Справа № 160/15908/22
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді: Ількова В.В.,
ВСТАНОВИВ:
12.10.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якому позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи з 01.08.1989 року по 31.12.1999 року та з 01.01.2022 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку № 21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя, та до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання з 01.09.1987 року по 03.07.1989 року в Артемівському педагогічному училищі та період роботи з 01.08.1989 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку №21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як працівнику освіти відповідно до п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції до внесення до нього змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» № 213-VІІІ від 02.03.2015 року, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VІІІ від 24.12.2015 року та з урахуванням висновків викладених у рішенні Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 року, відповідно до заяви про призначення пенсії від 25.08.2022 року.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 12.10.2022 року ця справа була розподілена судді Ількову В.В.
Ухвалою суду від 17.10.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.
Також ухвалою суду від 17.10.2022 року витребувано у відповідача 1,2 додаткові докази по справі, а саме копії:
- пенсійної справи позивача;
- звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років;
- відомості щодо зарахування/незарахування спірного періоду роботи позивача, із зазначенням таких підстав, зокрема з 01.08.1989 року по 31.12.1999 року та з 01.01.2022 року по 17.08.2022 року та з 01.09.1987 року по 03.07.1989 року, з 01.08.1989 року по 17.08.2022 року;
- листи/відмови Пенсійного органу та інші докази щодо суті спору.
01.11.2022 року відповідачем 1 подано відзив на позовну заяву позивача.
У відповідності до приписів статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Отже, рішення у цій справі приймається судом 13.12.2022 року, тобто у межах строку встановленого ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач 25.08.2022 року звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надала всі необхідні документи.
Окрім цього, Пенсійним органом не було враховано трудовий період роботи позивача, а також її навчання, які відповідно дають їй право на отримання пенсії за вислугу років.
Відтак, на думку позивача таке рішення Пенсійного органу від 31.08.2022 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, з одночасним призначенням позивачу пенсії за вислугу на підставі п.«е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 25.08.2022 року з врахуванням спірного періоду роботи до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
У зв`язку з цим звернулася до суду з цим позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
ІІІ. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 1
Від відповідача 1 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що підстави для задоволення позову відсутні з таких підстав.
25.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.
Заява Позивача про призначення пенсії та додані до неї документи розглядалися Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 31.08.2022 ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило ОСОБА_1 про відмову у призначенні пенсії листом від 01.09.2022 року за № 0400-010228-8/89198.

Відповідно до п. "е" ст. 55 закону України "Про пенсійне забезпечення", право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 01 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати:

з 01 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців (станом на 11.10.2017 року, тобто вступу в силу Законом України від 03.10.2017 року №2148VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій").

Вказують, що загальний страховий стаж Позивача складає 23 роки 9 місяців 27 днів, спеціальний стаж, що дає право на призначення за вислугу років не підтверджено, що унеможливлює призначення пенсії за вислугу років відповідно до п."е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Щодо зарахуванням спірного періоду роботи позивача зазначають таке.

Так, при перевірці трудової книжки Позивача серії НОМЕР_1 встановлено, що трудову книжку видано 01.08.1989 року, проте, вона завірена гербовою печаткою України, тобто, державою що на той час не була проголошена (утворена).

Інших документів для підтвердження періодів роботи, в тому числі довідки про спеціальний стаж позивачем не надано.

З огляду на вищезазначене, відсутні законні підстави для зарахування періодів роботи позивача за даними трудової книжки серії НОМЕР_1 до страхового та спеціального стажу.

Враховуючи наведене просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

ІV. ДОВОДИ ВІДПОВІДАЧА 2

Ухвалою суду від 17.10.2022 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ст. 262 КАС України.

Цією ж ухвалою суду від 17.10.2022 року, відповідачу було запропоновано надати відзив на позовну заяву позивача по справі №160/15908/22.

