Справа № 480/80/22
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2022-11-10 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року Суми Справа № 480/80/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Сидорук А.І.,

за участю секретаря судового засідання - Гонтаренко І.І.,

розглянув у порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

За участю представників сторін:

від позивача - Тиченко М.П., Черненко Д.О.;

від відповідача - Савченко І.М.

1. Суть спору.

1.1. Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення: 1. № 02 від 13.12.2021, в частині 385582,90 грн.; 2. № 02 від 13.12.2021 на суму 58768,00 грн.; 3. № 02 від 13.12.2021 на суму 2 970 661,11 грн.

1.2. Позивач обгрунтовує позовні вимоги тим, що :

1. п. 13, 14, 15 (п.п.15.1, 15.7), п. 21, п. 21, п. 23, п. 26 Положення № 318 передбачають можливість віднесення позивачем нарахованих премій (до свят та інше) і матеріальні допомоги, а також витрати на сплату єдиного соціального внеску до інших витрат операційної діяльності, адміністративних витрат, витрат на збут, собівартості реалізованої продукції, а Положення № 1213 не містить такої заборони, а тому відповідач при винесенні рішення з вказаного питання дійшов помилкових висновків;

2. рішеня про нарахування по заниженню частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до місцевого бюджету, прямо пов`язані та напряму залежать від вище описаних нарахувань по податку на прибуток, а тому позивачем також заперечується;

3. відповідачем фактично самостійно здійснено перерахунок платнику податків податкового обліку по рентній платі за спеціальне використання води не на підставі норм ПК України, а на підставі письмових роз`яснень податкової служби, при визначенні податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання та застосував не передбачений ПК України коефіцієнт "1".

1.3. Відповідач 01.02.2022 подав відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує (а.с.58-62, том 3).

1.4. Відповідач у запереченнях зазначає, що :

1. позивач не враховує специфіку власного підприємства та норми законодавства, які є обов`язковими при веденні господарської діяльності підприємствами комунального сектору економіки, які володіють та/або користуються об`єктами державної, власності. Позивач повинен діяти з урахуванням вказаного Положення № 1213;

2. рішення про нарахування по заниженню частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до місцевого бюджету, прямо пов`язане та напряму залежать від вище описаних нарахувань по податку на прибуток, а тому прийняте правомірно;

3. так як податкові преференції для обсягів води в частині об`єкта оподаткування рентною платою ст. 255 Податкового кодексу України не надані іншим категоріям споживачів, обсяги води, що постачались позивачем, а саме вторинним споживачам води оподатковуються у загальному порядку. Тобто, до обсягів видобутої та переданої (реалізованої) води вторинним користувачам слід застосовувати коефіцієнт у розмірі "1".

2. Процесуальні дії суду.

2.1 Судом 10.01.2022 було відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі, про що було постановлено відповідну ухвалу. Ухвалою суду було продовжено строк підготовчого провадження.

2.2. Відповідачем 01.02.2022 було подано клопотання про виклик свідка - головного державного інспектора управління податкового аудиту Головного управління Державної податкової служби у Сумській області - ОСОБА_1 . 11.07.2022 відповідач надав додаткові пояснення до клопотання.

2.3. Позивач 21.07.2022 надав до суду додаткові пояснення по справі (а.с.117-130, том 3).

2.4. Ухвалою суду від 21.07.2022 було закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, викликано свідка у судове засідання, на виконання ухвали, якою задоволено клопотання відповідача про виклик свідка.

2.5. Відповідач 12.09.2022 надав до суду додаткові пояснення (а.с.146-148, том 3). 14.08.2022 позивач надав до суду письмові пояснення (а.с.158-161, том 3).

2.6. Суд звертає увагу, що розгляд справи здійснювався судом з урахуванням введення в Україні воєнного стану, ситуації, що склалась на території Сумської області та міста Суми, в тому числі, активних бойових дій, частих повітряних тривог, які перешкоджали роботі судді, перебоїв зі світлом, навантаження судді.

3. Фактичні обставини справи. Висновки суду та їх мотиви.

