Справа № 500/3779/22
Суддя: Чепенюк Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3779/22

21 грудня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд у складі судді Чепенюк О.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про стягнення інфляційних втрат за період з 16.11.2019 по 07.07.2021 та 3% річних від простроченої суми за період з 16.11.2019 по 07.07.2021 в загальній сумі 78591,37 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №110 від 23.08.2019 ОСОБА_1 призначено грошову допомогу в сумі 480250 грн внаслідок встановлення причинного зв`язку захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

В подальшому цією ж Комісією Міністерства оборони України стосовно позивача прийнято рішення, яке оформлене протоколом №158 від 15.11.2019, про призупинення цієї виплати. Рішення про призупинення виплати одноразової грошової допомоги оскаржене позивачем до суду та визнане протиправним й скасоване.

Через прийняття такого рішення позивач вважає, що має право вимагати відшкодування упущеної вигоди, яку він зазнав через несвоєчасне виконання грошового зобов`язання. Вказує, що у даному випадку мова йде про невиконання грошового зобов`язання і до спірних правовідносин застосовуються положення статті 625 Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

При цьому початком періоду, протягом якого прострочено виплату допомоги, позивач вважає наступний день після прийняття рішення Комісією Міністерства оборони України про призупинення виплати йому одноразової грошової допомоги (№158 від 15.11.2019), тобто з 16.11.2019, та по 07.07.2021, оскільки фактично грошове зобов`язання виконане 08.07.2021.

Ухвалою суду від 24.10.2022 задоволено заяву позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суд, причини пропуску такого строку визнано поважними та поновлено строк звернення до суду, прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами у строк, встановлений статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та з урахуванням положень статей 257-262 КАС України.

30.11.2022 до суду надійшов відзив на позовну заяву, надісланий поштовим зв`язком (здано на пошту 26.11.2022), у якому відповідач проти позову заперечує та вказує, що положення статті 625 ЦК України регулюють зобов`язальні правовідносини та поширюються на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду (договірне зобов`язання), норми цієї статті не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, які виникли з недоговірного зобов`язання (делікту).

У справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку з тривалим, на думку позивача, невиконанням зобов`язання перерахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу відповідно до статей 9, 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Між позивачем і Міністерством оборони України зобов`язальних правовідносин не існувало, угода про призначення одноразової грошової допомоги між ними не укладалася, оскільки дана виплата виплачується тільки на підставі певних документів поданих позивачем, і у разі прийняття відповідного позитивного рішення відповідачем на користь позивача, то в подальшому як наслідок, уповноважений орган зобов`язаний виплатити дану одноразову грошову допомогу.

Відповідач вказує, що у будь-якому випадку між позивачем і відповідачем ніяк не можуть існувати договірні відносини. Сторони між собою ніяких договорів (угод) не укладали і не домовлялись про надання певних послуг (услуг) з обов`язковим їх виконанням, а одноразова грошова допомога - це виплата, яка передбачена Законом не в обов`язковому порядку, а порядку надання позивачем відповідних документів, які підтверджують право останнього на таку допомогу.

Міністерство оборони України не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні статті 625 ЦК України.

Також відповідач з посланням на норми Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 (далі Порядок №975) та Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2014 №530 (далі - Положення №530) вказує, що лише обласний військовий комісаріат (ТЦКСП), а не Міністерство оборони України може вважатись належним боржником в правовідносинах щодо безпосередньо виплати одноразової грошової допомоги.

Міністерство оборони України у відповідних правовідносинах не є платником, не має повноважень самостійно виплачувати набувачу суми допомоги, і виходячи з обсягу наданих повноважень, відповідає лише за прийняття управлінського рішення щодо призначення допомоги, доведення до платника відповідної інформації та забезпечення йому необхідного бюджетного фінансування для належного здійснення повноважень щодо виплати призначеної допомоги.

Відповідне рішення комісії саме по собі не зумовлює виникнення грошового зобов`язання як такого, оскільки в силу вимог пункту 13 Порядку № 975 та пунктів 4.10. 4.11 Положення №530, прийняття відповідного рішення зумовлює лише виникнення внутрівідомчих адміністративних та бюджетних правовідносин, пов`язаних з доведенням інформації про прийняте рішення до уповноваженого на виплату суб`єкта владних повноважень, а також виділення йому необхідних бюджетних асигнувань на здійснення виплати.

Одноразова грошова допомога призначається не автоматично з настанням певної події, а виключно за зверненням заявника. При цьому, суб`єкту владних повноважень надано час на прийняття рішення. Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів.

На думку відповідача, виходячи з вимог статті 612 ЦК України та пунктів 4.10, 4.11 Положення №530, в спірних правовідносинах ІНФОРМАЦІЯ_1 може вважатись таким, що прострочив виконання зобов`язання щодо виплати позивачу призначеної йому одноразової грошової допомоги лише у разі, якщо він подав платіжні документи до органів Державної казначейської служби України на виплату відповідної допомоги після спливу трьох днів з моменту, коли він отримав кошти на відповідні цілі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 перерахував отримані від Міністерства оборони України кошти позивачу вчасно, а тому не прострочив виконання зобов`язання, що свідчить про відсутність прострочення боржника за відповідним грошовим зобов`язанням та відсутність підстав для застосування до нього наслідків, передбачених статтею 625 ЦК України.

