Справа № 280/2053/22
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 280/2053/22

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Олефіренко Н.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року (суддя Конишева О.В., повне судове рішення складено 18 липня 2022 року) в справі № 280/2053/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі ГУ ПФУ в Запорізькій області), Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (далі ГУ ПФУ в Сумській області) про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Сумській області від 06 січня 2022 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області призначити, починаючи з 04 січня 2022 року, пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зарахувавши до пільгового стажу періоди з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року, з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року, з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1990 року, з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року позов задоволено частково, визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 06 січня 2022 року № 34 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком № 1 періоди з 01.09.1984 року по 05.10.1985 рік, з 25.11.1985 року по 13.11.1987 рік, з 01.09.1988 року по 28.02.1990 рік, з 23.03.1990 року по 31.05.1997 рік; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04 січня 2022 року про призначення пенсії, з урахуванням висновків суду; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Запорізькій області просить скасувати рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Вважає неправильним висновок суду першої інстанції про наявність підстав для зарахування до пільгового стажу періоду навчання, оскільки технікуми не відносяться до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, та періоду строкової військової служби.

Вважає, що Донецький політехнікум не відноситься до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, а тому зарахування періодів навчання з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року та з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1990 року до пільгового стажу суперечить вимогам законодавства.

Суд першої інстанції не врахував, що після проходження строкової військової служби в період з 22 грудня 1987 року по 23 серпня 1988 року позивач працював на роботі, яка не є роботою з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці.

Оскільки період навчання позивача в період з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року, який передував призову на військову службу, не є навчанням у професійно-технічному навчальному закладі, то немає й підстав для зарахування до пільгового стажу періоду з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року.

Крім того, зазначає про відсутність документів, які підтверджують пільговий стаж позивача, адже в трудовій книжці відсутні відомості про повний робочий день, пільговий характер роботи, а надані позивачем довідки про підтвердження пільгового стажу не можуть бути враховані, адже видані органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території та не підконтрольній українській владі (ПАТ «Донецький металургійний завод»).

Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач 04 січня 2022 року звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Листом від 10 січня 2022 року ГУ ПФУ в Запорізькій області надано позивачу рішення відділу призначення пенсій управління пенсійного забезпечення ГУ ПФУ в Сумській області від 06 січня 2022 року № 34 про відмову у призначенні пенсії з підстав відсутності у позивача пільгового стажу.

В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 34 роки 4 місяці 19 днів, пільговий стаж відсутній; до страхового стажу не зараховано період навчання з 1984 по 1990 роки, оскільки даний період перетинається з періодом проходження військової служби; до пільгового стажу по Списку №1 не зараховано період стажу з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року згідно з довідкою про пільговий стаж від 16 березня 2017 року № 08/31-647, виданою ПАТ «Донецький металургійний завод», оскільки згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р місто Донецьк належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не виконують свої повноваження.

18 січня 2022 року листом ГУ ПФУ в Запорізькій області додатково проінформовано позивача, що до страхового стажу не зараховано період навчання з 1984 року по 1990 рік, оскільки даний період перетинається з періодом військової служби. Крім того, до пільгового стажу по Списку №1 не зараховано період роботи з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року згідно з довідкою про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16 березня 2017 року № 08/31-647, виданою ПАТ «Донецький металургійний завод», оскільки згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р місто Донецьк належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не виконують свої повноваження. Крім того, довідка, надана «Министерством образования и науки Донецкой народной Республики Государственного профессионально образовательным учреждением «Донецкий политехнический колледж» від 08 листопада 2021 року № 1095, та довідка «О переименовании учебного заведения» від 08 листопада 2021 року №1095 є недійсними та не створюють правових наслідків, тому не зараховано до страхового стажу період навчання.

Згідно з записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 позивач в період з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року працював у Державному підприємстві Донецький державний металургійний завод, який 10 квітня 1996 року реорганізовано в відкрите акціонерне товариство «Донецький металургійний завод», електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання листопрокатного цеху.