3.1. Працівниками відповідача було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.07.2018 по 30.06.2021, з питань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхуваннч за період з 01.07.2018 по 30.06.2021, іншого законодавства за період з 01.07.2018 по 30.06.2021.

3.2. За результатами перевірки складено акт від 02.11.2021 № 5447/18-28-07-02-07/03352455/92 від 02.11.2021 (а.с.19-85, том 1).

3.3. На підставі вказаного акту перевірки позивача прийняті податкові повідомлення-рішення про визначення податкових зобов`язань та застосування штрафних санкцій. Позивач не згодний з податковими повідомленнями-рішеннями, а тому звернувся до суду з даним позовом.

3.4. Щодо вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № 02 від 13.12.2021.

3.5. Вказане рішення стосується збільшення позивачем грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств на суму 1400689 грн, у тому числі за податковим зобов`язанням - 1400689 грн, без штрафних санкцій (з даним податковим повідомленням-рішенням позивач не згодний лише в частині 385582 грн 90 коп.)

3.6. Згідно акту перевірки встановлено, що перевіркою повноти задекларованих позивачем показників у рядку 02 Декларації "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 у загальній сумі 55944 грн встановлено їх зниження на загальну суму 2142124 грн.

3.7. Позивач стверджує, що фактично підприємство здійснювало нарахування і виплату матеріальних заохочень (одноразові премії, соціальна компенсація, матеріальна допомога при виході на пенсію, при народженні дітей тощо) не за рахунок чистого прибутку, як передбачено Положенням № 1213, а за рахунок інших операційних витрат, адміністративних витрат, загальновиробничих витрат, витрат на збут, а тому згідно акту перевірки підприємством безпідставно завищено інші операційні витрати на суму 1317048 грн, які відображено в рядку 2180 "Інші витрати операційної діяльності" та адміністративні витрати, витрати на збут, собівартість на суму 825076 грн, які відображено в рядку 2130 "Адміністративні витрати", рядку 2020 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), рядку 21 50 "Витрати на збут" звітупро фінансові результати за 2019 рік.

3.8. Як зазначено в акті перевірки, наказом керівника позивача від 30.12.2015 № 354 затверджено облікову політику підприємства.

3.9. На думку позивача, вказані правовідносини регулюються Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого наказом Міністерства фінансів України 31.12.1999 за № 318 (Положення № 318).

3.10. Згідно з п. 11 вказаного положення передбачено, що до виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати.

3.11. Також, позивач зазначає, що Розділ IX Положення "Про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.12.2006 № 1213 (Положення № 1213), на вказане положення посилається відповідач, у п. 1.2 не містить прямої заборони для позивача для віднесення сум нарахованої премії (до свят та інше) і матеріальної допомоги та витрат на сплату єдиного соціального внеску до інших витрат операційної діяльності, адміністративних витрат, витрат на збут, собівартості реалізованої продукції.

3.12. Розділом 6 "Пільги та компенсації" колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом позивача на 2018-2020 роки передбачена виплата працівникам винагороди, допомоги, премій до свят, тощо. Розділом 5 вказаного колективного договору профком зобов`язався надавати за рахуок коштів позивача: виплати до ювілейної дати 50 років; грошову винагороду за безперервний стаж роботи; при звільненні з виходом на пенсію; у зв`язку із смертю працівника; у зв`язку із смертю близьких родичів; допомогу при народженні дитини; до Дня працівників житлового та комунального господарства та інших професійних свят; працівникам, які входять до добровільних об`єктових пожежних підрозділів; працівникам, які зіткнулись з життєвими обставинами сімейного або особистого характеру; одноразову матеріальну допомогу, у випадках передбачених п. 6.8).

3.13. На переконання позивача, п. 13, 14, 15 (п.п.15.1, 15.7), п. 21, п. 21, п. 23, п. 26 вказаного Положення № 318 передбачають можливість (дозволяють) віднесення позивачем нарахованих премій (до свят та інше) і матеріальні допомоги, а також витрати на сплату єдиного соціального внеску до інших витрат операційної діяльності, адміністративних витрат, витрат на збут, собівартості реалізованої продукції. Крім того, Положення № 1213 не містить такої заборони.

3.14. Отже, основними питаннями є те, яке з вказаних положень повинно бути застосовано позивачем при вказаних обставинах та чи містить таке положення право діяти в такому порядку, як діяв позивач, чи мав право позивач включати зазначені вище витрати до інших витрат операційної діяльності, адміністративних витрат та витрат на збут. На перше питання суд зазначає, що позивач повинен був керуватись Положенням № 1213, на друге запитання - не мав права включати такі витрати до інших витрат.

3.15. Позивачем не спростовується, що відповідно до установчих документів позивач - КП "Міськводоканал" СМР, засноване на комунальній власності територіальної громади міста. Власником майна підприємства є Сумська міська рада.

3.16. Суд погоджується з твердженням відповідача, що у своїй діяльності позивач керується Конституцією України, Господарським кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, є юридичною особою.

3.17. Частиною 10 ст. 78 ГК України передбачено, що особливості господарської діяльності комунальних унітарних підприємств визначаються відповідно до вимог, встановлених цим кодексом щодо діяльності державних комерційних або казених підприємств, а такоє інших вимог, передбачених законом.

3.18. Частиною 9 ст. 75 ГК України передбачено, що прибуток державних комерційних підприємств розподіляється відповідно до затвердженого фінансового плану з урахуванням вимог чинного законодавства.

3.19. Державні комерційні підприємства самостійно складають фінансовий план та розподіляють прибуток у відповідності до фінансового плану з урахуванням вимог чинного законодавства.

3.20. Отже, позивач, як комунальне підприємство, повинен дотримуватись законодавства при при складанні фінасового плану, здійснювати ведення бухгалтерського обліку з урахуванням Положення № 1213, оскільки Положенням № 1213 застосовуються підприємствами державного, комунального секторів економіки, а також іншими господарськими організаціями, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності, а також визначає методику відображення в бухгалтерському обліку активів та операцій, які мають особливий характер, зумовлений правовим статуцсом державного ікомунального майна та законодавчим регулюванням діяльності суб`єктів державного, комунального секторів економіки й управління об`єктами державної власності.

3.21. Тому є обгрунтованим твердження відповідача про те, що позивач не враховує специфіку власного підприємства та не враховує норми законодавства, які є обов`язковими при веденні господарської діяльності підприємствами комунального сектору економіки, які володіють та/або користуються об`єктами державної, власності. Позивач повинен діяти з урахуванням вказаного Положення № 1213.

3.22. Вказане було зазначено і при допиті свідка - головного державного інспектора управління податкового аудиту Головного управління Державної податкової служби у Сумській області - ОСОБА_1 .

3.23. Стаття 2 Закону України "Про оплату праці" визначає структуру заробітної плати. Вона складається з трьох частин. Основна заробітна плата. Додаткова заробітна плата. Інші заохочувальні та компенсаційні витрати. До інших належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

3.24. Відповідно до п. 1.2 Розділу IV Положення № 1213 спрямування підприємствами державного, комунального секторів економіки частину чистого прибутку на квартальну і річну дату балансу відображаються: на матеріальне заохочення за дебетом субрахунку 443 "Прибуток, використаний у звітному періоді" і кредитом рахунку 66 "Розрахунки за виплатами працівикам" наводиться сума нарахованої працівникам винагороди, допомоги, премії тощо, яка обчислена відповідно до законодавства, установчих і розпорядчих документів та фінансового плану з прибутку попереднього звітного кварталу (року).

3.25. Отже, є аргументованим твердження відповідача, що приписами вищевказаного положення передбачено нарахування працівникам винагород, допомог, премій, тощо (які обчислені відповідно до законодавства, установчих і розпорядчих документів та фінансового плану з прибутку попереднього звітного кварталу або року) за рахунок частини чистого прибутку.

3.26. Суд ще раз звертає увагу, що Положення №1213 є спеціальним нормативним актом, який містить норми для обмеженого кола суб`єктів, а тому має пріоритет над національними стандартами.