Відповідачем отримано вказану вище ухвалу суду, що також підтверджується розпискою про вручення, яка міститься в матеріалах справи.

Згідно із ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Згідно положень ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України відповідач є належно повідомленим про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом.

V. ОБСТАВИНИ СПРАВИ ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення позову по суті, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1216- від 20.05.2022 року, виданою Управлінням соціального захисту населення Павлоградської міської ради.

25.08.2022 року, позивач звернулася до територіального органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та надала відповідні документи.

Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 67 від 31.08.2022 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, та зазначено таке:

«...Вік заявника - 52р.

Пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право на пенсію за вислугу років, зокрема, медичні працівники за умови, якщо вони на день набуття чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 № 2148-VII, тобто станом на 11 жовтня 2017 року, мають вислугу років, необхідну для призначення такої пенсії. Право виходу на пенсію за вислугу років незалежно від віку мають особи, вислуга років яких на відповідних посадах становить станом на 11 жовтня 2017 року не менше 26 років 6 місяців.

Відповідно наданих документів страховий стаж особи - 23 роки 9 місяців 27 днів. Спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років - не підтверджений.

Результати розгляду документів, доданих до заяви:

За наданими документами до страхового стажу та спеціального стажу на посадах, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 , оскільки трудову книжку видано 01.08.1989 року, а завірено, гербовою печаткою України. Довідка про перейменування закладу відсутня. Рекомендуємо долучити довідки про спеціальний стаж роботи (п. 2.4. Порядку подання та оформлення документів та призначення пенсій), відпустки без збереження заробітної плати та за наявності по догляду за дитиною до трьох років.

До стажу враховані періоди роботи відповідно до інформації про сплачені внески в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 2000 року.

Додатковий коментар:

За наданими документами право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутнє.

За умови надання додаткових документів право на пенсію буде переглянуто».

Позивач вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо відмови в призначенні пенсії за вислугою років відповідно до п. 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», протиправним та таким, що ґрунтуються на хибному тлумаченні норм чинного законодавства України у сфері пенсійного забезпечення громадян України, у зв`язку із чим звернулася до суду із цією позовною заявою за захистом своїх порушених прав на належне пенсійне забезпечення.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

VІ. ПРАВОВЕ РЕГУЛЮВАННЯ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Статтею 2 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі Закон України Про пенсійне забезпечення) визначено, що за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Згідно до ст.7 Закону України Про пенсійне забезпечення, звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію.

Відповідно до ст. 52 Закону України Про пенсійне забезпечення, право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти відповідно до пункту е статті 55.

Пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до внесених змін Законом України від 02.03.2015 року №213-VІІІ, що набрали чинності 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

У подальшому Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VІІІ було підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, а Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року №911 встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.

Проте суд зазначає, що рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року №213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року №911-VIII.

У Рішенні Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019 зазначено, що на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом № 213 до оспорюваних положень Закону N 1788 щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону № 1788, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону № 1788 поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788. Таким чином, зі змісту оспорюваних положень Закону №1788 випливає, що стан здоров`я усіх працівників, зайнятих на роботах, визначених пунктом "а" статті 54, пунктами "а", "б", "в", "г", "д", "е", "є", "ж" статті 55 Закону № 1788, через певний проміжок часу погіршується, у зв`язку з чим вони втрачають свою професійну працездатність або придатність до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Відповідно до п. 2 резолютивної частини рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року № 2-р/2019, положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року №1788-XII зі змінами, внесеними законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Тобто, зазначені положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" втратили чинність з 04.06.2019 року.

VІІ. ОЦІНКА СУДУ

Таким чином, з 04.06.2019 року при призначенні пенсії за вислугу років необхідно керуватися статтею 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції чинній до внесення до неї змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 року № 213-VIII та "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 року № 911-VIII, які визнано неконституційними.

