Справа № 420/14908/22
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко O.A., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 18.10.2022 надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ, в якій позивач просить суд:

1. Стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 р. по справі № 420/6018/22 за період з 23.08.2022 р. по 09.09.2022 р. (включно) у сумі 13048,20 грн.;

2. Стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн.

Ухвалою від 20.10.2022 прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 , відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 22.08.2022 Одеським окружним адміністративним судом прийнято рішення по справі № 420/6018/22, яким вирішено зокрема поновити підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ з 24.03.2022 року та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць. Вказує, що після прийняття рішення Одеським окружним адміністративним судом від 22.08.2022 р. у справі № 420/6018/22 у Одеського державного університету внутрішніх справ як роботодавця, виник обов`язок добровільно і негайно виконати це рішення в частині поновлення позивача на роботі та виплати середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць, однак лише 05.09.2022 ОДУВС, на виконання рішення суду від 22.08.2022 р. по справі № 420/6018/22, прийнято наказ № 247 о/с «Про особовий склад», яким скасовано пункт наказу ОДУВС від 23.03.2022 р. № 77 о/с в частині звільнення з посади та направлення в розпорядженню Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_1 та поновлено останню на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності та наказ № 248 о/с «Про особовий склад», яким наказано виплатити підполковника поліції ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць, з урахуванням належних до сплати податків та зборів. Зазначає, що з цими наказами ОСОБА_1 ознайомлено лише 08.09.2022 р. (у другій половинні дня), а фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків - 10.09.2022. Вказує, що враховуючи встановлені чинним законодавством гарантії обов`язковості виконання судових рішень, затримка виконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника тягне обов`язок роботодавця виплатити такому працівникові середній заробіток за весь час затримки.

07.11.2022 до суду від відповідача за вх. №ЕП/32892/22 надійшов відзив на позов, в якому відповідач зазначає, що: обставини та зауваження, на які посилається позивачка у позовній заяві в рамках справи № 420/14908/22, були предметом перевірки суду в рамках справи № 420/6018/22 (розгляд якої триває станом на теперішній час в суді апеляційної інстанції),тому правову оцінку викладеним фактам та їх законності чи незаконності вирішує суд за підсудністю в рамках розгляду іншої справи № 420/6018/22; враховуючи інформацію, отриману під час проведення службового розслідування, та відсутність доказів скасування наказу Національної поліції України від 23 березня 2022 року № 415 о/с про відрядження ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області та наказу Головного управління Національної поліції в Одеській області від 24 березня 2022 року № 587 о/с про призначення ОСОБА_1 на посаду слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції № 1, працівниками ОДУВС було направлено до суду заяву з проханням надати роз`яснення виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді в ОДУВС та ухвалою від 05 вересня 2022 року Одеським окружним адміністративним судом у задоволенні заяви про роз`яснення було відмовлено; на сьогоднішній день ані норми Цивільного кодексу України, процесуальних кодексів, ані норми законодавства про виконавче провадження не встановлюють чіткого визначення терміну «негайно». Також Закон України «Про виконавче провадження» містить такий термін як «невідкладно», проте його законодавче визначення також відсутнє, а тому ОДУВС виконано рішення суду від 22 серпня 2022 року негайно після винесення судом ухвали від 05 вересня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення, 05 вересня 2022 року, що не суперечить чинному законодавству та до відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

14.11.2022 до суду від представника позивача за вх. №ЕП/33639/22 надійшла відповідь на відзив.

16.11.2022 до суду від відповідача за вх. №ЕП/33958/22 надійшли заперечення на відповідь на відзив.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї доказами, відзивом,відповіддю на відзив та запереченнями, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються вимоги, та перевіривши їх наданими з боку учасників справи доказами, судом встановлено наступне.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/16018/22 від 22.08.2022, яке на дату прийняття даного рішення не набрало законної сили: позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправним та скасовано наказ Одеського державного університету внутрішніх справ від 23.03.2022 року №77 о/с; поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ з 24.03.2022 року; допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць; стягнуто з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу, починаючи з 23.03.2022р. по 22.08.2022р. у розмірі 110909,70 грн. (сто десять тисяч дев`ятсот дев`ять грн. 70 коп.); стягнуто з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. (тридцять тисяч грн. 00 коп.); в решті позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення було прийнято за участю представника відповідача Смирнова А.І. (оголошена вступна та резолютивна частина рішення), що відповідачем не заперечується.