В період з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року та з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1990 року позивач навчався на очному відділені у Донецькому політехнічному коледжі за спеціальністю «Електрообладнання промислових підприємств і установок», що підтверджується довідкою від 08 листопада 2021 року № 1095 та дипломом серії НОМЕР_2 від 01 березня 1990 року.

У період з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року позивач проходив військову службу, що підтверджується записом у військовому квитку (ст. 2 та ст. 3) та записом у трудовій книжці (запис 1).

Застосувавши загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, суд першої інстанції дійшов висновку, що документи, надані позивачем до заяви про призначення пенсії, а саме архівна довідка від 16 березня 2017 року № 08/31-647, видана ПАТ «Донецький металургійний завод», має бути врахована органами Пенсійного фонду України при розгляді питання щодо призначення пенсії.

Також суд першої інстанції вважав, що оскільки періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховували до стажу роботи для призначення пенсії до набуття чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (тобто до 01 квітня 2004 року), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених чинним раніше законодавством, окрім випадків, визначених цим Законом, тому дійшов висновку, що до пільгового страхового стажу, з урахуванням якого визначатиметься право на пенсію та її розмір, має бути зараховано навчання за фахом у період з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року та з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1990 року, а також період проходження позивачем військової служби у період з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року.

Для ефективного захисту прав позивача у спірних правовідносинах суд першої інстанції вважав за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року, з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року, з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1990 року, з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року як стаж на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також повторно розглянути заяву позивача від 04 січня 2022 року про призначення пенсії з урахуванням висновків суду, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 КАС України.

Водночас, у задоволенні позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах із зниженням пенсійного віку з дня звернення за пенсією суд першої інстанції відмовив як передчасної.

Суд визнає приведений висновок обґрунтованим, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 18 жовтня 2016 року №2330-4477 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Фактичним місце проживання/перебування є наступна адреса: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 04 січня 2022 року звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, подавши відповідні документи.

За принципом екстериторіальності програмним забезпеченням Пенсійного фонду України визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу, - ГУ ПФУ в Сумській області.

Рішенням ГУ ПФУ в Сумській області №34 від 06 січня 2022 року відмовлено позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах через відсутність страхового та пільгового стажу. В рішенні зазначено, що страховий стаж позивача складає 34 роки 04 місяців 19 днів, пільговий стаж відсутній. До пільгового стажу не зараховано періоди з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року згідно з довідкою про пільговий стаж від 16 березня 2017 року № 08/31-647, виданою ПАТ «Донецький металургійний завод», оскільки згідно з розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р місто Донецьк належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не виконують свої повноваження.

Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 18 січня 2022 року позивача додатково проінформовано, шо до страхового стажу не зараховано період навчання з 1984 року по 1990 рік, оскільки даний період перетинається з періодом військової служби. Крім того, до пільгового стажу по Списку №1 не зараховано період роботи з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року згідно з довідкою про підтвердження наявності трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16 березня 2017 року № 08/31-647, виданою ПАТ «Донецький металургійний завод», оскільки згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року №1085-р місто Донецьк належить до населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не виконують свої повноваження. Крім того, довідка, надана «Министерством образования и науки Донецкой народной Республики Государственного профессионально образовательным учреждением «Донецкий политехнический колледж», від 08 листопада 2021 року № 1095 та довідка «О переименовании учебного заведения» від 08 листопада 2021 року №1095 є недійсними та не створюють правових наслідків, тому не зараховано до страхового стажу період навчання.

Судом також встановлено, що в період з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року та з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1990 року позивач навчався на очному відділені Донецького політехнічного коледжу за спеціальністю «Електрообладнання промислових підприємств і установок», що підтверджується довідкою від 08 листопада 2021 року № 1095 та дипломом серії НОМЕР_2 від 01 березня 1990 року.

В період з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року позивач проходив військову службу, що підтверджується записом у військовому квитку (ст. 2 та ст. 3) та записом у трудовій книжці (запис 1).

Згідно з записами трудової книжки позивача НОМЕР_1 позивач в період з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року працював у Державному підприємстві «Донецький державний металургійний завод», який 10 квітня 1996 року реорганізовано в ВАТ «Донецький металургійний завод», електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання листопрокатного цеху.