3.27. Отже, суд погоджується з доводами відповідача, що позивач на порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України занизив фінасовий результат до оподаткування на суму віднесення до інших операційних витрат та адміністративних вимтрат, собівартості виплати матеріальної допомоги на соціальні заходи та заохочувальні премії в сумі 2 142 124 грн. Тому занижено об`єкт оподаткування податком, що призвело до не нарахування податку на прибуток в сумі 385582 грн 32 коп.

3.28. Тому рішення відповідача є правомірним, а вимога позивача в цій частині є необгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

3.29. Щодо вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № 02 від 13.12.2021.

3.30. Вказане рішення стосується збільшення позивачу грошового зобов`язання по частині чистого прибутку (доходу) комунальних унітарних підприємств та об`єднань, що вилучаються до відповідного місцевого бюджету (комунальної власності/селищної/сільської територіальних громад) на суму 58768 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями - 58768 грн, без штрафних санкцій.

3.31. Суд звертає увагу, що на заниження частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державним унітарним підприємствами та їх об`єднаннями на загальну суму 58768 грн вплинуло заниження фінасового результату до оподаткування (прибуток або збиток) за рахунок завищення інших операційних витрат на суму 1317048 грн, адміністративних вимтрат, витрат на збут, собівартість на суму 825076 грн.

3.32. Крім того, суд зазначає, що нарахування по заниженню частини чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до місцевого бюджету, прямо пов`язані та напряму залежать від вище описаних нарахувань по податку на прибуток.

3.33. У зв`язку з тим, що судом було встановлено, що у акті перевірки щодо нарахування підприємству податку на прибуток в частині завищення витрат підприємства по сумам нарахованих премій (до свят та інше) і матеріальної допомоги, які зазначені вище, відповідач дійшов вірних висновків в акті перевірки щодо нарахування чистого прибутку, що підлягає сплаті до місцевого бюджету, то спірне рішення є таким, що відповідає вимогам, встановленим ст. 2 КАС України, а позовні вимоги в цій частині є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

3.34. Щодо вимоги про скасування податкового повідомлення-рішення № 02 від 13.12.2021.

3.35. Вказане рішення стосується збільшення позивачем грошового зобов`язання по рентній платі за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства на суму 2970661 грн 11 коп., у тому числі за податковими зобов`язаннями - 2350178,93 грн та штрафними санкціями - 620482,18 грн.

3.36. Згідно акту перевірки встановлено заниження до сплати позивачем рентної плати за спеціальне використання води за період з 01.07.2018 по 30.06.2021 в сумі 2350178,93 грн.

3.37. Згідно висновків акту перевірки позивач при визначенні податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води не врахував всі напрями використання (постачання) води під час провадження господарської діяльності, а саме постачання води вторинним водокористувачам та невірно застосував коєфіцієнт.

3.38. Відповідач вважає, що позивач повинен був застосувати наступні коефіцієнти: для обсягів води, що постачається населенню для задоволення його питних та санітарно-гігієнічних потреб - 0; для обсягів води, які постачаються вторинним водокористувачам, незалежно від напрямів її використання останнім - 1; для обсягів води, які використовуються водокористувачами на власні технологічні потреби, у тому числі витрати та витрати для забезпечення провадження господарської діяльності з вироблення, створення та/або надання житлово-комунальних послуг (власні технологічні потреби) - 0,3.

3.39. Суд звертає увагу, що позивач погоджується з об`ємами видобутої та використаної води (з урахуванням лімітів використання води), зазначеними в акті перевірки, що не оспорюється, а також ставки рентної плати за 2018-2021 роки 70,1 грн за 100 куб. метрів.

3.40. При видобування та використанні води ліміти використання води, визначені у дозволах на спеціальне водокористування від 02.05.2018 та від 06.04.1011, видані позивачу, підприємство не перевищувало, що також не оспорюється.

3.41. Позивач фактично не погоджується з висновками відповідача про необхідність застосування коефіцієнту "1" для обсягів води, які постачаються вторинним водокористувачам, незалежно від напрямів її використання.

