Справа № 320/5423/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5423/19 Суддя (судді) першої інстанції:
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2021 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати неправомірною бездіяльність відповідача, що полягає у нерозгляді заяви позивача про поновлення пенсії;

- зобов`язати Головного управління ПФУ у Київській області розглянути у встановленому порядку заяву ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії та винести відповідне рішення щодо поновлення виплати пенсії позивачу відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 07.10.2019 справу передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11.02.2020 прийнято позовну заяви до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2021 позов задоволено частково:

- визнано неправомірною бездіяльність відповідача, що полягає у нерозгляді заяви позивача про поновлення пенсії;

- зобов`язано Головне управління ПФУ у Київській області розглянути у встановленому порядку заяву ОСОБА_1 щодо поновлення виплати пенсії. В іншій частині позовних вимог відмовлено; стягнуто з Головного управління ПФУ у Київській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн.

В апеляційному порядку рішення суду не переглядалося та набрало законної сили 04.08.2021 у зв`язку із постановленням Шостим апеляційним адміністративним судом ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження.

У подальшому, через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян Окружного адміністративного суду м. Києва позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2021 заяву залишено без задоволення.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що встановити судовий контроль за невиконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанцій можуть лише під час прийняття рішення у справі.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким заяву про встановлення судового контролю задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у встановленні судового контролю.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин другої, третьої статті 129-1 Конституції України Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

За змістом частин першої-четвертої статті 382 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

Питання про накладення штрафу вирішується за клопотанням позивача або за ініціативою судді у судовому засіданні з повідомленням сторін. Неприбуття у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду цього питання.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що суд здійснює контроль за виконанням судових рішень шляхом, зокрема, встановлення строку для подачі звіту про виконання рішення та вирішення у подальшому питання накладення штрафу.

При цьому, норми чинного законодавства не визначають стадії, на якій суд має право встановити судовий контроль. Ні частина перша статті 382 КАС, ні пункт 1 частини шостої статті 246 КАС не містять вимог щодо можливості встановлення судового контролю виключно під час винесення судового рішення.

Наявність у нормах чинного законодавства механізму примусового виконання судового рішення, а також повноважень суду щодо здійснення контролю за його виконанням шляхом розгляду вимог щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного чи приватного виконавця, не є обставиною, яка унеможливлює здійснення судового контролю у визначений статтею 382 КАС спосіб - шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення.

Можливість застосування заходів судового контролю під час ухвалення рішення не перешкоджає застосуванню судом таких заходів у подальшому.

Відтак, помилковими є посилання суду першої інстанції на неможливість вжиття заходів судового контролю після ухвалення рішення.

За даних обставин безпідставним також є посилання суду першої інстанції на те, що встановлення строку подання звіту є його диспозитивним правом. Дійсно, встановлення судового контролю у кожному окремому випадку суд вирішує на власний розсуд. Проте, межі такого розсуду не можуть бути свавільними, оскільки за наявності належних обставин та прохання відповідної сторони, суд має забезпечити реалізацію частин другої та третьої статті 129-1 Конституції України (зокрема щодо здійснення судом контролю за виконанням судового рішення).

Оскільки за наявних у матеріалах справи документів неможливо достовірно встановити факт виконання відповідачем судового рішення, оскільки вони не містять інформації про розгляд відповідачем заяви позивача щодо поновлення виплати пенсії та винесення відповідного рішення, то колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність правових підстав для встановлення судового контролю за його виконанням шляхом встановлення обов`язку подання відповідного звіту.

При цьому, проаналізували зміст статті 382 КАС, колегія суддів звертає увагу, що подальші дії щодо розгляду звіту суб`єкта владних повноважень, встановлення більшого строку, накладення штрафу тощо, здійснюється суддею одноособово. У підпункті «ґ» пункту 4 частини першої статті 356 КАС визначені повноваження суду апеляційної інстанції на встановлення строку для подання суб`єктом владних повноважень - відповідачем саме до суду першої інстанції звіту про виконання постанови, якщо вона вимагає вчинення певних дій.

Таким чином, звіт про виконання рішення має бути поданий відповідачем до суду першої інстанції, яким у даному випадку є Окружний адміністративний суд міста Києва.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні заяви про встановлення судового контролю.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а заява про встановлення судового контролю задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.11.2021 та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю задовольнити.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області протягом одного місяця з дня прийняття цієї постанови подати до Окружного адміністративного суду міста Києва звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.04.2021 у даній справі.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких