Справа № 500/2171/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 500/2171/22 пров. № А/857/12593/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області,

на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року (суддя Дерех Н.В., час ухвалення 11:33 год., місце ухвалення м.Тернопіль, дата складання повного тексту 22.07.2022),

в адміністративній справі №500/2171/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області,

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

встановив:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ГУ ДПС у Тернопільській області, в якому просив: 1) визнати причинити пропуску строку на подання позовної заяви поважними та поновити; 2) визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №0-1918 від 14.04.2021 на суму 18897,90 грн..

Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 19.07.2022 позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1918 від 14.04.2021. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що висновок суду першої інстанції не відповідає фактичним обставинам справи, рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивачем пропущено визначений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду, тобто, позов подано з пропуском строку звернення до адміністративного суду. Щодо наявності у позивача як власника об`єктів нерухомості статусу сільськогосподарського товаровиробника скаржник зазначає, що позивач не надав суду доказів здійснення ним сільськогосподарської діяльності, зокрема виробництва сільськогосподарської продукції, переробки власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізації, які б доводили використання об`єктів нерухомого майна за цільовим призначенням. З огляду на вказане відсутні правові підстави для застосування до належних позивачу об`єктів нерухомого майна п.п.«ж» п.п.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України. Тому апелянт вважає, що оскаржене позивачем податкове повідомлення-рішення винесене на підставі чинного законодавства.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 19.07.2022 року та винести постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, у якому висловив свою незгоду з апеляційною скаргою ГУ ДПС у Тернопільській області та заперечує щодо змісту та вимог апеляційної скарги. Вважає оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим. Просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

14.04.2021 Головним управлінням ДПС у Тернопільській області прийнято податкове повідомлення-рішення, згідно якого сума грошового зобов`язання позивача ОСОБА_1 за платежем "податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості", складає 18897,90 грн (а.с. 5).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне врахувати наступне правове регулювання та встановлені у справі фактичні обставини.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, відповідальність за порушення податкового законодавства врегульовано положеннями Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України).

Відповідно до п.15.1 статті 15 ПК України, платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності (пп.14.1.39 п.14.1 ст.14 ПК України).

Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Так, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року №71-VIII, набрав чинності з 01 січня 2015 року, (далі - Закон №71-VIII) запроваджено новий місцевий податок, зокрема податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп.266.1.1 п.266.1 ст.266 ПК України, платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Об`єктом оподаткування згідно пп.266.2.1 п.266.1 ст.266 ПК України, є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток (пп.266.3.1 п.266.1 ст.266 ПК України).

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (пп.266.3.2 п.266.3 ст.266 ПК України).

У пп.266.7.1 п.266.7 ст.266 ПК України передбачено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.

За приписами пп.266.7.2 п.266.7 ст.266 ПК України, податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Положеннями пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства" (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.

Верховний Суд у постановах від 22 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 21 жовтня 2020 року у справі №806/2686/18, від 17 лютого 2021 року у справі №820/3707/17 зазначав, що правовий аналіз цієї норми зумовлює висновок, що її застосування передбачає наявність двох умов, перша з яких - власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником, а друга - об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.

Провівши правовий аналіз зазначеної вище норми права, суд дійшов висновку, що застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, законодавець ключовими критеріями обрав сукупність дотримання трьох обов`язкових умов: 1) віднесення будівлі до класу будівель сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства; 2) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 3) вказані будівлі не здаються в оренду, лізинг, позичку.

Отже, будівлі та споруди сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, віднесені до відповідного класу Державного класифікатора 018-2000, використовуються та належать фізичним особам, що займаються сільськогосподарською діяльністю, мають у володінні, користуванні чи розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин, не є об`єктами оподаткування згідно з абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Таке правозастосування відповідає практиці Верховного Суду (постанови від 26 листопада 2020 року у справі №560/168/19, від 04 березня 2021 року у справі №500/2782/18).