Отже, на день звернення позивача із заявою про призначення пенсії за вислугу років, пунктом е статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Щодо посилань відповідача 1 в обґрунтування підстав для відмовити позивачу у призначенні пенсії відповідно до пункту е статі 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають: працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців, а тому стаж за вислугу років для визначення права на пенсію позивача враховується лише по 10.10.2017, суд зазначає таке.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року Розділ XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнено пунктом 2-1 та визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України Про пенсійне забезпечення, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України Про пенсійне забезпечення.

Вказаною нормою лише збережено гарантії пенсійного забезпечення певної категорії осіб, які на день набрання чинності Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII від 03 жовтня 2017 року мають всі підстави для призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону №1788-ХІІ.

Крім того, вказаною нормою не було внесено жодних змін до статті 55 №1788-ХІІ, а тому остання підлягає застосуванню саме у редакції, яка відновлена за рішенням Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04 червня 2019 року.

Таким чином, враховуючи, що саме Законом України Про пенсійне забезпечення визначаються умови та порядок призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти, а цим Законом (п. е ст. 55) з 04.06.2019 року передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку, суд не приймає до уваги доводи представника відповідача.

У своєму рішенні Пенсійний орган не спростовує наявність у позивача страхового стажу (23 роки 9 місяців 27 днів).

Водночас, Пенсійним органом не зараховано позивачу до спеціального стажу період роботи з 01.08.1989 року по 31.12.1999 року та з 01.01.2022 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку № 21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя, та до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання з 01.09.1987 року по 03.07.1989 року в Артемівському педагогічному училищі та період роботи з 01.08.1989 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку №21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя, з огляду на те, що трудову книжку видано 01.08.1989 року, а завірено, гербовою печаткою України. Довідка про перейменування закладу відсутня.

Як встановлено судом, згідно даних, наявної у позивача, трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення - 01.08.1989 року, позивач 01.08.1989 року була прийнята на посаду вихователя в Верхньокам`янські ясла-садок № 21 (наказ по Артемівському району №50 від 10.07.1989 року п. 4).

Згідно розпорядження Званівської сільської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області № 8-К від 17.08.2022 року, наказу Відділу освіти, культури, молоді та спорту Званівської сільської ради № 9-к від 17.08.2022 року, позивача 17.08.2022 року було звільнено з посади вихователя закладу дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради відповідно до поданої заяви за власним бажанням в зв`язку з виходом на пенсію по вислузі років.

Як вбачається зі змісту довідки вих. № 12 від 22.09.2022 року, за підписом начальника Званівської сільської військової адміністрації Бахмутського району Донецької області: «...позивач дійсно працювала в Верхньокам`янському яслі-саду №21 Артемівського району Донецької області на посаді вихователя з 01.08.1989 року (наказ № 166 від 01.08.1989 року) по 17.08.2022 року (наказ № 9-К від 17.08.2022 р.) та виконувала роботу, яка надає право на пенсію за вислугою років.

Розрахунково-платіжні відомості по заробітній платі по Верхньокам`янському яслі-саду № 21 Артемівського району Донецької області зберігаються в Верхньокам`янській сільській раді Артемівського району Донецької області так як Верхньокам`янський яслі-сад був структурним підрозділом Верхньокам`янсьокої сіль ської ради

Згідно наказу по Артемівському району № 67 п. 13 від 15.08.1992 року Верхньокам`янський яслі садок № 21 перейменовано в дошкільний навчальний заклад «Ромашка »...».

Згідно з положеннями п. 1, 5 рішення Верхньокам`янської сільської ради №7/21-100 від 03.04.2017 року «Про добровільне об`єднання територіальних громад», було прийнято рішення об`єднатися з територіальними громадами сіл Званівка, Переїзне, Кузьминівка Званівської сільської ради, сіл Верхньокам`янське, Івано-Дар`ївка, Новоселівка Верхньокам`янської сільської ради в Званівську сільську об`єднану територіальну громаду з адміністративним центром у селі Званівка Бахмутського району.