3.42. Згідго з п. 255.7 ст. 255 ПК України житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3. Позивачу була надана індивідуальна податкова консультація ГУ ДФС в Сумській області від 26.04.2019 за № 1869 ІПК/18-28-12-03-20. Вказаною індивідуальною консультацією підприємству надана можливість у вигляді виключення із загального правила застосувати для обсягів води, поставленої населенню, коефіцієнта "0" (надана податкова преференція). Позивач зазначає, що згідно ст. 53 ПК України не може бути притягнуто до відповідальності платника податків, який діяв відповідно до податковох консультації.

3.43. Позивач вважає, що за 2-4 квартал 2020 року та 1-2 квартал 2021 року правомірно застосовувало коефіцієнт 0 до обсягів постачання води населенню та коефіцієнт 0,3 до обсягу використання води на власні потреби і втрати та до обсягів постачання вторинними користувачами (в загальному порядку, на підставі п. 255.7 ст. 255 ПК України).

3.44. При визначенні податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне використання води за періоди 3-4 квартали 2018 року, 1-4 квартали 2019 року та 1 квартал 2020 року застосувало коефіцієнт 0,3 до загального обсягу використано води, в тому числі до обсягів постачання води населенню та вторинним користувачам (в загальному порядку, на підставі п. 255.7 ст. 255 ПК України).

3.45. На переконання позивача, відповідачем фактично самостійно здійснено перерахунок платнику податків податкового обліку по рентній платі за спеціальне використання води не на підставі норм ПК України, а на підставі письмових роз`яснень податкової служби, при визначенні податкових зобов`язань по рентній платі за спеціальне використання та застосував не передбачений ПК України коефіцієнт "1".

3.46. При цьому, згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі закону, а такої підстави ПК України щодо різних коєфіцієнтів, у тому числі "1" нема і тому не в повноваженнях відповідача доповнювати самостійно норми ПК України.

3.47. Відповідач у відзиві зазначив, що так як податкові преференції для обсягів води в частині об`єкта оподаткування рентною платою ст. 255 ПК України не надані іншим категоріям споживачів, обсяги води, що постачались позивачем, а саме вторинним споживачам води оподатковуються у загальному порядку. Тобто, до обсягів видобутої та переданої (реалізованої) води вторинним користувачам слід застосовувати коефіцієнт у розмірі "1".

3.48. В даних випадках позивач за перевіряємий період невірно застосувало коєфіцієнт при визначенні податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води, застосувавши у період 3-4 квартал 2018 року, 1-4 квартал 2019 року та 1 квартал 2020 року при постачанні води населенню і вторинним водокористувачам "0,3", замість встановлених законодавством "0" для населення та замість "1" для вторинних водокористувачів, оскільки коєфіцієнт "0,3" платник має право застосувати тільки для власних технологічних потреб, проте у період 2-4 квартал 2020 року та 1-2 кварталах 2021 року при постачанні води вторинним водокористувачам застосувавши коєфіцієнт "0,3" замість "1", чим порушено п.п.255.4.1 п. 255.4, п.п. 255.11.2 п. 255.11 ст. 255 ПК України.

3.49. На думку відповідача, алгоритм визначення податкового зобов`язання рентної плати за спеціальне використання води доведений до податкових органів та платників податків рентної плати листом ДФС України від 08.05.2018 № 1388/4/99-99-12-02-03-13 та лситом ДПС України від 23.09.2019 № 1736/7/99-00-04-04-03-17 та розміщено на офіційному веб-порталі ДПС України. Саме вказаним алгоритмом передбачена ставка "1".

3.50. Тому, на думку відповідача, позивачем занижено податкові зобов`язання з рентної плати за спеціальне водокористування води на суму 2350178,93 грн, внаслідок невірного застосування вказаного коефіцієнта позивачем при постачанні води.

3.51. Суд звертає увагу, що у спірному податковому повідомленні-рішенні зазначено період - за 3-4 квартал 2018 року, 2019 рік, 2020 рік, 1-2 квартали 2021, а також суть порушення - встановлено заниження податкового зобов`язання з рентної плати за спеціальне водокористування води всього на суму 2350178,93 грн, в зв`язку саме з невірним застосуванням коефіцієнта при визначенні податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води, застосувавши при постачанні води вторинним водокористувачам "0.3" замість "1" (а.с.96, том 1).

3.52. Отже, основним питанням є те, чи правомірно визначений відповідачем коефіцієнт відповідачу при розрахунку обсягів води, які постачаються вторинним водокористувачам, незалежно від напрямів її використання останнім - "1". Відповідаючи на вказане запитання, суд зазначає, що ні - неправомірно.

3.53. За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.59 пункту 14.1 статті 14 ПК України, житлово-комунальні підприємства - суб`єкти господарювання, які безпосередньо виробляють, створюють та/або надають житлово-комунальні послуги (застосовується до розділу IX цього Кодексу).

3.54. Згідно наведеного у пункті 5 частини першої статті 1 Закону №2189-VIII визначення, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

3.55. Відповідно до частин першої, другої, шостої статті 42 Водного кодексу України водокористувачі можуть бути первинними і вторинними.

3.56. Згідно з ч. 1 ст. 48 ВК України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.

3.57. Порядок і умови сплати рентної плати унормовано у розділі IX «Рентна плата» ПК України, у якому знаходиться стаття 255 ПК України, яка деталізує порядок сплати рентної плати за спеціальне використання води.

3.58. Відповідно до пункту 255.1 вказаної статті платниками рентної плати за спеціальне використання води є: первинні водокористувачі - суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують та/або передають вторинним водокористувачам воду, отриману шляхом забору води з водних об`єктів; суб`єкти господарювання незалежно від форми власності: юридичні особи, їх філії, відділення, представництва, інші відокремлені підрозділи без утворення юридичної особи, постійні представництва нерезидентів, а також фізичні особи - підприємці, які використовують воду для потреб гідроенергетики, водного транспорту і рибництва.

3.59. Не є платниками рентної плати за спеціальне використання води водокористувачі, які використовують воду виключно для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення (сукупності людей, які знаходяться на даній території в той чи інший період часу, незалежно від характеру та тривалості проживання, в межах їх житлового фонду та присадибних ділянок), у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку.

3.60. Об`єктом оподаткування рентною платою за спеціальне використання води є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі (пункт 255.3 статті 255 ПК України).

3.61. При цьому у пункті 255.4 статті 255 ПК України перелічені напрямки постачання води, за яку рентна плата за спеціальне використання води не справляється, тобто, випадки, за яких платник податків звільняється від сплати рентної плати за обсяги води, що використовуються на зазначені у вказаному пункті потреби. Зокрема, рентна плата не справляється за воду, що використовується для задоволення питних і санітарно-гігієнічних потреб населення, у тому числі для задоволення виключно власних питних і санітарно-гігієнічних потреб юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та платників єдиного податку (пункт 255.4.1 пункту 255.4 статті 255 ПК України).

3.62. Пункт 255.5 статті 255 ПК України встановлює відповідні розміри ставок рентної плати за спеціальне водокористування.

3.63. Водночас, пунктами 255.6-255.7 статті 255 ПК України передбачені податкові преференції для певних видів підприємств у вигляді застосування зниженого коефіцієнта при обчисленні рентної плати за спеціальне використання води. Так, житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3 (пункт 255.7 статті 255 ПК України).

3.64. Порядок нарахування податкових зобов`язань з рентної плати за спеціальне використання води врегульовано пунктом 255.11 статті 255 ПК України.

3.65. За правилами підпункту 255.11.2 пункту 255.11 статті 255 ПК України рентна плата обчислюється виходячи з фактичних обсягів використаної води (підземної, поверхневої) водних об`єктів, встановлених у дозволі на спеціальне водокористування, лімітів використання води, ставок рентної плати та коефіцієнтів.

3.66. З аналізу наведених норм права слідує, що податковий обов`язок із сплати рентної плати за спеціальне використання води виникає у первинних водокористувачів, які здійснюють забір води і використовують та/або передають її вторинним водокористувачам. Об`єктом оподаткування рентною платою є фактичний обсяг води, який використовують водокористувачі, за виключенням обсягів води, поставленої у напрямках, визначених пунктом 255.4 статті 255 ПК України.

3.67. При цьому, житлово-комунальні підприємства, здійснюючи діяльність із безпосереднього вироблення, створення та/або надання житлово-комунальних послуг, користуються податковою преференцією і застосовують коефіцієнт « 0,3» до ставки рентної плати, незалежно від того, хто є вторинним водокористувачем.