Пільга, встановлена абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України, стосується сільськогосподарських товаровиробників і направлена на створення сприятливих умов для здійснення сільськогосподарської діяльності, стимулювання такої діяльності та досягнення її збалансованого податкового навантаження.

Тому, оцінюючи спірне податкове повідомлення-рішення, суд повинен дослідити наявність підстав для застосування податкової пільги, передбаченої абз.«ж» пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Державним комітетом України по стандартизації, метрології та сертифікації наказом від 17.08.2000 №507 затверджено і введено в дію Державний класифікатор будівель та споруд ДК 018-2000, який призначений для використання органами центральної та місцевої виконавчої та законодавчої влади, фінансовими службами, органами статистики та всіма суб`єктами господарювання (юридичними та фізичними особами) України. Об`єктами класифікації в ДК 018-2000 є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.

До будівель, споруд сільськогосподарських товаровиробників, призначені для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до ДК 018-2000 належать до класу 1271 "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", що включає підкласи: 1271.1 - "Будівлі для тваринництва", 1271.2 - "Будівлі для птахівництва", 1271.3 - "Будівлі для зберігання зерна", 1271.4 - "Будівлі силосні та сінажні", 1271.5 - "Будівлі для садівництва, виноградарства та виноробства"; 1271.6 - "Будівлі тепличного господарства", 1271.7 - "Будівлі рибного господарства", 1271.8 - "Будівлі підприємств лісівництва та звірівництва", 1271.9 - "Будівлі сільськогосподарського призначення інші".

Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.

Згідно з ДК 018-2000 до групи (код 127) "Будівлі нежитлові" належить клас (код 1271) "Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства", який включає будівлі для використання в сільськогосподарській діяльності, наприклад, корівники, стайні, свинарники, кошари, кінні заводи, собачі розплідники, птахофабрики, зерносховища, склади та надвірні будівлі, підвали, винокурні, винні ємності, теплиці, сільськогосподарські силоси тощо.

З матеріалів справи видно, що позивачу на праві власності належить нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 436,5 кв.м., що підтверджено Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.09.2007 з зазначенням типу об`єкта: нежитлове приміщення, приміщення свинарника племінного (а.с. 24-25).

Згідно довідки довідка Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вих. №269 від 13.04.2022 року, нежитлове приміщення свинарника племінного, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та використовується ним безпосередньо для сільськогосподарської діяльності, зокрема, для зберігання власновиробленої сільськогосподарської продукції. З дати набуття і по теперішній час вказане нежитлове приміщення власником в оренду, лізинг, позичку не здавалося (а.с. 9).

Загальні підходи до визначення поняття сільськогосподарського виробника сформульовані у постановах Верховного Суду від 1 квітня 2021 року у справі №820/6752/16, від 17 лютого 2021 року у справі №820/3707/17, від 24 квітня 2020 року у справі №540/2206/19, від 10 квітня 2020 року у справі №823/1751/17.

У цих постановах Верховний Суд зазначав, що відповідно до підпункту14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.

Тобто, визначення «сільськогосподарський товаровиробник», яке міститься у підпункті14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, застосовується для цілей глави розділу ХІV цього Кодексу «Спрощена система оподаткування, облік та звітність», тоді як в даному випадку йдеться про сплату податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (розділ ХІІ «Податок на майно»).

Разом з тим, визначення поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-III, під яким мається на увазі фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.

Більш того, законодавцем з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».

Так, згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис», виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечить його визначенню у підпункті14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів відповідно до положень пункту5.3 статті 5 ПК України.

Зазначене дає підстави для висновку, що в розумінні підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України право на пільгу зі сплати податку мають особи (як юридичні, так і фізичні), які безпосередньо займаються сільськогосподарською діяльністю, тобто, зайняті у процесі виробництва, переробки власно виробленої сільськогосподарської продукції та її подальшої реалізації.

Зазначений висновок апеляційного суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2021 року у справі №140/2700/19.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником, займається сільськогосподарською діяльністю, має у власності землі сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства, які використовуються ним для вирощування сільськогосподарських культур.