Правонаступником активів і пасивів (зобов`язань) Верхньокам`янської сільської ради визначено Званівську сільську раду об`єднаної територіальної громади, утворену, внаслідок добровільного об`єднання.

Так, відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За правилами п.п.1,20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок від 12.08.1993 №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1). У тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (п.20).

Згідно із п.3 Порядку від 12.08.1993 року №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Тобто, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у разі її відсутності, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, зокрема, уточнюючих довідок підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

На момент початку трудової діяльності позивача, правовідносини у сфері освіти, зокрема регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» № 2778-VIII від 28.06.1974 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 16, ч. 1 ст. 18 Закону Української PCP «Про народну освіту», з метою створення найсприятливіших умов для виховання дітей дошкільного віку і подання необхідної допомоги сім`ї створювалися дитячі ясла, дитячі садки, дитячі ясла-садки загального і спеціального призначення та інші дитячі дошкільні заклади.

Дитячі дошкільні заклади організовувалися виконавчими комітетами районних, міських, сільських і селищних Рад депутатів трудящих, а також з їх дозволу державними підприємствами, установами та організаціями, колгоспами, кооперативними та іншими громадськими організаціями.

Аналогічні положення містились в Законі Української РСР «Про освіту» №1060-XII від 23.05.1991 року.

Положеннями ч. 1, 5 ст. 11 Закон України «Про освіту» № 2145-VIII від 05.09.2017 року абз. 7 ст. 17 Закону України «Про дошкільну освіту» № 2628-III від 11.07.2001 року передбачено, що метою дошкільної освіти є забезпечення цілісного розвитку дитини, її фізичних, інтелектуальних і творчих здібностей шляхом виховання, навчання, соціалізації та формування необхідних життєвих навичок. Органи місцевого самоврядування створюють умови для здобуття дошкільної освіти шляхом: формування і розвитку мережі закладів освіти; замовлення підготовки педагогічних працівників; реалізації освітніх програм неформальної освіти для батьків; проведення інших заходів.

Управління системою дошкільної освіти, зокрема здійснюють органи місцевого самоврядування.

З наведеного слідує, що в період початку трудової діяльності позивача та в подальшому, дошкільні навчальні заклади організовувались зокрема органами місцевого самоврядування, які і здійснювали управління ними.

Окремо, суд наголошує, що на момент необхідності внесення записів за спірний період діяла Інструкція, затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року №162 (далі - Інструкція №162).

Відповідно до пункту 2.3. Інструкції № 162 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення на іншу постійну роботу, про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується адміністрацією того підприємства, де було зроблено відповідний запис. Адміністрація за новим місцем роботи зобов`язана надати працівнику в цьому необхідну допомогу (пункт 2.5. Інструкції № 162).

Аналогічні за змістом положення містить також Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України від 29.07.1993 року№ 58.

Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.

Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.

Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або неточного запису не передбачено.

Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про не зарахування спеціального стажу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.

При цьому, суд наголошує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу чи інших документах не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення відповідних документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, слід прийти до висновку, що наявність у трудовій книжці позивача запису про її роботу в Верхньокам`янських яслах-садку №21 на посаді вихователя є належним та допустимим доказом підтвердження спеціального стажу, оскільки факт того, що трудова книжка позивача видана - 01.08.1989 року, а завірена, гербовою печаткою України, свідчить лише про неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації та не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.

Окрім цього, слід вказати, що при здачі звітів страхувальником до органів Пенсійного фонду за спірний період вказувалося, що страхові внески за позивача вносилися за кодом професії «ЗП3055Е1», який у відповідності до «Довідника кодів підстав для обліку стажу окремим категоріям осіб відповідно до законодавства», затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 435 від 14.04.2015 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 460/26905 від 23.04.2015 року, відноситься до «Працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку».

