Справа № 520/1707/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 р. Справа № 520/1707/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2022, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., м. Харків, по справі № 520/1707/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області

про стягнення виплат, заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області (далі за текстом ГУ Держпродспоживслужба в Харківській області, відповідач), у якому просив:

стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_1 виплату за період додаткового навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця начальника відділу ринкового та метрологічного нагляду Управління захисту споживачів Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області;

стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за 06.07.2021;

стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати сум при звільненні.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022 № 520/1707/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про стягнення виплат, заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишено без руху.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 у справі № 520/1707/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Держпродспоживслужби в Харківській області про стягнення виплат, заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні повернуто позивачеві.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції від 25.05.2022 позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на невідповідність ухвали суду нормам матеріального та процесуального права та фактичним обставинам справи, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для розгляду по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги послався на те, що залишаючи позовну заяву без руху суд першої інстанції помилково зазначив у якості недоліку відсутність довідки про розмір середнього заробітку з визначенням суми за весь час затримки спірної виплати, оскільки саме внаслідок неможливості подання такого доказу позивачем було заявлено клопотання про витребування доказів, яке незаконно залишено судом першої інстанції поза увагою.

Крім того вважає, що судом першої інстанції не дотримано обов`язку, встановленого ст.251 КАС України, щодо належного надіслання копії ухвали про залишення позову без руху на наведену у позовній заяві адресу електронної пошти.

Вказує, що повертаючи позовну заяву у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення позовної заяви без руху суддя повинен пересвідчитись, що вжив вичерпні заходи для належного повідомлення позивача про необхідність виконання судового рішення та усунення недоліків позовної заяви, зокрема, як можливість повторного надіслання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, так і інформування за допомогою передбачених КАС України засобів зв`язку. З огляду на те, що повернення позовної заяви не повинно створювати штучні перешкоди для доступу до правосуддя в адміністративній справі, з урахуванням ст. 320 КАС України, прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, у справах Меньшакова проти України, Кутіч проти Хорватії, Мушта проти України, Белле проти Франції) вважає, що при прийнятті оскаржуваної ухвали суддя не виконав вимоги ст.ст. 160, 251, 320 КАС України та не вжив заходів для належного повідомлення позивача про необхідність виконання судового рішення та усунення недоліків позовної заяви, а тому дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви.

Звертає увагу на те, що незважаючи на вказані порушення законодавства судом першої інстанції, позивач удруге намагався отримати довідку про розмір середнього заробітку для того щоб усунути недоліки позовної заяви у строк, але не зміг отримати такі докази самостійно, про що мав намір сповістити суд першої інстанції та повторно звернутись з клопотанням про витребування доказів, але не встиг цього зробити до винесення судом оскаржуваної ухвали через введення воєнного стану.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на необґрунтованість вимог, просив у задоволенні скарги відмовити, а судові витрати покласти на позивача. Зазначив про необґрунтованість посилань позивача на введення воєнного стану, оскільки він не заявляв до суду першої інстанції клопотання про продовження строку на усунення недоліків на цій підставі.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що до Харківського окружного адміністративного суду звернувся позивач з адміністративним позовом про стягнення з ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області на користь ОСОБА_1 виплату за період додаткового навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця начальника відділу ринкового та метрологічного нагляду Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області та заробітну плату за 06.07.2021 року та середній заробіток за весь час затримки виплати сум при звільненні.

Ухвалою суду від 31.01.2022 позовну заяву в адміністративній справі № 520/1707/22 залишено без руху. Надано позивачу термін п`ять календарних днів з дня отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви шляхом: надання доказу надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів; надання довідки про розмір середнього заробітку, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати працівників підприємств, установ і організацій усіх форм власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 з визначенням суми за весь час затримки спірної виплати по день фактичного розрахунку.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач у визначений судом строк не усунув недоліки позовної заяви та, як наслідок, не виконав вимоги ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 31.01.2022.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно із ч. 1 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Відповідно до ч. 4 ст. 161 КАС України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази - позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Згідно з ч. ч.1-3 ст. 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що постановляючи ухвалу від 31.01.2022 про залишення без руху позовної заяви у справі № 520/1707/22 суд першої інстанції керуючись ст.169 КАС України зазначив про її невідповідність вимогам ст.161 КАС України.

