Справа № 460/17189/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/17189/22 пров. № А/857/12467/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі №460/17189/22 (головуюча суддя Друзенко Н.В., м. Рівне) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (відповідач 2), в якому просив: а) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.04.2022 №90 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи - вислуги років період проходження строкової військової служби із 13.05.1989 по 20.05.1991;

б) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити з 11.04.2022 позивачу пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи - вислуги років період проходження строкової військової служби із 13.05.1989 по 20.05.1991, та виплативши заборгованість, яка виникла у зв`язку з цим.

Рішенням від 21 липня 2022 року Рівненський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.04.2022 №90 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 з 11.04.2022 пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи вислуги років період проходження строкової військової служби із 13.05.1989 по 20.05.1991.

Також суд стягнув на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 794 грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Рівненській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тим обставинам, що страховий стаж позивача становить 34 роки 11 місяців 4 дні, стаж за вислугою років складає 25 років 3 місяці 8 днів із необхідних 26 років 6 місяців.

Стверджує, що період проходження строкової військової служби до спеціального стажу роботи не зараховується, оскільки Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», яким позивач обґрунтовує свої вимоги, регулює правовідносини саме проходження військової служби, а не нарахування спеціального стажу.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що в силу вимог ч. 4ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 11 квітня 2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

За принципом екстериторіальності (визначення в автоматичному режимі Пенсійного органу для призначення пенсії), надані документи передані для розгляду та прийняття рішення про призначення/відмову в призначенні пенсії Головному управлінню Пенсійного фонду України в Одеській області.

15 квітня 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області прийняло рішення №90 про відмову в призначенні пенсії з тих підстав, що загальна вислуга років позивача в сфері охорони здоров`я становила 25 років 3 місяці 8 днів, що не є достатнім для призначення пенсії позивачу з дня звернення.

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області у листі від 23.05.2022 №6523-6288/Л-02/8-1700/22 вказало, що зарахування до спеціального стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років, періоду проходження строкової військової служби та періоду навчання за денною формою законодавством не передбачено.

Позивач, вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.04.2022 №90 про відмову у призначенні пенсії протиправним, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з протиправності рішення відповідача 1 про відмову в призначенні позивачу пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підставі відсутності необхідного спеціального стажу.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Частиною першою статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначено, що законодавство про пенсійне забезпечення в Україні, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, цього закону, Закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відміни від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення в Україні.

Відповідно до пункту 2-1 розділу ХУ «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (тобто на 11.10.2017), мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Так, відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 01 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 01 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 01 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 01 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 01 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 01 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 01 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років.

До позивача застосовуються положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ при визначенні його права на пенсію за вислугу років як працівника охорони здоров`я незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, за умови досягнення станом на: 01.04.2015 не менше 25 років спеціального стажу; 01.01.2016 не менше 25 років 6 місяців; 01.10.2017 не менше 26 років 6 місяців.

З матеріалів справи колегія суддів вбачає, що підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за вислугу років став висновок відповідача-1 про те, що спеціальний стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, становить 25 років 3 місяці, оскільки ним до спеціального стажу не зараховано період проходження строкової військової служби (2 роки і 8 днів).

З приводу наведеного, колегія суддів зазначає, що Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-ХІІ) визначає різні види військової служби, серед яких є й строкова військова служба (ч.6 ст. 2 Закону №2232-ХІІ).

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалась за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Отже, наведеними нормами Закону №2011-XII визначено порядок зарахування проходження, зокрема, строкової військової служби до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, за певних умов. Стосовно позивача, такими умовами в межах даного спору є робота за професією або зайняття посади, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, на момент призову на військову службу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.11.2018 у справі №348/2384/16-а.

Оскільки відповідно до ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка, суд першої інстанції ретельно дослідив записи трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 , дата заповнення 23.03.1989, а також довідку Комунального некомерційного підприємства «Корецька міська лікарня» Корецької міської ради №12 від 21.01.2022 та встановив, що станом на дату призову ОСОБА_1 на строкову військову службу у травні 1989 року він працював на посаді «перев`язувальної медсестри хірургічного відділення», робота на якій дає йому право на призначення пенсії за вислугою років як працівнику сфери охорони здоров`я. Запис №2 трудової книжки вказує на те, що з 03.05.1989 його звільнено з роботи у зв`язку з призовом на службу в ряди армії.

Також суд першої інстанції врахував норми абз. 1, 2 пункту 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі - Порядок №637), якими визначено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються військові квитки.

Відповідно до записів військового квитка ОСОБА_1 НОМЕР_2 , дата видачі 25 травня 1989 року, позивач в період проходження строкової військової служби з 13.05.1989 по 20.05.1991 обіймав військові посади, пов`язані із охороною здоров`я, що дають йому право на зарахування строкової військової служби до вислуги років.

Окрім вказаного, колегія суддів звертає увагу на постанову Кабінету Міністрів України від 29.12.2009 №1418 «Про затвердження Порядку виплати надбавки за вислугу років лікарям і фахівцям з базовою та неповною вищою медичною освітою державних та комунальних закладів охорони здоров`я» (далі Порядок №1418), якою встановлено, що з 1 січня 2010 року медичним працівникам установлено надбавку за вислугу років.

Згідно з пунктом 4 Порядку №1418 до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, зараховується час строкової військової служби, якщо працівник до призову на військову службу працював на посадах лікарів і фахівців з базовою та неповною вищою медичною освітою в державних та комунальних закладах охорони здоров`я і впродовж трьох місяців після звільнення з військової служби (без урахування часу проїзду на постійне місце проживання) був прийнятий на роботу на одну з названих посад у державний та комунальний заклад охорони здоров`я.

Отже, з врахуванням норм Закону №2011-XII та наведеного вище Порядку №1418 суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для зарахування до вислуги років позивача строкової військової служби.

Позивач при поданні заяви до органу Пенсійного фонду надав документи, які підтверджують, що він як до його призову на строкову військову службу (з 13.05.1989 по 20.05.1991), так і після «демобілізації» 24.05.1991 (робота з 09.07.1991) обіймав посади фахівця з медичною освітою, робота на яких дає йому право на призначення пенсії за вислугою років як працівнику охорони здоров`я.

Відтак, до вислуги років позивача, окрім роботи на посадах в сфері охорони здоров`я (загальною тривалістю 25 років 3 місяці 8 днів, які враховують відповідачі), є підстави для зарахування також і періоду проходження строкової військової служби з 13.05.1989 по 20.05.1991.

Таким чином, станом на 11.10.2017 загальна вислуга років ОСОБА_1 складала більше 27 років, що дає правові підстави для призначення пенсії відповідно до норм ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з дня подання заяви 11.04.2022.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 15.04.2022 №90 про відмову в призначенні пенсії позивачу, та, відповідно, наявність підстав для його скасування.

Також колегія суддів погоджується з обраним судом першої інстанції способом відновлення порушених прав позивача, а саме - зобов`язанням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити із 11.04.2022 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зарахувавши до спеціального стажу роботи період проходження строкової військової служби із 13.05.1989 по 20.05.1991, оскільки саме такий спосіб захисту забезпечить ефективне поновлення порушеного права, є адекватним наявним обставинам.

З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі №460/17189/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 20.12.2022.