Справа № 540/2831/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/2831/21

Головуючий в І інстанції: Варняк С.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 19.11.2021 р. м. Херсон

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Вознюк Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року по справі за позовом Приватного сільськогосподарського підприємства «Деметра» до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень- рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Деметра» звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 28.05.2021 року №№ 2, 2.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 22.02.2021 року по 09.04.2021 року Головним управлінням ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведено документальну планову виїзну перевірку ПСП «Деметра» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, валютного законодавства за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, іншого законодавства за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року, за результатами якої складено акт від 16.04.2021 року № 1239/21-22-07-01/32940538.

Згідно висновків акту ПСП «Деметра» порушено п.п. 198.1, 198.2, п. 198.3, 198.5 ст. 198, п.п. 200.1, 200.2, 200.4 ст. 200, п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено від`ємне значення по рядку 21 декларацій з ПДВ за грудень 2020 року на суму 44070 грн. та занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на суму 2231824 грн., внаслідок:

- заниження податкових зобов`язань з ПДВ в результаті не здійснення нарахування податкових зобов`язань при списанні товарно-матеріальних цінностей без підтверджуючих документів, що свідчить про їх використання не в господарській діяльності, на загальну суму 1112665 грн. за період травень 2018 року - грудень 2019 року;

- завищення податкового кредиту з податку на додану вартість за рахунок включення податку на додану вартість по задокументованим операціям з придбання товарів від ТОВ «Сот Трейд ЛТД», ТОВ «Омліс», ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ТОВ «Ідеаліс» на загальну суму податкового кредиту 1163230 грн. за березень 2018 року грудень 2020 року.

На підставі висновків акту відповідачем прийнято податкові повідомлення- рішення від 28.05.2021 року:

- № 2, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у декларації з ПДВ за грудень 2020 року на 44070 грн.;

- № 2, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 2231824 грн. та застосовано штрафну санкцію в розмірі 557956 грн.

Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на викладене.

Відповідно до п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, далі ПК України) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Для операцій із ввезення на митну територію України товарів датою віднесення сум податку до податкового кредиту є дата сплати податку за податковими зобов`язаннями згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього Кодексу, а для операцій з постачання послуг нерезидентом на митній території України - дата складення платником податкової накладної за такими операціями, за умови реєстрації такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Датою збільшення податкового кредиту орендаря (лізингоотримувача) для операцій фінансової оренди (лізингу) є дата фактичного отримання об`єкта фінансового лізингу таким орендарем.

Датою віднесення сум до податкового кредиту замовника з договорів (контрактів), визначених довгостроковими відповідно до пункту 187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата фактичного отримання замовником результатів робіт (оформлених актами виконаних робіт) за такими договорами (контрактами).

Для товарів/послуг, постачання (придбання) яких контролюється приладами обліку, факт постачання (придбання) таких товарів/послуг засвідчується даними обліку.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством України. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-ХІУ (далі - Закон № 996-ХІV) господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Частинами 1, 2 статті 9 Закону № 996-ХІV передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88 (далі - Положення № 88), встановлено, що первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників (п. 2.15 Положення № 88).

Таким чином, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товарів/послуг, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання таких товарів/послуг, тобто, реальності відповідних господарських операцій; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання таких товарів/послуг та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаних товарів/послуг в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства. При цьому, сама по собі несплата податку продавцем (у тому числі внаслідок ухилення від сплати) в разі фактичного здійснення господарської операції не впливає на формування податкового кредиту покупцем та суму бюджетного відшкодування.

Як вбачається з акту перевірки, однією з підстав для виставлення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень став висновок відповідача про те, що ПСП «Деметра» за період з 01.01.2018 року по 31.12.2020 року документально не підтверджено використання у господарській діяльності списаних у бухгалтерському обліку товарно-матеріальних цінностей на підставі наданих до перевірки актів списання.

При цьому, доходячи вказаного висновку відповідач постався на те, що в актах списання не визначено найменування списуємих запасів, об`єкта основного засобу, на який списано ТМЦ.

Також, відповідач зазначив, що ПСП «Деметра» не доведено первинними документами складського обліку по оприбуткування, переміщення, списанню ТМЦ, використання у господарській діяльності ТМЦ, які списано відповідно до регістрів бухгалтерського обліку з балансу підприємства, що свідчить про їх використання не в господарській діяльності.

Проте, доводи відповідача щодо відсутності в актах списання найменування списуємих запасів, об`єкта основного засобу, на який списано ТМЦ, не відповідають змісту актів списання, які надавались до перевірку та наявні в матеріалах справи.

Так, наказом ПСП «Деметра» від 05.12.2017 року створено постійно-діючу комісію по списання товарно-матеріальних цінностей, якою складені та підписані акти списання товарів, які надавались до перевірку та наявні в матеріалах справи.

При цьому, в додатках до актів списання визначено найменування ТЗ (трактори, комбайни), огляд яких проведено та які підлягають ремонту, визначено перелік видаткових накладних, запчастини за якими використовуються та списуються для такого ремонту, в свою чергу, у видаткових накладних визначено повний перелік запчастин, їх кількість та найменування (а.с.118-197 т.1).

Що стосується посилань відповідача на те, що позивачем не оформлялись документи по переміщенню ТМЦ, колегія суддів зазначає, що згідно п. 2.10 наказу ПСП «Деметра» від 01.01.2018 року про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства, визначено про необхідність наказом по підприємству призначити матеріально відповідальну особу за переміщення ТМЦ та у разі наявності матеріально -відповідальних осіб дозволяється переміщення ТМЦ на підприємстві без складання документів про їх переміщення за умови наявності накладних та актів списання.

В свою чергу, наказами ПСП «Деметра» від 01.01.2018 року та від 01.01.2019 року призначено відповідальних осіб за видачу ТМЦ та у позивача в наявності акти списання та видаткові накладні, що відповідає наведеним вимогам наказу про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства.

Також, надаючи оцінку доводам відповідача, колегія суддів зазначає, що контролюючим органом не заперечуються обставини щодо придбання запчастин, які використані для ремонту ТЗ, наявність відповідних транспортних засобів (зокрема, тракторів, комбайнів), які використовуються позивачем у власній господарській діяльності сільськогосподарське товаровиробництво.

Відповідач фактично визнає, що відповідні запчастини були використанні позивачем, однак, вважає, що використання відбулось не у власній господарській діяльності посилаючись на не визначення найменування списуємих запасів, об`єкта основного засобу, на який списано ТМЦ, відсутність документів по переміщенню ТМЦ, що, на думку відповідача, свідчить про недоведеність первинними документами складського обліку по оприбуткуванню, переміщенню, списанню ТМЦ, використання у господарській діяльності ТМЦ.

Водночас, враховуючи наявність у позивача наказів про організацію бухгалтерського обліку та облікову політику підприємства, призначення відповідальних осіб за видачу ТМЦ, створення постійно-діючої комісії по списанню товарно-матеріальних цінностей, якими складені та підписані акти списання товарів, в додатках до яких визначено найменування ТЗ (трактори, комбайни), огляд яких проведено та які підлягають ремонту, визначено перелік видаткових накладних, запчастини за якими використовуються та списуються для такого ремонту, та у видаткових накладних визначено повний перелік запчастин, їх кількість та найменування, а також, оскільки контролюючим органом не заперечуються обставини щодо придбання запчастин, які використані для ремонту ТЗ, наявність відповідних транспортних засобів (зокрема, тракторів, комбайнів), які використовуються позивачем у власній господарській діяльності сільськогосподарське товаровиробництво, колегія суддів вважає, що наведені доводи відповідача необґрунтованими.

Колегія суддів зазначає, що висновки відповідача, за наявності наведених наказів, актів списання, видаткових накладних, про те, що позивачем неналежним чином ведеться облік переміщення запасів, бухгалтерських облік не можуть бути підставою для нарахування зобов`язань з податку на додану вартість.

Що стосується господарських операцій позивача з ТОВ «Сот Трейд ЛТД», ТОВ «Омліс», ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ТОВ «Ідеаліс», колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено відповідачем та підтверджено під час судового розгляду справи, ПСП «Деметра», як покупцем, були укладені договори з продавцями - ТОВ «Омліс» від 21.09.2018 року № 21/9, ТОВ «Ідеаліс» від 03.12.2019 року № 032019, ТОВ «Сот Трейд ЛТД» від 10.03.2018 року № 1003/1, ТОВ «Вест Стандарт ЮА» від 04.11.2020 року № 04/11/5, від 01.05.2020 року, згідно яких продавець зобов`язується передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити товар: мастильні матеріали антикорозійні, бак паливний, гайка, диск, насос, обід маховика, палець реактивний у зборі, підшипник, ролик, циліндр, захист ланцюга, вала, кільця поршневі, прокладка, утримувач шнеку, центральний задній захист, півкільця, масло моторне, вал карданний, ведомий вал, ведучий вал, амортизатор, балансир, міст ведучий, міст неведучий, радіатор, коробка передач, колеса стальні, ресори, рульова колонка, система кондиціонування, стартер, гальмівна система, бампер, гідропідсилювач, комплект зчеплення, генератор, глушник, комплект проводки (а.с.202, 207-208, 215-216, 228-230 т.1).