Спірним в цій справі є питання правомірності відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність достатнього пільгового стажу, а також документального підтвердження страхового та пільгового стажу.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до абзацу четвертого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-ІV працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи.

Приписами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, (далі - Порядок №637) встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Записами у трудовій книжці позивача підтверджено, що в період з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року ОСОБА_1 працював у Державному підприємстві «Донецький державний металургійний завод», який 10 квітня 1996 року реорганізовано в ВАТ «Донецький металургійний завод», електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання листопрокатного цеху.

Вказана посада відноситься до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, які діяли на час роботи позивача.

В спірному випадку для підтвердження стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, позивачем надано органу Пенсійного фонду довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 16 березня 2017 року № 08/31-647, що видана ПАТ «Донецький металургійний завод», відповідно до якої позивач повний робочий день працював в металургійному прокатному виробництві з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року електромонтером по ремонту та обслуговуванню електрообладнання листопрокатного цеху, зайнятим по ремонту металургійного обладнання, де основні робочі технологічні процеси користуються правом переходу на пільгове пенсійне забезпечення відповідно Списку №1.

Крім того, разом із довідкою надано копію наказу про атестацію робочого місця.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у вказаній довідці містяться всі необхідні відомості, визначені Порядком №637, зокрема, періоди роботи, професія; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, номер списку, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначені довідки.

Форма довідки повністю відповідає формі, затвердженій Додатком №5 до Порядку № 637.

Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року №383 затверджено Порядок застосування Списків №1 та №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (далі - Порядок 383), який регулює застосування Списків під час обчислення стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Відповідно до пункту 3 Порядку 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Єдиною підставою для неврахування органами Пенсійного фонду періоду роботу в ПАТ «Донецький металургійний завод» (з 23 березня 1990 року по 31 травня 1997 року) при визначенні права позивача на пенсію на пільгових умовах є те, що такий стаж підтверджується довідками, виданими підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території України.

Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII (далі Закон № 1207-VII), який також встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону № 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

За змістом частини другої статті 4 Закону № 1207-VII правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Приписами частини другої статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Верховним Судом в постанові від 27 березня 2018 року в справі №569/15943/16-а зроблено висновок, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.

Відтак, судом першої інстанції цілком обґрунтовано при вирішенні цієї справи застосовано вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, а також правові висновки з цього питання, викладені в постанові Верховного Суду від 18 квітня 2019 року в справі № 344/16404/16-а, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, та зроблено правильний висновок, що всупереч гарантованому статтею 46 Конституції України праву громадян на соціальний захист ГУ ПФУ в Сумській області безпідставно не враховано довідки, видані підприємствами, що знаходяться на тимчасово окупованих територіях, при вирішенні питання про право позивача на пенсію на пільгових умовах.

Стосовно питання не зарахування періоду навчання та проходження строкової військової служби до пільгового стажу за Списком №1 з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року, з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1990 року, з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року суд зазначає таке.

Як встановлено вище, позивач у 1984 році вступив до Донецького політехнічного коледжу, в 1990 році закінчив повний курс названого технікуму за спеціальністю «Електрообладнання промислових підприємств і установок», та рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 22 лютого 1990 року йому присвоєно кваліфікацію техніка-електрика.

Під час навчання позивач був призваний на військову службу, з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року позивач проходив строкову військову службу.

Статтею 24 Закону № 1058-IV визначені періоди, з яких складається страховий стаж.

Частиною першої статті 24 цього Закону встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

За положеннями частини третьої цієї статті страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом.

За кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Підпунктом 2 пункту 3-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV визначено, що до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди проходження військової служби по 31 грудня 2017 року включно.

За приписами частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

В абзаці 2 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року N 21-рп/99 по справі N 1-7/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) міститься роз`яснення наведеного конституційного положення, в якому зазначено, що дію нормативно правового акта в часі потрібно розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон чи інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали чи мали місце.

Таким чином, стосовно порядку зарахування певних періодів до стажу для пенсії необхідно керуватися тим законодавством, під час дії якого ці періоди існували.