3.68. Суд дішов висновку, що позивач як житлово-комунальне підприємство, яке у період, що перевірявся, надавало комунальні послуги із центрального водопостачання, і це не є спірним між сторонами, правомірно застосовувало коефіцієнт « 0,3».

3.69. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що об`єкт оподаткування рентною платою поділяється на 3 складові частини залежно від напрямку використання (постачання) води, у зв`язку з чим мають бути застосовані коефіцієнти « 0», « 1», « 0,3». Так, аналізовані вище норми ПК України не передбачають поділу обсягів води для визначення об`єкта оподаткування залежно від специфіки її подальшого використання. Аналогічно і пункт 255.7 статті 255 ПК України поширює свою дію на увесь обсяг належної до сплати житлово-комунальними підприємствами рентної плати за спеціальне використання води.

3.70. Суд враховує, що Законом України від 30 листопада 2021 року № 1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень», який набрав чинності з 01 січня 2022 року, пункт 255.7 статті 255 ПК України викладено у новій редакції: «Житлово-комунальні підприємства застосовують до ставок рентної плати коефіцієнт 0,3 в частині обсягів води технологічних нормативів використання питної води, визначених відповідно до законодавства про питну воду, питне водопостачання та водовідведення».

3.71. Таким чином, лише з 01 січня 2022 року при обчисленні рентної плати житлово-комунальні підприємства застосовують податкову преференцію у вигляді коефіцієнта 0,3 лише до певного обсягу води, а саме у розмірі технологічних нормативів використання питної води, визначених відповідно до законодавства про питну воду, питне водопостачання та водовідведення. Натомість, застосування такого поділу до 01 січня 2022 року суперечитиме приписам статті 58 Конституції України.

3.72. Аналогічна правова позиція міститься також в постанові Верховного Суду від 19.09.2022 по справі № №560/10132/21.

3.73. Показання свідка - головного державного інспектора управління податкового аудиту Головного управління Державної податкової служби у Сумській області - Гордієнко Людмили Павлівни, стосовно порядку розрахунку та застосування коефіцієнта, судом до уваги не приймаються, з огляду на вищезазначені обставини, у тому числі, не приймається до уваги і посилання на алгоритм розрахунку, який передбачений листами ДФС, про які було зазначено вище.

3.74. Крім того, суд погоджується з позивачем, що до даних правовідносин підлягає застосуванню саме ПК України, а не листи податкового органу.

3.75. Тому позовні вимоги в цій чатині є правомірним, а спірне податкове повідомлення-рішеня підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

4. Судові витрати.

4.1. Витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись нормами ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради (вул. Білопільський шлях, 9, м. Суми, 40009, ) до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ ВП 43995469) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Сумській області № 02 від 13.12.2021 про збільшення Комунальному підприємству ''Міськводоканал'' Сумської міської ради грошового зобов`язання по рентній платі за спеціальне використання води від підприємств житлово-комунального господарства на суму 2970661,11 грн, у тому числі за податковими зобов`язаннями - 2350178,93 грн та штрафними санкціями - 620482,18 грн.

3. У задоволенні іншої частини позовних вимог Комунального підприємства "Міськводоканал" Сумської міської ради до Головного управління Державної податкової служби у Сумській області - відмовити.

4. Стягнути на користь Комунального підприємства ''Міськводоканал'' Сумської міської ради (вул. Білопільський шлях, 9, м. Суми, 40009, ) з Головного управління ДПС у Сумській області (вул. Іллінська, 13, м. Суми, 40009, код ЄДРПОУ ВП 43995469), за рахунок бюджетних асигнувань, 19746 (дев`ятнадцять тисяч сімсот сорок шість) грн 73 (сімдесят три) коп. витрат по сплаті судового збору.

5. Витрати по сплаті судового збору у сумі 2953,27 грн покласти на позивача - Комунальне підприємство ''Міськводоканал'' Сумської міської ради.

6. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

8. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення підписано суддею 14.12.2022.

Суддя А.І. Сидорук