Відповідач просив у позові відмовити.

Судовий розгляд даної справи проведено в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у ній матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

ОСОБА_1 рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, №110 від 23.08.2019 призначено одноразову грошову допомогу, що не заперечується сторонами.

В подальшому цією ж Комісією прийнято рішення, яким призупинено виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , яке оформлено протоколом засідання Комісії від 15.11.2019 №158. Такі обставини встановлені в адміністративній справі №500/689/20 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії (а.с.25-43).

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/689/20 від 18.05.2020, яке набрало законної сили 20.10.2020 згідно з постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду, позовні вимоги задоволено частково, визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене протоколом від 15.11.2019 №158, в частині призупинення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Відповідно до банківської виписки по картковому рахунку позивача станом на 16.07.2021 йому на банківський рахунок зараховано 08.07.2021 кошти у розмірі 480250,00 грн з призначенням платежу - виплата одноразової грошової допомоги у разі інвалідності відповідно до Постанови №975 (а.с.24).

Вважаючи, що таку допомоги проведено з затримкою виконання грошового зобов`язання, позивач розрахував інфляційні витрати за період з 16.11.2019 по 07.07.2021 у розмірі 54947,28 грн та 3 % річних на суму 23 644,09 грн, що разом становить 78591,37 грн, які просить стягнути з відповідача у судовому порядку.

До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми.

Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон № 2011-XII) та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 1-1 Закону № 2011-XII).

Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно із пунктами 4, 5 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті; встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.

Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги встановлено статтею 16-3 Закону, зокрема частиною дев`ятою статті передбачено, що Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) врегульований Порядком №975.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, за правилами пункту 13 Порядку № 975 керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку № 975, подані заявником.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

У свою чергу, відповідно до пункту 14 Порядку № 975 одноразова грошова допомога виплачується особі шляхом її перерахування уповноваженим органом на рахунок в установі банку, зазначений одержувачем виплати, або через касу уповноваженого органу.

Виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості відповідно до дати подання документів (пункту 20 Порядку № 975).

Аналіз наведених норм права свідчить про те, що розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення одноразової грошової допомоги. При цьому, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється в порядку черговості.

Судом встановлено, що датою встановлення інвалідності ОСОБА_1 , що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, є 20.06.2019.

Виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 призначено згідно з рішенням Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 23.08.2019.

Виплату одноразової грошової допомоги призупинено відповідно до рішення від 15.11.2019, яке визнано протиправним та скасоване у судовому порядку на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, 20.10.2020.

Фактично виплачено суму одноразової грошової допомоги 08.07.2021.

Даний позов обумовлено тривалістю періоду, протягом якого з боку відповідача порушувалися права позивача на виплату грошових коштів, зокрема, через прийняття протиправного рішення про призупинення виплати грошової допомоги.

Спірними у цій справі є питання чи застосовуються до зазначених правовідносин положення статті 625 ЦК України.

Відповідно до статті 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Законодавець у частині першій статті 509 ЦК України визначив зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із частиною другою цієї ж статті зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, з яким кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин другої, третьої статті 11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.

За змістом статей 524, 533 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Цивільного кодексу України. Відтак, приписи розділу І книги 5 Цивільного кодексу України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 Цивільного кодексу України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. При цьому грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних правовідносин, але й з інших підстав, зокрема, з факту виплати одноразової грошової допомоги.

Саме такий висновок викладений Верховним Судом у постанові №802/1349/17-а від 02.09.2020, де предмет позову аналогічній, що й у справі, яка розглядається. Проте у справі №802/1349/17-а суд не встановив факту прострочення такого грошового зобов`язання, бо вважав, що одноразова грошова допомога виплачена особі своєчасно.

Натомість у цій справі виплата одноразової грошової допомоги, призначеної рішенням від 23.08.2019, була проведена не в порядку черговості, як визначав пункт 20 Порядку №975, бо її виплата протиправно була зупинена рішенням від 15.11.2019. При цьому протиправність рішення про зупинення виплати одноразової грошової допомоги доведена у справі №500/689/20.

Також питання застосування статті 625 ЦК України до правовідносин щодо виплати соціальних виплат було предметом розгляду у справі №280/6352/21, де Верховний Суд у постанові від 27.10.2022 вирішуючи питання чи виникли між сторонами грошові зобов`язання та чи підлягають застосуванню до спірних положення статті 625 ЦК України зазначив, що дія статті 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. У цій справі відповідач порушив грошове зобов`язання з нарахування та виплати допомоги на оздоровлення відповідно до положень статті 48 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», виходячи з розміру п`яти мінімальних заробітних плат на день її виплати, і Верховний Суд зазначив, що у позивачки виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Стосовно судової практики, яку наводить відповідач у відзиві на позов з посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 27.08.2020 у справі №804/871/16, від 18.07.2018 у справі №2а-11853/10/1570, від 08.02.2018 у справі №826/22867/15, то суд погоджується, що Верховним Судом по різному застосовуються положення статті 625 ЦК України, проте суд враховує правові висновки Верховного Суду, які в часі прийняті пізніше, і приведені вище (постанова від 02.09.2020 та 27.09.2022).

Суд також звертає увагу на постанову Великої Палати Верховного суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19, в якій Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновком господарського суду першої інстанції про те, що звернення позивача до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення інфляційних нарахувань та суми 3% річних є видом відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. За змістом статті 1192, частини другої статті 22 ЦК України відшкодування шкоди здійснюється лише за умови доведення розміру заподіяної шкоди. Натомість відповідно до частини другої статті 625 ЦК України кредитор вправі вимагати сплати суми боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також процентів річних від простроченої суми. Ці правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника в певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно з відшкодуванням шкоди (зокрема, зі стягненням збитків) порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру заподіяної шкоди (розміру збитків). Отже, стягнення інфляційних і процентів річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є способом компенсації майнових втрат кредитора, а не способом відшкодування шкоди. Таку ж природу має і неустойка.

З вказаної вище позиції Великої Палати Верховного Суду також вбачається, що до спірних правовідносин можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Приписами статті 1 Закону України № 1282-ХІІ від 03.07.1991 «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; проте, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.

З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою № 1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення, пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення.

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Звідси, під час розрахунку інфляційних втрат у зв`язку із простроченням боржником виконання грошового зобов`язання, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1078 від 17.07.2003.

На відміну від інфляційних збитків розрахунок 3 процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.

При цьому, стягнення 3 % річних за своєю правовою природою є платою за користування чужими грошовими коштами.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивач має право на відшкодування інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми, яка на виконання рішення Комісії Міністерства оборони України від 23.08.2019 не була виплачена через прийняття цією ж Комісією протиправного рішення від 15.11.2019 про зупинення виплати одноразової грошової допомоги. Відповідачем належними та допустимими доказами не доведено, що обов`язок здійснити відшкодування є відсутнім.

При цьому суд погоджується з доводами позивача, що періодом, за який повинні бути виплачені спірні кошти, є проміжок часу з 16.11.2019 (наступний день після прийняття рішення про зупинення виплати допомоги) по 07.07.2021 (день, що передує дню коли грошове зобов`язання перед позивачем виконано і кошти перераховані на його картковий рахунок).

Щодо самого розрахунку таких сум, то відповідач жодних заперечень не висловив. Верховний Суд у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 роз`яснив, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця, інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця, - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.

Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.

Розрахунок індексації: 480250,00 грн (сума боргу) х 111,441% (сукупний індекс інфляції з грудня 2019 року по червень 2021 року) / 100% - 480250,00 грн (сума боргу) = 54947,28 грн.

Розрахунок 3% річних:

за період з 16.11.2019 по 31.12.2019 кількість прострочених днів становить 46 - 480250,00 грн х 3% / 365 х 46 = 1815,74 грн;

за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 кількість прострочених днів становить 366 - 480250,00 грн х 3% / 366 х 366 = 14407,50 грн;

за період з 01.01.2021 по 07.07.2021 кількість прострочених днів становить 188 - 480250,00 грн х 3% / 365 х 188 = 7420,85 грн;

Загальна сума 3 % річних становить 23644,09 грн.

Сума інфляційних втрат, що підлягає відшкодуванню, за період з грудня 2019 року по червень 2021 року склала 54947,28 грн, а розмір 3 % річних з простроченої суми основного боргу за період з 16.11.2019 по 07.07.2021 становить 23644,09 грн, при цьому загальна сума, що підлягає стягненню з відповідача, складає 78591,37 грн.

Враховуючи встановлені обставини у співставленні з характером позовних вимог, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з Міністерства оборони України на користь позивача інфляційних втрат та 3 % річних від простроченої суми за період з 16.11.2019 по 07.07.2021, що становить 78591,37 грн. Позов належить задовольнити повністю.

Стосовно доводів відповідача, що Міністерство оборони України не виплачувало допомогу позивачу, а приймало лише управлінське рішення щодо її виплати, то такі не впливають на висновок суду про зобов`язання саме Міністерство оборони України виплатити інфляційні витрати та 3 % річних. Виходячи з положень Порядку №975 на ІНФОРМАЦІЯ_1 покладено обов`язок надіслати до Міністерства оборони України заяву про призначення відповідної допомоги, видати наказ про її виплату після відповідно рішення та здійснити перерахунок коштів на банківський рахунок особам, яким вона призначена. ІНФОРМАЦІЯ_1 не несе відповідальності за прийняте відповідачем рішенням про призупинення виплати грошової допомоги та несвоєчасне перерахування коштів позивачу.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує, оскільки позивачем не надано доказів понесення таких витрат.

Керуючись статтями 72-77, 242-246, 255, 262, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Міністерства оборони України (03168, м. Київ, проспект Повітрофлотський, 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми за період з 16.11.2019 по 07.07.2021 у сумі 78591,37 грн (сімдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто одну гривню 37 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 21 грудня 2022 року.

Суддя Чепенюк О.В.