Закон №1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тобто трудова та інша прирівняна до неї діяльність за період до 01 січня 2004 року повинна враховуватися до стажу роботи для призначення пенсії відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2004 року.

Законодавчим актом, який регулював надання трудових і соціальних пенсій всім непрацездатним громадянам України, до набрання чинності Законом №1058-IV, є Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі Закон № 1788-XII, який тут та надалі застосовується судом в чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).

Згідно з пунктом «д» частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 49 Закону СРСР від 19 липня 1973 року «Про затвердження Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту» передбачено, що середня спеціальна освіта здійснюється в технікумах, училищах та інших навчальних закладах, віднесених у встановленому порядку до середніх спеціальних навчальних закладів. У середніх спеціальних навчальних закладах може проводитися денне, вечірнє і заочне навчання.

В період навчання позивача діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року № 590 (далі Положення № 590).

Підпунктом «и» частини першої пункту 109 Положення № 590 передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних навчальних закладах (технікумах, педагогічних і медичних училищах тощо).

Абзацами пункту 109 Положення № 590 встановлено, що при призначенні пенсій по віком періоди, вказані в підпункті «и», зараховуються до стажу за умови, якщо цим періодам передувала робота в якості робітника або службовця, або служба в складі Збройних Сул СРСР, або інша служба, вказана в підпункті «к».

Дипломом серії НОМЕР_2 , виданим 01 березня 1990 року, та довідкою від 08 листопада 2021 року № 1095 підтверджено, що позивач навчався в Донецькому політехнічному коледжі з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року та з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1990 року, а під час навчання позивач був призваний до лав армії та з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року проходив строкову військову службу, що підтверджується записом у військовому квитку (ст. 2 та ст. 3) та записом у трудовій книжці (запис 1).

Враховуючи приведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що до пільгового стажу, з урахуванням якого визначатиметься право на пенсію та її розмір, має бути зараховано навчання за фахом у період з 01 вересня 1984 року по 05 жовтня 1985 року та з 01 вересня 1988 року по 28 лютого 1990 року.

В період проходження позивачем військової служби (з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року) також діяло Положення №590.

Відповідно до підпунктів «з» та «к» частини першої пункту 109 Положення №590 крім роботи робочим або службовцем в загальний стаж роботи зараховуються також навчання в училищах (..) системи професійно-технічної освіти; служба в складі Збройних Сил СРСР (…)

Частиною третьою пункту 109 Положення №590 визначено, що при призначенні на пільгових умовах або в пільгових розмірах пенсій за віком або по інвалідності робітникам і службовцям, які працювали на підземних роботах, на роботах зі шкідливими умовами праці та в гарячих цехах та інших роботах з важкими умовами праці (підпункти «а» і «б» пункту 16) (…) періоди, вказані в підпунктах «к» і «л», прирівнюються за вибором особи або до роботи, яка передувала цьому періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Отже, законодавством, чинним до 1 січня 1992 pоку, було передбачено, що під час призначення пенсій на пільгових умовах або в пільгових розмірах служба в складі Збройних Сил СРСР прирівнювалась за вибором особи, яка звернулась за пенсією, до роботи, яка передувала службі, або до роботи, яка слідувала за нею, а навчання, зокрема в професійно-технічних училищах, прирівнювалося до роботи, яка слідувала за закінченням навчання.

Отже, період проходження позивачем строкової військової служби з 25 листопада 1985 року по 13 листопада 1987 року зараховується до пільгового стажу роботи ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії та зобов`язання ГУ ПФУ в Запорізькій області зарахувати до пільгового стажу за Списком №1 спірні періоди.

Доводи апелянта стосовно відсутності підстав для зарахування спірних періодів спростовані приведеними вище висновками суду.

Посилання апелянта на правовий висновок Верховного Суду, викладеній в постанові в справі № 676/5212/17, суд відхиляє як необґрунтовані, адже правовідносини в ці справі та справі № 676/5212/17 не є аналогічними або подібними.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року в справі № 280/2053/22 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року в справі № 280/2053/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття 19 грудня 2022 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.А. Олефіренко