На підтвердження фактичного виконання вказаних договорів та отримання товару від цих контрагентів і відповідно на підтвердження правомірності формування показників податкової звітності з ПДВ позивачем надані: видаткові накладні, підписані сторонами, податкові накладні, картки рахунку, платіжні доручення, договори на перевезення вантажів автомобільним транспортом, ТТН (а.с.199-201, 203-206, 209-214, 217-227, 231-250 т.1, 1-3 т.2).

Як в акті оскаржуваної перевірки, так і в ході розгляду справи, відповідач визнає наявність вказаної первинно-бухгалтерської документацій щодо операцій ТОВ «Сот Трейд ЛТД», ТОВ «Омліс», ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ТОВ «Ідеаліс», відповідач не посилається на недоліки податкових накладних, не заперечує проведення позивачем бухгалтерського обліку придбаного товару, його використання у власній господарській діяльності.

Разом з цим, в акті перевірки та в ході розгляду справи, відповідач посилається на те, що ним проведено аналіз товарно-транспортних накладних та встановлено, що перевізник ФОП ОСОБА_1 не є власником транспортного засобу, яким здійснювалось перевезення, ПСП «Деметра», ТОВ «Сот Трейд ЛТД» у складі податкового кредиту не задекларовано отримання транспортних послуг, відсутня адреса місця навантаження, неможливо встановити, хто відпускав товар від ТОВ «Вест Стандарт ЮА».

З огляду на викладене, відповідач дійшов висновку, що транспортування не здійснювалось.

Крім того, відповідач посилається на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, яка, на думку відповідача, свідчить про неможливість постачання товару для позивача його контрагентами.

Проте, доводи відповідача про те, що ФОП ОСОБА_1 не є власником транспортних засобів спростовуються наданою самим відповідачем інформацією НАІС ДДАІ МВС України, згідно якої ФОП ОСОБА_1 , а так само ПП «Златадар» є власниками ТЗ, якими здійснювалось перевезення вантажу.

Що стосується посилань відповідача на те, що позивачем не віднесено до податкового кредиту суми ПДВ по операціям з перевезення вантажу, колегія суддів зазначає, що ці обставини не можуть бути підставою для виключення зі складу податкового кредиту сум ПДВ по операціям щодо придбання товару від ТОВ «Сот Трейд ЛТД», ТОВ «Омліс», ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ТОВ «Ідеаліс».

Колегія суддів зазначає, що питання щодо порядку декларування позивачем транспортних послуг не є предметом спору у даній справі щодо придбання товару.

З цих самих підстав колегія суддів відхиляє посилання відповідача на те, що ТОВ «Сот Трейд ЛТД» не віднесено до податкового кредиту суми ПДВ по операціям з перевезення вантажу, оскільки обставини щодо декларування ТОВ «Сот Трейд ЛТД» податкового кредиту взагалі не є предметом спору.

Також, надаючи оцінку висновками відповідача щодо недоліків ТТН, на підставі яких відповідач виключив з податкового кредиту позивача суми ПДВ по придбанню товару, колегія суддів зазначає наступне.

Так, колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 816/166/15-а, від 11 вересня 2018 року у справі № 804/4787/16, від 24 травня 2019 року у справі № 826/7423/16, від 21 січня 2021 року у справі № 813/2204/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 803/1684/17, від 29 квітня 2021 року у справі № 810/3713/16), згідно яких, транспортні документи на перевезення товарно-матеріальних цінностей з наслідками формування бази оподаткування податком на прибуток та на додану вартість не є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами купівлі-продажу або поставки, вони є обов`язковими при оподаткуванні операцій за договорами саме перевезення, а отже, відсутність у позивача деяких товарно-транспортних накладних або наявність в них певних недоліків не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій.

Таким чином, враховуючи, що відповідач визнає наявність первинно-бухгалтерської документації щодо операцій по придбанню товару від ТОВ «Сот Трейд ЛТД», ТОВ «Омліс», ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ТОВ «Ідеаліс», відповідач не посилається на недоліки податкових накладних, не заперечує проведення позивачем бухгалтерського обліку придбаного товару, його використання у власній господарській діяльності, а питання щодо порядку декларування позивачем, його контрагентами транспортних послуг не є предметом спору, колегія суддів вважає, що відповідач безпідставно виключив зі складу податкового кредиту суми ПДВ по придбанню товару від ТОВ «Сот Трейд ЛТД», ТОВ «Омліс», ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ТОВ «Ідеаліс» з посиланням на недоліки ТТН.