Таким чином, стаж роботи позивача в періоди з 01.08.1989 року по 17.08.2022 року безпідставно не зарахований відповідачем до страхового та відповідно спеціального стажу працівника освіти, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закон України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» № 103/98-ВР від 10.02.1998 року, час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.

Встановлено, що позивач в період з 01.09.1987 року по 03.07.1989 року проходила навчання в Артемівському педагогічному училищі по спеціальності «дошкільне виховання». За результатами навчання позивачу присвоєно кваліфікацію -вихователь дитячого садка, що підтверджується дипломом серії НОМЕР_2 , виданим 03.07.1989 року.

При цьому, позивач закінчила навчання 03.07.1989 року, та вже 01.08.1989 року працевлаштувалася по професії, тобто протягом 3-х місяців після закінчення навчання, а тому період навчання позивача підлягає зарахуванню до стажу роботи за набутою професією вихователя, що свідчить про те, що відповідач передчасно дійшов висновку щодо неврахування до спеціального стажу вищезазначений період навчання.

Частиною 1 статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 2 статті 5 КАС України, захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд враховує, що до компетенції суду не належить здійснення призначення пенсії та первісного визначення права особи на призначення пенсії, а здійснюється лише контроль легальності рішень, дій або бездіяльності відповідача щодо вказаних питань.

Згідно з ч.2 ст.9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом відновлення порушеного права позивача на отримання пенсії за вислугу років буде визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 31.08.2022 року №67 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи з 01.08.1989 року по 31.12.1999 року та з 01.01.2022 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку № 21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя, та до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання з 01.09.1987 року по 03.07.1989 року в Артемівському педагогічному училищі та період роботи з 01.08.1989 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку №21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.08.2022 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

Додатково слід вказати, що заяву про призначення пенсії від 25.08.2022 ОСОБА_1 подано через сервісний центр відділу обслуговування громадян №23 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, проте, місце реєстрації та місце проживання особи зазначено с. Верхньокам`янське, Донецька область, 84525.

Отже, встановлено, що місце реєстраціє позивача - Донецька область.

Між тим, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1216- від 20.05.2022 року, виданою Управлінням соціального захисту населення Павлоградської міської ради.

Згідно матеріалів справи, зареєстроване місце проживання позивача - АДРЕСА_1 , тому суд дійшов до висновку, що саме відповідача 1 слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи з 01.08.1989 року по 31.12.1999 року та з 01.01.2022 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку № 21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя, та до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання з 01.09.1987 року по 03.07.1989 року в Артемівському педагогічному училищі та період роботи з 01.08.1989 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку №21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.08.2022 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають частковому задоволенню.

VІІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України Про судоустрій і статус суддів встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Дослідивши матеріали справи, слід зазначити, що відповідачем не було доведено належними та допустимими доказами щодо правомірності прийнятого рішення про відмову позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років, згідно поданої нею заяви від 25.08.2022 року.

За таких обставин, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Щодо розподілу судових витрат, а саме судового збору.

Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до приписів статті 139 КАС України, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі по 372,15 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1,2, кожного окремо.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до відповідача 1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача 2: Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 31.08.2022 року №67 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період її роботи з 01.08.1989 року по 31.12.1999 року та з 01.01.2022 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку № 21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя, та до спеціального стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період навчання з 01.09.1987 року по 03.07.1989 року в Артемівському педагогічному училищі та період роботи з 01.08.1989 року по 17.08.2022 року в Верхньокам`янських яслах-садку №21 (назва після перейменування: заклад дошкільної освіти загального розвитку ясла-садок «Ромашка» Званівської сільської ради) на посаді вихователя.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25.08.2022 року про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позову - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 372,15 гривень.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору в сумі 372,15 гривень.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код ОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м.Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ).

Відповідач 2: Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області (40030, м. Суми, вул. Пушкіна, 1, код ЄДРПУ 21108013).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення складено 13.12.2022 року.

Суддя В.В. Ільков