Справа № 280/4659/22
Суддя: Мінаєва Катерина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року Справа № 280/4659/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мінаєвої К.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі - відповідач), в якій позивач просить суд:

1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день їх призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати відповідача зарахувати до стажу, який дає право на виплату одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій згідно п.7-1 ч.1 «Прикінцевих Положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи на посаді лаборанта 03.12.1990 по 30.04.2005 в Установі УЛ 314/19, перейменованої на Краснолуцьку виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області (№19) та період роботи на посаді лаборанта Запорізької міської медичної частини в період з 07.08.2018 по 30.06.2021 в філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області, та прийняти рішення про вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги;

3) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовна заява подана представником позивача адвокатом Цмокаленко О.С., яка діє на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серія АР №1091090 від 04.08.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що звернувшись до відповідача з заявою про виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день їх призначення, позивач в порушення вимог чинного законодавства отримав відмову у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу. Так, відповідачем не були зараховані період роботи на посаді лаборанта з 03.12.1990 по 30.04.2005 в Установі УЛ 314/19, перейменованої на Краснолуцьку виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області (№19), а також період роботи на посаді лаборанта Запорізької міської медичної частини в період з 07.08.2018 по 30.06.2021 в філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області. Враховуючи, що позивач працювала в закладах охорони здоров`я та займала посади, що дає право на зарахування відповідного стажу, як пільгового, бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати грошової допомоги вважає протиправною та такою, що порушує її конституційне право на соціальний захист та належне пенсійне забезпечення. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 06.09.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у відповідності до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

19.09.2022 представником відповідача засобами електронного зв`язку через підсистему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, зважаючи на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема зазначає, що стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, обчислюється на підставі трудової книжки. Відтак період роботи позивача з 01.12.2022 не зараховано до спеціального стажу, оскільки виправна колонія не передбачена Постановою №909. Щодо зарахування періоду роботи на посаді лаборанта Запорізької міської медичної частини в період з 07.08.2018 по 30.06.2021 в філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області представник відповідача наголосив, що посада лаборанта не передбачена Наказом №146, тому підстави для зарахування періодів роботи позивача на посаді лаборанта 03.12.1990 по 30.04.2005 та з 07.08.2018 по 30.06.2021 до спеціального стажу відсутні. З огляду на викладене, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 24.05.2021 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.

На звернення позивача від 26.05.2021 листом відповідача від 24.06.2021 №19197-17692/Т-03/8-2800/21 роз`яснено порядок виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення. Крім того, зазначено, що переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.193 №909 (далі Перелік №909), передбачені лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в закладах і установах охорони здоров`я. Переліком закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 21.03.2013 №499/5, передбачена медична частина установи виконання покарань. Водночас повідомлено, що відповідно до частини 2 статті 9 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окуповані території» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Відтак будь-який акт (рішення, документ), виданий зазначеними органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків (а.с.20-21).

Надалі листом відповідача від 01.11.2022 на звернення позивача щодо пенсійного забезпечення повідомлено про незарахування періоду роботи в Краснолуцькій виправній колонії Управління державної пенітенціарної служби України в Луганській області (№19) з 03.12.1990 до спеціального стажу, оскільки зазначена установа не передбачена Переліком №909 (а.с.22-23).

На запит представника позивача щодо призначення позивачу пенсії за вислугу років листом відповідача від 16.12.2021 №0800-0209-8/87022 повідомлено, що при страховому стажі 42 роки 0 місяців 29 днів, спеціальний стаж позивача, що дає право на вислугу років, складає 22 роки 3 місяці 7 днів. Стаж, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, обчислюється на підставі трудової книжки. Переліком №909 передбачені лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в закладах установах охорони здоров`я. При визначенні посад, які віднесені до посад середнього медичного персоналу, як зазначає представник відповідача, слід керуватись Наказом Міністерства охорони здоров`я від 23.10.1991 №146 «Про атестацію середніх медичних працівників» (далі Наказ№146). Так, оскільки Наказом №146 посада лаборанта не передбачена, зарахувати періоди роботи позивача з 03.12.1990 по 30.04.2005 та з 07.08.2018 по 30.06.2021 на цій посаді до спеціального стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років, підстави відсутні (а.с.24).

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також, у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України передбачає, що основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються, зокрема, Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV)

Частина перша статті 5 Закону №1058-IV встановлює, що цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Так, умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі - Порядок №1191).

За пунктом 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Пункт 5 Порядку № 1191 визначає, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно з пунктом 6 Порядку №1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» станом на день її призначення

У відповідності до статті 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що трудова книжка ОСОБА_1 містить наступні записи щодо спірних періодів:

- з 03.12.1990 по 30.04.2005 позивач була переведена та працювала на посаді лаборанта в Установу УЛ 314/19 (яка на підставі наказу ДДУПВП №165 від 29.11.1999 перейменована на Краснолуцьку виправну колонію управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області (№19));

- з 07.08.2018 по 30.06.2021 позивач була прийнята на посаду лаборанта Запорізької міської медичної частини філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909). Вказаним Переліком №909 передбачені лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в закладах і установах охорони здоров`я. Згідно з примітками до Переліку №909 робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

За змістом частини першої розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 право виходу на пенсію за вислугу років мають, зокрема, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад). До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця спеціальної медичної освіти.

Згідно із Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників охорони здоров`я, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я від 29.03.2002 №117, професії лаборантів належать до категорії фахівці.

Відповідно до статті 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» провадити медичну, фармацевтичну діяльність, надавати реабілітаційну допомогу можуть особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам. Єдині кваліфікаційні вимоги до осіб, які провадять певні види медичної і фармацевтичної діяльності, надають реабілітаційну допомогу, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідальність за дотримання зазначених кваліфікаційних вимог несуть керівники закладів охорони здоров`я, реабілітаційних закладів, відділень, підрозділів, а також органи, яким надано право видавати ліцензію на провадження відповідних видів господарської діяльності.

Отже, посада лаборанта відноситься до посад середнього медичного персоналу незалежно від найменування посад відповідно до розділу II Переліку №909.

Таким чином, спірні періоди з 03.12.1990 по 30.04.2005 та з 07.08.2018 по 30.06.2021 неправомірно не зараховані до стажу позивача для призначення пенсії за вислугу років.

Вказані записи у трудовій книжці виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою установ та підприємств. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо даних періодів роботи відповідачем суду не надано, а тому суд вважає, що їх безпідставно не зараховано до стажу роботи позивача.

На думку суду, трудова книжка позивача містить інформацію про трудовий стаж з відповідними записами про роботу позивача в за вказані періоди, а також містить посилання на відповідні накази на підставі яких зроблено записи про прийняття позивача на роботу та звільнення з роботи.

Суд зазначає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, тому не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а, від 25.04.2019 у справі № 593/283/17.

За приписами частини другої статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку обраного позивачем способу захисту шляхом зобов`язання відповідача вчинити дії, варто зважати на його ефективність з точки зору Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 № 475/97-ВР кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Так, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Крім того, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею Конвенції повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Водночас згідно з частиною четвертою статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У рішеннях по справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою. Згідно Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи бездіяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору із будь-ким;

- дискреційне повноваження надається у спосіб його закріплення в оціночному понятті, відносно-визначеній нормі, альтернативній нормі, нормі із невизначеною гіпотезою. Для позначення дискреційного повноваження законодавець використовує, зокрема, терміни "може", "має право", "за власної ініціативи", "дбає", "забезпечує", "веде діяльність", "встановлює", "визначає", "на свій розсуд". Однак наявність такого терміну у законі не свідчить автоматично про наявність у суб`єкта владних повноважень дискреційного повноваження; подібний термін є приводом для докладного аналізу закону на предмет того, що відповідне повноваження є дійсно дискреційним;

- при реалізації дискреційного повноваження суб`єкт владних повноважень зобов`язаний поважати основоположні права особи, додержуватися: конституційних принципів; принципів реалізації відповідної владної управлінської функції; принципів здійснення дискреційних повноважень; змісту публічного інтересу; положень власної компетенції; вказівок, викладених у інтерпретаційних актах; фахових правил, закріплених у нормативних актах; адміністративної практики; судової практики; процедурних вимог;

- критеріями судового контролю за реалізацією дискреційних повноважень є: критерії перевірки діяльності публічної адміністрації, встановлені Кодексом адміністративного судочинства України, зокрема, мета, з якою дискреційне повноваження надано, об`єктивність дослідження доказів у справі, принцип рівності перед законом, безсторонність; публічний інтерес, задля якого дискреційне повноваження реалізується; зміст конституційних прав та свобод особи; якість викладення у дискреційному рішенні доводів, мотивів його прийняття.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

В той же час, позивачем заявлено вимоги про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день їх призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та відповідно зобов`язати нарахувати та виплатити зазначену грошову допомогу, щодо чого суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

В той же час, згідно з підпунктом 3 пункту 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15.01.2015 за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства. Тобто повноваження щодо нарахування та виплати грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій згідно пункту 7-1 розділу XV «Прикінцевих положень» Закону №1058-IV особі відноситься до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження та визначати період, який слід враховувати при обчисленні пенсії позивачу.

За приписами частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Тому, задля ефективного захисту прав і свобод позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім, необхідним та ефективним, а саме визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у незарахуванні до спеціального стажу періодів роботи з 03.12.1990 по 30.04.2005 на посаді лаборанта у Краснолуцькій виправній колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області (№19) та з 07.08.2018 по 30.06.2021 на посаді лаборанта Запорізької міської медичної частини філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне також зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день їх призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, зарахувавши спірні періоди роботи з 03.12.1990 по 30.04.2005 на посаді лаборанта у Краснолуцькій виправній колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області (№19) та з 07.08.2018 по 30.06.2021 на посаді лаборанта Запорізької міської медичної частини філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області.

Враховуючи положення ч. 1, 2 статті 77, 90 КАС України, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про часткове задоволення адміністративного позову.

Квитанцією від 25.08.2022 №5653-25-006/С підтверджується сплата позивачем судового збору у розмірі 992,40 грн. (а.с.61). З урахуванням положень статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати на оплату судового збору в розмірі 992,40 грн. підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні до спеціального стажу періодів роботи з 03.12.1990 по 30.04.2005 на посаді лаборанта у Краснолуцькій виправній колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області (№19) та з 07.08.2018 по 30.06.2021 на посаді лаборанта Запорізької міської медичної частини філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про нарахування та виплату грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день їх призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши періоди роботи з 03.12.1990 по 30.04.2005 на посаді лаборанта у Краснолуцькій виправній колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Луганській області (№19) та з 07.08.2018 по 30.06.2021 на посаді лаборанта Запорізької міської медичної частини філії ЦОЗ ДКВС України в Запорізькій області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, місцезнаходження: 69057, м.Запоріжжя, пр.Соборний, буд.158-Б; .

Повне судове рішення складено 20.12.2022.

Суддя К.В. Мінаєва