Що стосується посилань відповідача на податкову інформацію щодо контрагентів позивача, яка, на думку відповідача, свідчить про неможливість постачання товару для позивача його контрагентами, колегія суддів зазначає, що відповідачем не здійснювалась перевірка діяльності ТОВ «Сот Трейд ЛТД», ТОВ «Омліс», ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ТОВ «Ідеаліс», а також діяльності контрагентів цих підприємств.

Так само відповідачем не проводились зустрічні звірки контрагентів позивача та інших підприємств, що мали взаємовідносини з контрагентами позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок відповідача, за відсутності дослідження діяльності ТОВ «Сот Трейд ЛТД», ТОВ «Омліс», ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ТОВ «Ідеаліс», діяльності контрагентів цих підприємств, про не підтвердження взаємовідносин позивача та вказаних контрагентів згідно аналізу інформації податкової інформації є безпідставним та необґрунтованим.

Також, колегія суддів зазначає, що Податковий кодекс України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товарів (послуг), який у складі вартості проданого товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов`язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника. Відповідно, несплата податку на додану вартість постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту зазначеного податку товариству, яке віднесло до податкового кредиту суму податку на додану вартість, сплачену в ціні товару.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Можливі ж порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача при здійсненні господарських операцій в ланцюзі постачання з третіми особами для зниження об`єкту оподаткування, доказів чого податковим органом до суду надано не було, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення цими суб`єктами господарювання господарських операцій для позивача та відсутність у позивача, як покупця товару, права на податковий кредит, а тому, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права формувати такий податковий кредит по господарських операціях з цими контрагентами.

Також, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Відповідач не оспорює, що позивач та його контрагенти на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до посилань відповідача на відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності, оскільки чинним законодавством чітко не регламентована обов`язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності.

В свою чергу, представник відповідача не зміг надати пояснення стосовно того, яка кількість працюючих осіб достатня для такого виду діяльності, за яким було здійснено господарські операції між позивачем та його контрагентами.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження фактичної відсутності у контрагентів позивача об`єктивної можливості здійснення господарської діяльності, адже діяльність з поставки товару не завжди вимагає наявності власних основних засобів, значної кількості персоналу, оскільки наявна можливість укладення договорів оренди, найму тощо, або виконувати посередницькі функції при здійсненні операцій з купівлі-продажу товарів (робіт/послуг).

Колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 04.09.2018 року у справі № 818/1249/17, згідно якого: «Суд визнає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, прийнятним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також розсуд можливості виконання ними певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов`язання поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб».

Крім того, Верховний Суд в постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 826/14549/15, від 06 лютого 2018 року у справі № 816/166/15-а, від 13 серпня 2020 року у справі № 520/4829/19, від 21 жовтня 2020 року у справі № 140/1845/19, від 10 листопада 2020 року у справі № 440/3779/18 дійшов до висновку про те, що відсутність у позивача або його контрагента матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції, оскільки залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу). Основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу.

Тобто, недостатність персоналу, відсутність власних транспортних засобів, виробничо-складських приміщень не може свідчити про відсутність адміністративно-господарських можливостей на виконання господарських зобов`язань та відсутність фактичних дій, спрямованих на виконання взятих на себе зобов`язань, що унеможливлює здійснення господарської діяльності, оскільки наведені обставини не позбавляють суб`єкта господарювання здійснювати посередницьку діяльність, залучати виробничі та трудові ресурси інших суб`єктів господарювання для виконання зобов`язань по укладених ним договорах.

Аналогічна правова позиція також висловлена в постановах Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 640/29168/20 та від 14 вересня 2022 року у справі № 460/2361/19.

Відповідно до частини 2 статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Однак, відповідачем не подано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його безпосередніх контрагентів, зокрема, вироку по кримінальній справі щодо останніх, в якому досліджувались господарські операції позивача з такими контрагентами, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення позивачем спірних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект або інших відомостей, які можуть бути визначені як підстави та докази укладення угод з метою, що порушує публічний порядок.

Таким чином, оскільки в акті перевірки висновки відповідача щодо відсутності фактичності поставки товару від ТОВ «Сот Трейд ЛТД», ТОВ «Омліс», ТОВ «Вест Стандарт ЮА», ТОВ «Ідеаліс» за перевіряємий період, які покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами з боку відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваних ППР.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 19 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 21.12.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька