Справа № 500/4198/22
Суддя: Осташ Андрій Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4198/22

19 грудня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Осташа А. В. розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про зобов`язання вчинити дії, а саме: закінчити виконавче провадження ВП №70198899 зі стягнення виконавчого збору врозмірі 209096, 04 грн,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), у якому просить суд:

- зобов`язати відповідача закінчити виконавче провадження ВП №70198899 зі стягнення з Позивача виконавчого збору у розмірі 209096,04 грн. на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 08 грудня 2020 року ВП № 63855183.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що виконавче провадження №70198899 щодо виконання постанови про стягнення із позивача виконавчого збору має бути закінченим, оскільки 01.11.2022 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, у зв`язку із зверненням останнього до приватного виконавця, що відповідно до ч. 8 ст.27, ч. 1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження", є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Пояснив, що рішення суду виконує приватний виконавець, котрий виніс постанову про стягнення основної винагороди, яка тотожна виконавчому збору.

Стверджує, що стягнення виконавчого збору та сплати основної винагороди приватного виконавця призведе до подвійної оплати коштів за примусове виконання одного судового рішення.

З наведених підстав звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою судді від 24.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі з урахуванням особливостей, визначених статтею 287 КАС України та призначено у справі судове засідання на 06.12.2022.

Ухвалою судді від 24.11.2022 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено та зупинено примусове стягнення на підставі постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 08.12.2020 ВП №63855183 у виконавчому провадженні №701198899, - до набрання законної сили судовим рішенням в адміністративній справі №500/4198/22.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву 01.12.2022, в якому вказує про відсутність правових підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із внесенням відповідної постанови. Пояснив, що постанова про стягнення виконавчого збору приймається зразу після відкриття виконавчого провадження, а його розмір залежить від суми стягнення. Виконавча служба зазначила, що після повернення виконавчого документу виник обов`язок відкрити виконавче провадження стосовно стягнення виконавчого збору. Зазначив, що виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця не є тотожними поняттями з посиланням на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду по справі 500/7666/21.

Просить відмовити в задоволенні позову.

Позивач подав до суду 01.12.2022 додаткові пояснення по суті справи, в яких звернув увагу на висновки Верховного Суду від 21.07.2022 у справі №320/6215/29.

Також, подав 05.12.2022 доповнення до додаткових пояснень по суті справи від 01.12.2022.

Крім цього, позивач подав до суду відповідь на відзив 06.12.2022, в якому наголосив, що Верховним Судом усунуто прогалину у правовому регулюванні процедури стягнення з боржник державним виконавцем виконавчого збору і приватним виконавцем основної винагороди за виконання одного й того ж виконавчого документа, про яку йдеться у рішенні Тернопільського окружного адміністративного суду від 21.01.2022 у справі №500/7666/21.

Протокольною ухвалою суду від 06.12.2022 оголошено перерву до 19.12.2022.

Від відповідача до суду 06.12.2022 подана заява та долучено до матеріалів справи лист від 30.11.2022 №22420.

Ухвалою суду від 06.12.2022 витребувано для огляду в судовому засіданні у приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Дмитра Васильовича матеріалів виконавчого провадження ВП №70343567.

Представник позивача подав до суду 16.12.2022 клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткового доказу, а саме інформацію про виконавче провадження №70343567 від 16.12.2022.

Також, представник позивача подав до суду 15.12.2022 додаткові пояснення по суті справи, в яких просить позовні вимоги задовольнити та підтримав позицію наведену в позові та відповіді на відзив.

В судове засідання 19.12.2022 сторони не прибули подали клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Заслухавши вступні промови представників сторін, дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд за згодою сторін перейшов до письмового провадження.

За наслідками розгляду справи судом встановлено наступні фактичні обставини.

Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 08 грудня 2020 року ВП №63855183 Головним державним виконавцем Теребовлянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) П`ятковським Василем Івановичем було відкрито виконавче провадження на підставі ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року у справі №606/1206/19 про стягнення з Позивача на користь ОСОБА_2 75000 доларів США.

Також, 08.12.2020 державним виконавцем винесена постанова про стягнення виконавчого збору в сумі 211795,50 грн.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27 травня 2021 року у справі № 606/1206/19 було замінено сторону стягувана у виконавчому провадженні №63855183 із ОСОБА_2 на ОСОБА_3 .

На підставі вказаної ухвали суду Відповідачем було винесено постанову про заміну сторони виконавчого провадження від 28 вересня 2021 року.

31 жовтня 2022 року представником стягувана була подана Відповідачу заява про повернення виконавчого документа стягувану, на підставі якої Відповідачем було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 01 листопада 2022 року. В пункті 3 вказаної постанови зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 01 листопада 2025 року.

Водночас, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 01 листопада 2022 року, Відповідачем було відкрито виконавче провадження №70198899 з виконання вищевказаної постанови Відповідача №63855183 від 08 грудня 2020 року про стягнення з Позивача на користь держави виконавчого збору у розмірі 209 096,04 грн.

Позивач не погоджується із діями державного виконавця щодо відкриття виконавчого ВП № 70198899 зі стягнення з Позивача виконавчого збору у розмірі 209096,04 грн на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 08 грудня 2020 року ВП № 63855183 та вважає, що державний виконавець повинен закінчити відкрите виконавче провадження.

З наведених підстав позивач звернувся в суд з даним позовом.

При вирішенні спору суд керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст.18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п.п. 1, 5 ст. 3 Закону №1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження.

Частинами 1, 2 ст. 27 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Положенням ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Отже, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документу стягувача виконавець вказує результати виконання (суму, яку фактично стягнуто), а на виконавчому документі робить відмітку про суму стягнутого виконавчого збору тим самим законодавець підтверджує, що виконавчий збір стягується лише з фактично стягнутої на користь стягувача суми.

При цьому слід зазначити, що у разі стягнення виконавчого збору відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VIII без реального стягнення суми боргу з боржника, будуть створюватись умови для стягнення з боржника подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавче провадження №70198899 від 01.11.2022 відкрито з примусового виконання постанови №63855183 від 08.12.2020 про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 209096,04 грн.

Водночас, як з`ясовано під час судового розгляду, у зв`язку із надходження заяви стягувача, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону № 1404-VIII відповідачем винесено постанову ВП №63855183 від 01.11.2022 про повернення виконавчого документа стягувачу.

Відповідач вказує у відзиві, що вжитими примусовими заходами було стягнуто частково борг на користь стягувача ОСОБА_3 в сумі 1024,54 грн згідно платіжного доручення №944 від 07.02.2022, мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 140 грн. згідно платіжного доручення № 6742 та № 6741 від 08.12.2021; року, та частково стягнуто виконавчий збір в сумі 343 грн. платіжне доручення № 6708 від 08.12.2021, платіжне доручення № 945 від 07.02.2022 на суму 102,46 грн., платіжне доручення № 1687 від 09.05.2022 на суму 1127,00 грн., платіжне доручення №1757 від 10.05.2022 року на суму1127,00 грн, загальна сума стягнення виконавчого збору становить 2699,46 грн.

Оскільки з боржника примусово стягнено виконавчий збір частково в сумі 2699,46 грн., то залишок нестягнутого виконавчого збору становить 209096,04 грн., відповідно державним виконавцем на підставі ст.40 Закону України "Про виконавче провадження" 01.11.2022 винесено Постанову, №63855183 про виведення Постанови про стягнення виконавчого збору, в окреме виконавче провадження.

Разом з тим, суд встановив, що у приватного виконавця Вариводи Дмитра Васильовича перебуває на виконанні виконавче провадження №70343567, яке відкрито 14.11.2022 з виконання ухвали Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29 січня 2020 року у справі №606/1206/19 про стягнення з Позивача на користь ОСОБА_3 75000 доларів США, із врахуванням заміни стягувача.

Як встановлено оглядом в судовому засіданні матеріалів виконавчого провадження №7034567, приватний виконавець виніс постанову від 14.11.2022 про стягнення з боржника основної винагороди. Стягувачем за даним виконавчим документом є приватний виконавець Варивода Дмитро Васильович.

При цьому, щодо стягнення виконавчого збору після передачі виконавчого документа приватному виконавцю, суд зазначає, що такий випадок врегульований приписами ч.8 ст.27 Закону № 1404-VIII, згідно яких під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Отже, встановивши факт передачі виконавчого документа приватному виконавцю, державний виконавець повинен дотримуватися вимог ч. 8 ст. 27 наведеного Закону.

При цьому виходячи з наведених норм можна зробити висновок, що виконавчий збір стягується лише один раз і не залежить від того, якими визначеними законом органами та особами здійснюється (продовжується) примусове виконання судових рішень (зокрема, державним чи приватним виконавцем). Вказані норми мають своєю метою унеможливити подвійне стягнення вказаних коштів з боржника.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 21.07.2022 у справі №320/6215/19, логічний і цільовий способи тлумачення ч. 8 ст. 27 Закону № 1404-VIII свідчать, що у вказаному випадку її приписи мають імперативний характер і встановлюють пряму заборону стягувати (перший абзац) або продовжувати стягнення виконавчого збору (другий абзац).

Указана норма спрямована на те, щоб не допустити одночасного стягнення з боржника виконавчого збору і основної винагород. Ця норма покликана уникнути подвійної плати боржником зазначених коштів. Тож її застосування дозволяє вирішити спір стосовно справедливості подвійного стягнення плати державному і приватному виконавцям за виконання одного й того ж виконавчого документа.

У згаданій справі, застосування ч.8 ст. 27 Закону № 1404-VIII до спірних правовідносин надало Верховному Суду підстави зробити такий висновок: у разі коли державний виконавець повернув виконавчий лист за заявою стягувача і розпочав стягнення виконавчого збору, а після цього стягувач пред`явив цей лист до виконання приватному виконавцю, який у свою чергу відкрив виконавче провадження й виніс постанову про стягнення основної винагороди у розмірі 10 відсотків від фактично стягнутих сум, то надалі виконавчий збір не стягується.

Отже, встановивши факт передачі виконавчого документа приватному виконавцю, державний виконавець повинен дотримуватися вимог ч.8 ст.27 наведеного Закону.

Оскільки, 01.11.2022 головним державним виконавцем Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) П`ятковським Василем Івановичем прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а після цього приватним виконавцем Вариводою Дмитром Васильовичем винесено постанову 14.11.2022 ВП70343567 про стягнення з позивача основної винагороди, тому у державного виконавця відсутні підстави для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в постанові про стягнення виконавчого збору, як наслідок, така постанова не відповідає вимогам ст.27 Закону №1404-VІІІ.

Щодо твердження відповідача про те, що виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця не є тотожними поняттями, суд зазначає наступне.

Постанова про стягнення виконавчого збору відноситься до виконавчих документів відповідно до приписів пункту 5 частини 1 статті 3 Закону.

Тому, повертаючи виконавчий документ, у виконавчої служби виник обов`язок відкрити виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору.

Постає питання: чи можна стягувати виконавчий збір, якщо виконавчий документ передано на виконання до приватного виконавця, котрий стягнув основну винагороду?

Так, приписами пункту 1 частини 1 статті 42 Закону встановлено, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця.

Приписами частини 3 статті 45 Закону визначено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Отже, за сутнісним змістом виконавчий збір і основна винагорода приватного виконавця тотожні поняття.

Відмінність полягає лише у тому, до якого бюджету спрямовуються кошти (Державний бюджет України і бюджет приватного виконавця).