Так, за висновком суду ОСОБА_1 в порушення ч.9 ст.44 КАС України не надано доказів направлення на адресу відповідача листом з описом вкладення копій поданих до суду документів іншим учасникам справи, довідки про розмір середнього заробітку, розрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати працівників підприємств, установ і організацій усіх форм власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 з визначенням суми за весь час затримки спірної виплати по день фактичного розрахунку, а тому для усунення вказаних недоліків судом надано п`ятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснено позивачу, що в разі, якщо він не усуне недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк, позовна заява буде йому повернута.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 було заявлено клопотання про витребування доказів, у якому він просив суд першої інстанції витребувати у відповідача серед іншого такі докази, як :

документи на підтвердження розміру посадового окладу та заробітної плати начальника відділу ринкового та метрологічного нагляду Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за період виконання головним спеціалістом відділу ринкового та метрологічного нагляду Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_1 обов`язків тимчасово відсутнього держслужбовця;

у разі змінення посадового окладу начальника відділу ринкового та метрологічного нагляду Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області в період з 28.10.2019 року по лютий 2021 року документи, що стали підставою для зміни окладу та зазначити величину зміни і її дату;

документи на підтвердження розміру економії фонду посадового окладу за посадою начальника відділу ринкового та метрологічного нагляду Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області за вакантною посадою за час виконання головним спеціалістом відділу ринкового та метрологічного нагляду Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_1 обов`язків на вакантній посаді;

документи на підтвердження кількості робочих днів, коли ОСОБА_1 виконував обов`язки за вакантною посадою начальника відділу ринкового та метрологічного нагляду Управління захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області.

В обґрунтування свого клопотання послався на неможливість самостійно отримати такі докази, оскільки вони знаходяться у відповідача, а останній не відповідає на запити представника ОСОБА_1 про їх надання. Такі документи на переконання позивача можуть підтвердити фактичні розміри сум для нарахувань та виплат, які не здійснені ГУ Держпродспоживслужби в Харківській області ОСОБА_1 за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього державного службовця та необхідні для обґрунтування вимоги позивача.

Колегія суддів зауважує, що саме позивач просив суд витребувати у відповідача відомості, з яких можливо було б установити розмір середнього заробітку з визначенням суми за весь час затримки спірної виплати, оскільки не володіє такою інформацією та самостійно не може її надати до суду.

Згідно з ч. ч. 1 3 ст. 80 КАС України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 79 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У клопотанні про витребування доказів повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів, та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу. Про витребування доказів за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи, або про відмову у витребуванні доказів суд постановляє ухвалу.

Згідно з ч.1 ст.9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи (ч.4 ст.9 КАС України).

З огляду на вищенаведені норми процесуального права, колегія суддів наголошує, що у разі неможливості учасником справи самостійно надати докази, саме на суд законодавцем покладено обов`язок вжити всіх заходів з метою офіційного з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі і витребування доказів, як за клопотанням сторони так і з власної ініціативи, а не перекладати такий обов`язок на особу, яка звертається до суду за захистом своїх порушених прав.

Разом з цим, в порушення принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, суд першої інстанції залишив поза увагою клопотання позивача про витребування доказів, і не зважаючи на те, що розпорядником інформації про розмір середнього заробітку позивача за спірний період є відповідач, безпідставно залишив без руху позовну заяву з підстав не надання таких відомостей ОСОБА_1 .

Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції у справі не був позбавлений процесуальної можливості після відкриття провадження відмовити у задоволенні клопотання про витребування доказів або повернути його у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 80 КАС України, виклавши при цьому відповідне мотивування в ухвалі.

Колегія суддів зауважує, що питання доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом розгляду Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 1 та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейським судом з прав людини (далі за текстом ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac.», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli.», № 35787/03, п. 29).

При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі "Kutic v. Croatia", заява № 48778/99, пункт 25).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Колегія суддів вважає надмірним формалізмом неврахування того, що позивачем заявлено клопотання про витребування необхідних доказів у змісті позовної заяви, на тій підставі, що таке клопотання не оформлене у вигляді окремо поданої заяви, і залишення у подальшому такої позовної заяви без руху за відсутності доказів, які позивач і просив витребувати. Дотримання вимог процесуального законодавства щодо форми процесуальної заяви не повинно звужувати право позивача на доступ до суду.

Подібних висновків щодо застосування практики ЄСПЛ про надмірний формалізм у розрізі доступу до правосуддя дійшла Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 (справа № П/9901/736/18).

З огляду на викладене, враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про неподання позивачем доказів про розмір середнього заробітку, з якого можливо було б визначити суми за час затримки спірної виплати.

Отже, постановляючи ухвалу від 31.01.2022 про залишення позовної заяви без руху в частині не надання позивачем довідки про розмір середнього заробітку та в подальшому, повертаючи позовну заяву ухвалою від 25.05.2022 суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права.

Щодо не усунення недоліків позовної заяви в частині ненадання позивачем до суду доказу надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів слід зазначити наступне.

Як вбачається з позовної заяви остання подана через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему (Електронний суд).

Відповідно до ч. ч. 7 9 ст. 44 КАС України документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, за винятком випадків, визначених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). У разі подання до суду документів в електронній формі учасник справи зобов`язаний надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів.

Положеннями ч.1 ст. 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додаються її копії, а також копії доданих до позовної заяви документів відповідно до кількості учасників справи, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене колегією суддів установлено, що позивач мав надати доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, а тому залишення судом першої інстанції позовної заяви без руху в цій частині є правомірним.

