372,23 грн.. (залишок несплачених нарахувань з терміном сплати до 19.01.2018), за І квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн. (термін сплати до 19.04.2018), за II квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., (термін сплати до 19.07.2018), за III квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., (термін сплати до 19.10.2018), за IV квартал 2018 року у сумі 2457,18 грн., (термін сплати до 21.01.2019), за І квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн., (термін сплати до 19.04.2019), за II квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн., (термін сплати до 19.07.2019), за III квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн., (термін сплати до 21.01.2019), за IV квартал 2019 року у сумі 2754,18 грн., (термін сплати до 20.01.2020), за І квартал 2020 року у сумі 2078,12 грн., (термін сплати до 21.04.2020), за II квартал 2020 року у сумі 1039,06 грн., (термін сплати до 20.07.2020), за III квартал 2020 року - у сумі 3178,12 грн., (термін сплати 19.10.2020), за IV квартал 2020 року - у сумі 2200,00 грн., (термін сплати до 19.01.2021).

На підставі вищевказаних даних Головним управління ДПС у Дніпропетровській області сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № Ф-348-13/67У від 03.02.2021 на суму 29 712,97 грн., у тому числі: недоїмка 29 712,97 грн.

Постановою державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 02 травня 2022 року відкрито виконавче впровадження № 68836225 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Головного управління ДПС у Дніпропетровській області податкового боргу у сумі 29 712,97 грн.

06 вересня 2022 року в ході ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № 68836225 ОСОБА_1 дізнався про винесення відповідачем вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 03 лютого 2021 року № Ф-348-13/67У з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірі 29 712,97 грн.

Позивач не погоджується із прийнятою вимогою № Ф-348-13/67У від 03.02.2021 на суму 29 712,97 грн., тому що у розумінні Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» він є застрахованою особою і єдиний внесок за нього регулярно нараховує та сплачує роботодавець в розмірі не менше мінімального страхового внеску.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Статтею 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення і виключно законами України встановлюються, зокрема, система оподаткування, податки і збори.

Відповідно до підпункту 14.1.195 пункту 14.1. статті 14 Податкового кодексу України (далі ПК України) працівник це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 року №2464-VI (далі Закон №2464-VI).

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону №2464-VI визначено, що Державний реєстр загальнообов`язкового державного соціального страхування - це організаційно-технічна система, призначена для накопичення, зберігання та використання інформації про збір та ведення обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, його платників та застрахованих осіб, що складається з реєстру страхувальників та реєстру застрахованих осіб.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Мінімальний страховий внесок - суми єдиного внеску, що визначається розрахунково, як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений за місяць, за яких нараховується заробітна плата (дохід).

Згідно з нормами частини п`ятої статті 8 Закону № 2464 єдиний внесок для всіх платників єдиного внеску (крім пільгових категорій) встановлено у розмірі 22 відсотки до визначеної бази нарахування єдиного внеску.

Отже, сума мінімального страхового внеску за місяць у 2017 році складала 704,00 грн., так як відповідно до Закону України від 21.12,2016 року № 1801-VIII "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір мінімальної-заробітної плати складав 3200,00 грн. (3200 х 22 відсотки).

Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2018 році складала 819, 06 грн., так як відповідно до Закону України від 07.12.2017 року № 2246-VIII "Про Державний бюджет України на 2018 рік" розмір мінімальної заробітної плати складав 3723,00 грн. (3723 х 22 відсотки).

Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2019 році складала 918,06 грн., так як відповідно до Закону України від 23.11.2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" розмір мінімальної заробітної плати складав 4173,00 грн. (4173 х 22 відсотки).

Сума мінімального страхового внеску за місяць у 2020 році складала спочатку 1039,06 грн., так як відповідно до Закону України від 14.11.2019 року № 294-ІХ "Про Державний бюджет України на 2020 рік" станом на 01.01.2020 розмір мінімальної заробітної плати складав 4723,00 грн. (4723 х 22 відсотки), надалі з 01.09.2020 розмір мінімальної заробітної плати складав 5000,00 грн. (5000 х 22 відсотки = 1100 грн).

Відповідно до статті 2 Закону №2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Пунктами 3 і 10 частини першої статті 1 Закону №2464-VI надано визначення поняттям:

застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;

страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Згідно з абзацом другим пункту 1 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Пунктом 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI до платників єдиного внеску віднесено фізичних осіб-підприємців, в тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону №2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно Закону України Про оплату праці, та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 6 Закону №2464-VI, вказані обов`язки поширюються на фізичних осіб-підприємців.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Водночас, з матеріалів справи не вбачається, а відповідачем не доведено того факту, що позивач є платником єдиного внеску як фізична особа підприємець та факту здійснення ним підприємницької діяльності в період з IV кварталу 2017 року по IV квартал 2020 року.

Натомість, під час розгляду адміністративної справи №160/1488/20, судом встановлено, що у період з червня 2016 року та на день подання позову (07 лютого 2020 року) перебуваючи у якості найманого працівника на посаді директора товариства з обмеженою відповідальністю «Інжинірингова компанія «Металпром», позивач не здійснював самостійну незалежну діяльність, а нарахований соціальний внесок був сплачений страхувальниками у визначеному законодавством порядку та розміру.

Вищевказане рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/1488/20 набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відтак факти, установлені в рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі № 160/1488/20 носять преюдиційний характер під час розгляду даної справи.

Верховним Судом за результатами розгляду касаційної скарги у адміністративній справі № 440/2149/19, 04.12.2019 року сформульовано правовий висновок, відповідно до змісту якого, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Отже, як встановлено судом, позивач з 03 червня 2016 року є найманим працівником, тобто застрахованою особою, за яку єдиний внесок сплачує його роботодавець.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №2464-VI взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 січня 2012 року у справі «Рисовський проти України» підкреслено особливу важливість принципу належного урядування. Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема якщо справа впливає на основоположні права людини, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах (параграф 70).

За практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платників податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа Серков проти України, заява № 39766/05, параграф 43).

Оскільки встановлені обставини під час розгляду адміністративної справи №160/1488/20 свідчать про те, що позивач з 03 червня 2016 року по дату ухвалення рішення у справі перебуває у трудових відносинах як найманий працівник та за нього роботодавцем сплачувався єдиний внесок, а також приймаючи до уваги те, що відповідачем не було надано доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності у цей період, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області про сплату боргу (недоїмки) від 03 лютого 2021 року № Ф-348-13/67У у розмірі 29 712,97 грн.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Судом встановлено, що позивачем при зверненні до адміністративного суду із позовною заявою сплачено суму судового збору у розмірі 992,40, грн., що підтверджується квитанцією АТ «Універсал Банк» № P7AM-X4T3-TA20-AHX3 від 11 вересня 2022 року.

А отже, суд приходить до висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Керуючись ст.ст.241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Дніпропетровській області № Ф-348-13/67У від 03 лютого 2021 року, якою визначено суму заборгованості ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зі сплати єдиного внеску у розмірі 29 712,97 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Дніпропетровській області () судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.М. Олійник