Приписами частини 8 статті 27 Закону встановлено, що під час передачі виконавчого документа від органу державної виконавчої служби приватному виконавцю виконавчий збір не стягується, якщо він не був стягнутий на момент передачі.

У разі стягнення частини виконавчого збору на момент передачі виконавчого документа приватному виконавцю стягнута частина виконавчого збору поверненню не підлягає.

Така норма права спрямована, щоб не допустити одночасного (в один період часу відкриття двох аналогічних виконавчих проваджень) стягнення подвійної плати за відкриття виконавчого провадження до Державного бюджету України і бюджету приватного виконавця.

Ініціювати і реалізувати передачу виконавчого документа від органу державної виконавчої служби до приватного виконавця може стягувач, подавши заяву про повернення виконавчого документу та звернувшись з ним повторно.

У даному випадку так і відбулося.

Ухвала від 29.01.2020 ;606/1206/19 Теребовлянського районного суду Тернопільської області виконується приватним виконавцем, який виніс постанову про стягнення основної винагороди.

Виконавча служба не закінчила виконавче провадження про стягнення виконавчого збору, хоча втратила право на стягнення коштів з дня відкриття провадження приватним виконавцем.

З огляду на викладене, виконавчий збір та основна винагорода приватного виконавця є одною й тою ж сумою коштів, що стягується у відповідному розмірі за примусове виконання рішення (10 відсотків), тобто коштами виконавчого провадження. При цьому, з урахуванням приписів ст.45 Закону № 1404-VIII стягненню з боржника підлягає лише або виконавчий збір або основна винагорода приватного виконавця; подвійне стягнення вказаних коштів виконавчого провадження не допускається.

Судом встановлено, що на час винесення спірної постанови про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, такий виконавчий документ, як постанова приватного виконавця про стягнення основної винагороди з позивача ще до примусового виконання не пред`являлась, фактичне її виконання ще не здійснювалось, а тому наявність такої постанови свідчить про подвійне стягнення з боржника вищевказаних коштів виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Теребовлянського районного суду від 29.01.2020 №606/1206/19.

За таких умов спірна постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання постанови про стягнення виконавчого збору не ґрунтується на вимогах закону.

Судом встановлено, що на час розгляду даної справи наявні два виконавчі провадження предметом яких, окрім іншого, є стягнення з позивача виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця у зв`язку з примусовим виконанням ухвали Теребовлянського районного суду від 29.01.2020 №606/1206/19, що за своєю суттю є стягненням подвійної суми, що не передбачено чинним законодавством.

Враховуючи фактичні обставин справи та вищевикладений висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 21 липня 2022 року у справі №320/6215/19, суд, на підставі ч.6 ст.7 КАС України, вважає за потрібне застосувати у спірних правовідносинах аналогію закону, описану у вищезазначеній постанові Верховного Суду.

Захист порушеного права полягає у зобов`язанні відповідача закінчити виконавче провадження щодо стягнення виконавчого збору на підставі приписів частини 8 статті 27 Закону, яка встановлює окрему підставу закінчення виконавчого провадження.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За приписами ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 992,40 грн. судового збору.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ВИРІШИВ:

1.Позов задовольнити повністю.

2. Зобов`язати Теребовлянський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільського області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) закінчити виконавче провадження №ВП70198899 щодо виконання постанови від 08.12.2020 ВП №63855183 про стягнення із ОСОБА_1 виконавчого збору у сумі 209096,04 грн.

3. Судовий збір в розмірі 992,40 грн стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Теребовлянського відділу державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільського області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини шостої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач:

- ОСОБА_1 (місцезнаходження/місце проживання: с. Ладичин,Тернопільський район, Тернопільська область,48124 код ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач:

- Теребовлянський відділ державної виконавчої служби у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (місцезнаходження/місце проживання: вул. Кн. Василька, 150,м. Теребовля,Тернопільська область,48101 код ЄДРПОУ/РНОКПП 34793436);

Головуючий суддя Осташ А.В.