Наведене вище кореспондується зі змістом довідки Білецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області вих. № 270 від 13.04.2022 року.

До того ж судом не встановлено, що спірний об`єкт нерухомості здавався позивачем у 2020 році в оренду, лізинг, позичку.

З урахуванням встановлених у справі фактичних обставин та приведеного вище правового регулювання колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що об`єкт нежитлової нерухомості приміщення свинарника племінного, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 436,5 кв.м., який належать позивачу на праві власності, використовуються ним в господарській діяльності, а отже, фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника.

За наведеного, спірний об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у силу положень пп."ж" пп.266.2.2 п.266.2 ст.266 ПК України.

Таким чином, відповідач безпідставно визначив спірним податковим повідомленням-рішенням №0-1918 від 14.04.2021 позивачу податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

За встановлених обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що прийняте відповідачем оскаржуване податкове повідомлення-рішення щодо позивача є протиправними та підлягають скасуванню.

Такий висновок сформований судом з повним та правильним встановленням у справі обставин та з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують, а зводяться до незгоди з ним.

Відносно доводів відповідача про пропуск позивачем визначеного частиною 2 статті 122 КАС України шестимісячного строку звернення до суду, колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно висновків Верховного Суду, наведених у постанові від 26.11.2020 у справі №500/2486/19, процесуальний строк звернення до суду з позовом про скасування податкового повідомлення-рішення (рішення про застосування штрафних санкцій) у випадку, якщо платником податків не використовувалася процедура досудового вирішення спору (адміністративного оскарження) визначається частиною 2 статті 122 КАС України та становить шість місяців, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Предметом оскарження у цій справі є податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Тернопільській області №0-1918 від 14.04.2021.

Судом не здобуто доказів оскарження позивачем вказаного рішення відповідача в адміністративному порядку.

З матеріалів справи видно, що вказане податкове повідомлення-рішення надсилалося позивачу за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26, 27).

Згідно паспортних даних позивача серії НЮ 207401, який виданий 01.12.2009, позивач зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 з 28.02.2009. Інші відмітки про реєстрацію місця проживання у паспорті позивача відсутні (а.с. 86-87).

Довідкою Плотиницького старостинського округу Білецькї сільської ради від 17.05.2022 за вих.№364 також підтверджено проживання та реєстрацію ОСОБА_1 з 29.02.2009 року по час видачі цієї довідки в АДРЕСА_3 (а.с. 89).

Судом враховується, що відповідачем не представлено суду доказів взяття та перебування позивача на обліку в центральній базі даних ДПС України за податковою адресою, на яку надсилалось оскаржуване в даній справі податкове повідомлення-рішення, хоча в ході розгляду даної справи суд зобов`язував відповідача представити такі докази.

Згідно доводів сторони позивача, про наявність оскаржуваного в даній справі податкового повідомлення-рішення позивачу стало відомо 18.02.2022 при ознайомленні з матеріалами адміністративної справи №500/4/22 за позовом ГУ ДПС у Тернопільській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу. Вказана обставина підтверджується наявною у матеріалах справи відповідною заявою позивача.

Із вказаним адміністративним позовом звернувся до суду позивач 19.05.2022.

Отже, за наведених вище обставин колегія суддів приходить до переконання, що позивачем не пропущено строк звернення до суду із даним позовом, а тому відповідні доводи апеляційної скарги судом відхиляють як необґрунтовані.

Колегія суддів також зазначає, що з аналогічних підстав відповідач звернувся до суду апеляційної інстанції з клопотанням про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском позивачем шестимісячного строку звернення до суду із вказаним позовом. Проте, у задоволенні вказаного клопотання необхідно відмовити за приведених вище мотивів.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги наведених вище висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області залишити без задоволення.

У задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Тернопільській області про залишення позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення відмовити.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року в адміністративній справі №500/2171/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль
Повний текст постанови суду виготовлено і підписано 19.12.2022 року, у зв`язку із перебуванням судді Коваля Р.Й. у відпустці з 07.12.2022р. по 16.12.2022р.