Разом з цим, як вбачається з довідки про доставку електронного листа (а.с. 21) позивач отримав ухвалу суду про залишення позову без руху 20.02.2022, що підтверджується і в змісті апеляційної скарги, а 25.05.2022 позовна заява повернута позивачеві, оскільки останній станом на 25.05.2022 (з урахуванням терміну більшого, ніж необхідно на поштовий перебіг) не усунув зазначені в останній недоліки.

Відповідно до ст. 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

За змістом положень п.1 ч.4 ст.169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня закінчення строку на усунення недоліків (ч.5 ст.169 КАС України).

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Аналогічна позиція застосована Верховним Судом, зокрема, у постановах від 14 травня 2019 року у справі № 826/26174/15, від 21 грудня 2019 року у справі №826/12776/15 та від 5 травня 2022 року у справі № 240/10663/20.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви суд першої інстанції правильно встановив, що станом на 25.05.2022 п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви сплинув. Водночас, не повно встановив обставини, які свідчать про поважність причин пропуску такого строку позивачем, виходячи із наступного.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Надалі, Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України від 15 березня 2022 року №2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб, а Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259, затвердженого Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, тобто до 25 травня 2022 року.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 23 серпня 2022 року.

Указом Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, тобто до 21 листопада 2022 року.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", який затверджено Верховною Радою України, передбачено продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, тобто до 19 лютого 2023 року.

Отже, починаючи з 24.02.2022 і по теперішній час в Україні триває воєнний стан.

Колегія суддів зауважує, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості надіслання до суду позивачем у встановлені строки доказів усунення недоліків позовної заяви, не може безумовно вважатись поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Однак, з 24.02.2022 по дату винесення оскаржуваної ухвали (25.05.2022) м.Харків та Харківська область знаходилися в зоні активних бойових дій та/або постійних обстрілів, що зумовило в свою чергу залишення позивачем свого місця проживання з метою евакуації його сім`ї в іншу місцевість, та унеможливило надсилання ним у строк, встановлений судом, доказів усунення недоліків.

Також, у зв`язку з бойовими діями була обмежена і діяльність Харківського окружного адміністративного суду.

Вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку на усунення недоліків з поважних причин та є підставою для висновку про передчасне повернення судом позовної заяви ОСОБА_1 .

Проте, посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що ухвала суду першої інстанції про залишення його позову без руху була надіслана йому в неналежний спосіб не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система.

За приписами ч.ч. 4 7 ст. 18 КАС України Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу.

Суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їх офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, судові експерти, державні органи та органи місцевого самоврядування, суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

На виконання ч.5 ст. 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні у судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення якщо така адреса відсутня.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи.

В силу приписів абз. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України якщо судове рішення надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, судове рішення вважається врученим у робочий день, наступний за днем його відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про його доставлення.

Рішенням Вищої ради правосуддя № 1845/0/15-21 від 17.08.2021 затверджено Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (далі ЄСІТС), яке набуло чинності 05.10.2021.

У газеті «Голос України» від 04.09.2021 року № 168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох підсистеми (модулів) ЄСІТС "Електронний кабінет", "Електронний суд", підсистеми відеоконференцзв`язку.

Нормами абз.3 пп. 15.17 п. 15 ч. 1 розд. VII Перехідних положень КАС України окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.

Про початок функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх необхідних для її повного функціонування підсистем (модулів) Вища рада правосуддя публікує оголошення у газеті "Голос України" та на веб-порталі судової влади України.

Отже, зазначені в оголошенні Вищої ради правосуддя підсистеми (модулі) ЄСІТС починають офіційно функціонувати з 5 жовтня 2021 року.

З урахуванням наведеного, станом на час винесення судом першої інстанції ухвали від 31.01.2022 вже функціонували підсистеми «Електронний суд», «Електронний кабінет» та «Підсистема відеоконференцзв`язку», що надає суду першої інстанції права надсилати процесуальні документи, у тому числі рішення суду, за допомогою ЄСІТС в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до п. 5.8 розд. І Положення офіційна електронна адреса це сервіс Електронного кабінету ЄСІТС, адреса електронної пошти, вказана користувачем в Електронному кабінеті ЄСІТС, або адреса електронної пошти, вказана в одному з державних реєстрів.

З довідки про доставку електронного листа, сформованої в автоматизованій системі діловодства спеціалізованого суду, судом апеляційної інстанції встановлено, що копію ухвали від 31.01.2022 доставлено до електронного кабінету ОСОБА_1 20.02.2022 о 23.09, що з урахуванням положень абз. 2 ч. 6 ст. 251 КАС України свідчить про те, що днем вручення ухвали є 21.02.2022.

На підставі викладеного колегія суддів відхиляє доводи позивача щодо неналежного надіслання ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху.

Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 312 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (ст. 320 КАС України).

На підставі викладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ч.4 ст.241, ст.ст.242, 243, 250, 308, 311, 312, 315, 317, 320 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 25.05.2022 по справі № 520/1707/22 - скасувати.

Прийняти постанову, якою справу № 520/1707/22 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду зі стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді С.П. Жигилій В.Б. Русанова