Позивач 29.08.2022 подала до відповідача рапорт (а.с.26), до якого додано вступну та резолютивну частину рішення суду від 22.08.2022 по справі № 420/6018/22, в якому просила допустити її до виконання обов`язків професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ та надати відповідь на поданий нею рапорт до відділення документального забезпечення ОДУВС.

У відповідь на вказаний рапорт відповідачем позивачу надано лист від 30.08.2022 №1/Р-70 (а.с.27-28), в якому зазначено, що розгляд по суті вказаного рапорту позивача стане можливим після отримання ОДУВС тексту рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 та після отримання роз`яснення від Одеського окружного адміністративного суду в частині скасування наказу ОДУВС від 23.03.2022 №77о/с та поновлення позивача на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу з 24.03.2022.

Наказами Одеського державного університету внутрішніх справ від 05.09.2022:

- №247о/с «Про особовий склад» (а.с.34) скасовано пункт наказу ОДУВС від 23.03.2022 № 77 о/с в частині звільнення з посади та направлення в розпорядження Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_1 та поновлено підполковника поліції ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу факультету підготовки фахівців для підрозділів превентивної діяльності;

- № 248о/с «Про особовий склад» (а.с.35) наказано виплатити підполковнику поліції ОСОБА_1 середньомісячне грошове забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць, з урахуванням належних до сплати податків та зборів.

Тобто, рішення Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/16018/22 від 22.08.2022 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ та стягнення середньомісячного грошового забезпечення за час вимушеного прогулу за один місяць виконано лише 05.09.2022.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходив з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 43 Конституції України передбачає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Статтею 235 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно з ч.2 ст.14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 3 статті 14 КАС України встановлено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно зі статтею 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини 1 статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

У разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки(ст. 236 КЗпП України).

Таким чином, підставою для виплати незаконно звільненому працівнику середнього заробітку є затримка власником або уповноваженим ним органом виконання рішення про поновлення на роботі.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави для висновку про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Суд зазначає, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 КАС України).

В той же час суд зазначає, що ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно, без відкриття виконавчого провадження.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №260/1424/18 від 30.04.2020 року.

Щодо посилань відповідача на його звернення до Одеського окружного адміністративного суду із заявою по справі №420/6018/22 про роз`яснення рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/6018/22 в частині, що стосується поновлення ОСОБА_1 на посаді, суд зазначає.

Відповідно до ч.1, 4 ст.254 КАС України за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали. Подання заяви про роз`яснення судового рішення зупиняє перебіг строку, встановленого судом для виконання судового рішення, а так само строку, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання.

Відповідно до ч.6 ст.245 КАС України у випадках, визначених у частинах третій - п`ятій цієї статті, суд може визначити відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумний строк виконання рішення суду.

У разі необхідності у резолютивній частині також вказується про порядок і строк виконання рішення (п.1 ч.6 ст.246 КАС України).

Тобто, на думку суду, норми ст.254 КАС України стосуються рішення суду, у якому судом встановлено конкретний строк його виконання, а також стосуються встановлених Законом України «Про виконавче провадження» строків пред`явлення судових рішень для примусового виконання.

Водночас, судом у рішенні Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/6018/22 не встановлювався конкретний строк його виконання, а у відповідності до ст.371 КАС України допустив його до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді професора кафедри адміністративного права та адміністративного процесу Одеського державного університету внутрішніх справ.

Відтак, суд вважає, що не зупиняється строк виконання рішення суду, допущеного до негайного виконання.

Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

У пунктах 46, 48, 51, 53, 54 рішення від 15.10.2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання. Відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання. Заявникові не можна дорікати за неподання до державної виконавчої служби заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження. Право на суд, захищене статтею 6, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, які перебувають у державній власності або контролюються державою, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Суд зазначає, що період з 23.08.2022 по 09.09.2022 є часом затримки виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, оскільки як встановлено вище, відповідний наказ про поновлення позивача на посаді відповідачем було прийнято лише 05.09.2022, однак як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, ОСОБА_1 повідомлено про такий наказ лише 08.09.2022, а допущено до виконання посадових обов`язків лише 10.09.2022.

Так, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При цьому, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.06.2020 у справі № 521/1892/18, від 20.10.2022 у справі №160/12318/21.

Також, у значенні статті 236 КЗпП України часом затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі є період з наступного дня після ухвалення судового рішення про поновлення на роботі по день видання наказу про поновлення на роботі (за умови що працівника допущено до роботи).

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.12.2022 у справі №460/2014/19.

У постанові від 25 липня 2018 року у справі № 552/3404/17 Верховний Суд визначив природу вимоги про оплату середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду, та дійшов висновку, що такий спір є спором про оплату праці, а тому до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 233 КЗпП України.

Конституційний Суд України неодноразово надавав офіційне тлумачення частині 2 статті 233 КЗпП України.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №8-рп/2013 зазначено, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Середній заробіток за своїм змістом також є державною гарантією, право на отримання якої виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин.

З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період з 23.08.2022 по 09.09.2022 включно, що складає 14 робочих днів (7 днів у серпні та 7 днів у вересні 2022 року).

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується у випадку виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Відповідно до абз.3-4 п.2 Порядку всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Абзацом 1 та 2 пункту 3 Порядку визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Згідно з п.5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (п. 4 розд. ІІІ Порядку № 100).

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 розд. IV Порядку № 100).

Згідно довідки Одеського державного університету внутрішніх справ №230 від 18.05.2022 (а.с.24 середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місяці перед звільненням становить 21384,59 грн., середньоденний заробіток позивача становить 724,90 грн.

Отже, грошове забезпечення ОСОБА_1 за час затримки виконання рішення з 23.08.2022 по 09.09.2022 складає: 724,90 грн. х 14 робочих днів = 10148,60 грн., а не 13048,20 грн, як зазначає позивач у позовній заяві.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення вимог позивача про стягнення з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 по справі № 420/6018/22, за період з 23.08.2022 по 09.09.2022 (включно) у сумі 10148,60 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 20000 (двадцять тисяч) грн., суд зазначає наступне.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до положень частини другої статті 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивач у позовній заяві зазначила, що нездійснення відповідачем негайного виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 по справі № 420/6018/22 призвело до приниження її честі та гідності, завдало шкоди її репутації та змусило звертись зі скаргами до Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України та що протиправна бездіяльність відповідача безумовно спричинила моральні страждання позивачу, а саме: занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність та інші негативні переживання. Додаткових страждань завдає той факт, що протиправні дії ОДУВС відносно ОСОБА_1 приймає в умовах військового стану.

Суд зазначає, що відповідно до загальних підстав відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, Верховний Суд України у постанові від 29.11.2017 у справі № 761/6866/16-ц зазначив, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти. З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло. А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків

Суд зазначає, що позивач не надав жодних доказів щодо характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких вона зазнала у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку із затримкою відповідача у негайному виконанні рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 по справі № 420/6018/22, чому така затримка зашкодила її діловій репутації та яким чином вона призвела до приниження її цінності як унікальної біопсихосоціальної істоти та її позитивної соціальної оцінки в очах суспільства.

Також позивачем не надано суду жодних пояснень в обґрунтування розрахунку суми моральної шкоди, з яких міркувань вона виходила, визначаючи суму 20000,00 грн.

Відтак, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Так, ч.2 ст.2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Таким чином, суд приходить до висновку про доцільність часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем сплачено судовий збір за подання вказаного адміністративного позову (у частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку) у розмірі 992,40 грн.

З урахуванням часткового задоволення позовної заяви, суд доходить висновку про стягнення з Одеського державного університету внутрішніх справ за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 771,87 грн.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.08.2022 по справі № 420/6018/22, за період з 23.08.2022 по 09.09.2022 (включно) у сумі 10148,60 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Одеського державного університету внутрішніх справ за рахунок бюджетних асигнувань Одеського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 771,87 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скаргидо П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Одеський державний університет внутрішніх справ (вул. Успенська, 1, м.Одеса, 65014, ).

Суддя О.А. Вовченко