Справа № 160/8398/22
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

06 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 160/8398/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року

у справі №160/8398/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

16.06.2022 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області в якому просила

- визнати рішення №23 від 01 червня 2022 року Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України у зв`язку з недосягненням пенсійного віку - протиправним та скасувати дане рішення;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, у відповідності до вимог п. «а» ч. 1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції згідно до пункту 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року), починаючи з дня звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 26 травня 2022 року.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №160/8398/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №160/8398/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку щодо можливості застосування до спірних відносин висновків Конституційного Суду України, оскільки станом на 01.04.2015 позивачка не мала достатнього пільгового стажу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення , внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачка 26.05.2022 звернулась до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Рішенням №23 від 01 червня 2022 року Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України у зв`язку з недосягненням пенсійного віку.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 06.06.2022 вказане рішення направлене на адресу позивачки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачка звернулась до суду.

За наслідками перегляду справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову .

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

Відповідно до частини третьої статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Загальні умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законом України „Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991№ 1788-XII та Законом України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003№ 1058-IV.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України ухвалено Закон №2148-VIII, що доповнив Закон №1058-ІV розділом XIV-1, який містить пункт 1 частини другої статті 114 такого змісту:

«На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах».

За приписами статті 12 Закону №1788-XII право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування": жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

Законом № 213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону №1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком N 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах..

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 45 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 45 років, тоді як другий - у 50 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 як найбільш сприятливий для позивачки, а не Закону №1058-ІV.

Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у справі №360/3611/20.

Відносно абзацу другого пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. Це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону №1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Суд вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону №1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.

З огляду на вказане вище, вік позивачки, що становить 45 років, є достатнім для звернення до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії.

Відповідно до трудової книжки позивачки серії НОМЕР_1 остання працювала:

01 вересня 1994 року прийнята на навчання до ККТ, який закінчила 25 червня 1996 року;

05 серпня 1996 року прийнята на роботу до ДКПГХ «Смеричка» на посаду касира-інкасатора згідно до наказу №49к від 05 серпня 1996 року, звідки була звільнена 29 листопада 1997 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно до наказу №49к від 03 грудня 1997 року;

26 листопада 1998 року прийнята на роботу до АТ «Кабаре-Трейд» на посаду продавця згідно до наказу №66/к від 25 листопада 1998 року, звідки була звільнена 21 липня 1999 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно до наказу №87 від 21 липня 1999 року;

01 грудня 2003 року прийнята на роботу до ПП «Магомедова М.Л.» продавцем непродовольчих товарів згідно до трудового договору №4201, зареєстрованого в Жовтневому центрі зайнятості 02 грудня 2003 року, звідки була звільнена 14 квітня 2004 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно до трудового договору №4201, зареєстрованого в Жовтневому центрі зайнятості 15 квітня 2004 року;

01 жовтня 2004 року прийнята на роботу до ПП «ТВД» на посаду продавця- консультанта згідно до наказу №13 від 02 жовтня 2004 року, звідки була звільнена 09 грудня 2008 року за згодою сторін на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України згідно до наказу №10 від 09 грудня 2008 року;

з 17 грудня 2008 року по 05 травня 2009 року, з 06 травня 2009 року по 03 червня 2009 року, з 04 червня 2009 року по 27 серпня 2009 року, з 13 жовтня 2009 року по 26 січня 2010 року позивачка отримувала допомогу по безробіттю в Жовтневому районному центрі зайнятості відповідно до вимог ст.ст. 22, 23 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»;

08 лютого 2010 року прийнята на роботу до ФОП « ОСОБА_2 » на посаду менеджер зі збуту згідно до трудового договору №1 від 08 лютого 2010 року, зареєстрованого в державній службі зайнятості Саксаганського району м. Кривого Рогу, звідки була звільнена 29 лютого2019 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України згідно до трудового договору №1, зареєстрованого в державній службі зайнятості Саксаганського району м. Кривого Рогу від 29 лютого 2012 року;

14 грудня 2012 року прийнята на роботу до дільниці №11 шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» на посаду стовбурового 2 розряду згідно до наказу №3717-к від 14 грудня 2012 року;

20 вересня 2013 року переведена на посаду стовбурового 2 розряду, зайнятого повний робочий день на підземних роботах дільниці №11 шахти «Октябрська» ПАТ «Кривбасзалізрудком» згідно до наказу №2534-к від 20 вересня 2013 року, де продовжує працювати на теперішній час.

Також позивачкою надано до суду та для відповідача уточнюючу довідку №267 від 30.04.2022 про характер її роботи.

Вказана довідка містить посилання на накази, які складені за результатами проведеної атестації робочого місця позивачки.

Наявність необхідного пільгового стажу на момент звернення позивачки до пенсійного органу сторонами не заперечується, що свідчить по обґрунтованість висновків суду першої інстанції та наявність підстав для задоволення вимог адміністративного позову.

Доводи скаржника щодо необхідності наявності достатнього пільгового стажу станом на 01.04.2015 не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, а є лише вільним трактуванням пенсійним органом колізії пенсійного законодавства.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №160/8398/22 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 липня 2022 року у справі №160/8398/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко