Справа № 520/7633/22
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

19 грудня 2022 року № 520/7633/22

Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лариси Мар`єнко, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.01.2022 №24 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 04.01.2022;

- допустити негайне виконання рішення суду.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.01.2022 №24 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" - прийнято безпідставно, оскільки при зверненні до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком нею було надано довідку про припинення пенсійних виплат на території РФ, яка була неврахована при прийнятті оскаржуваного рішення. Вказане рішення порушує конституційне право позивача на пенсійне забезпечення, що слугувало причиною звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.10.2022 відкрито спрощеного позовне провадження у справі без виклику сторін у судове засідання.

Від представника відповідача Г.Баєвої, через систему ЄСІТС "Електронний суд", надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що згідно поданих позивачем документів для призначення пенсії та даних індивідуального особового рахунку застрахованої особи станом на 07.07.2021, наданих муніципальним центром надання державних та муніципальних послуг м.Бєлгород ОСОБА_1 отримує пенсію на території РФ. Таким чином, відмовляючи у призначенні пенсії за віком, відповідач діяв в порядку, спосіб та в межах чинного законодавства України.

Суд зазначає, що згідно положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до ч.5 ст.262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в матеріалах справи доказами.

Оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем обставини, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області з заявою від 04.01.2022 про призначення пенсії за віком на за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". До заяви позивачем подано наступні документи: паспорт, ідентифікаційний код, трудові книжки від 21.07.1978 та від 01.07.2014, атестат №610 від 17.07.1978, диплом від 30.06.1983, свідоцтво про шлюб від 22.08.1981, свідоцтво про народження від 17.05.1960, свідоцтво про народження дітей від 02.10.1983 та від 19.01.1988, довідка про стаж №11 та №12 від 03.06.2021, архівна довідка про підтвердження про підтвердження періоду навчання від 16.09.2021, довідка про припинення пенсійних виплат від 14.12.2021 б/н.

Рішенням Головного управління пенсійного фонду України від Харківській області 10.01.2022 №24 року заявнику відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з посиланням на те, що згідно наданих відомостей про стан індивідуального особового рахунку застрахованої особи, які були сформовані 07.07.2021 муніципальним центром надання державних та муніципальних послуг м.Бєлгород, підтверджено отримання ОСОБА_1 пенсії на території Російської Федерації. Статтею 7 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року передбачено, що при переселенні пенсіонера у межах держав-учасниць Угоди виплата пенсії за попереднім місцем проживання припиняється, якщо пенсія того ж виду передбачена законодавством держави за новим місцем проживання пенсіонера. До надання атестату про припинення виплати пенсії на території Російської Федерації підстави для призначення пенсії на території України відсутні.

Не погоджуючись з рішенням відповідача щодо відмову у призначенні їй пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", вважаючи його незаконних та безпідставним, позивач звернувся з даним до суду за захистом своїх порушених прав.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з таких підстав та мотивів.

Згідно ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність. недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Приписи статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII), громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає.

Статтею 8 Закону №1058-IV закріплено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ст. 4 Закону №1058 законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до ст. 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягають встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж і іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На час вчинення спірних правовідносин діяла Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода), відповідно до якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць Угоди здійснюється за нормами законодавства держави, на території якої вони проживають.

Ця угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди (стаття 5).

Так, згідно із ст.7 Угоди, при переселенні пенсіонера в межах країн-учасниць Угоди виплата пенсії в попередньому місці проживання припиняється, якщо пенсія такого ж виду передбачена законодавством держави по новому місцю проживання пенсіонера.

Розмір пенсії переглядається в залежності із законодавством держави-учасника Угоди за новим місцем проживання пенсіонера із дотриманням умов, передбаченими пунктом 3 статті 6 дійсної Угоди.

Отже, Угодою передбачено, що пенсія за новим місцем проживання може бути призначена лише за умови припинення виплати пенсії за попереднім місце проживання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 пенсія за віком була призначена 02.05.2015 на території та за законодавством Російської Федерації.

Поряд з тим, 04.01.2022 позивачка звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії. До заяви про призначення пенсії за віком позивачем надана «справка Управления организации работы клиентских служб государственное учредение-отделение Пенсионного фонда Российской Федерации по Белгородской области» від 14.12.2021 б/н відповідно до якої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є отримувачем страхової пенсії по старості з 02.05.2015 по 31.12.2021. Підставою припинення виплати пенсії з 01.01.2022 зазначено п.3 ч.1 ст.25 10 Федерального закону від 28.12.2013 №400-ФЗ "О страховых пенсиях".

Вказаний пункт припинення пенсійних виплат передбачає: «утрата пенсионером права на назначенную ему страховую пенсию (обнаружения обстоятельств или документов, опровергающих достоверность сведений, представленных в подтверждения права на указанную пенсию, истечения строка признания инвалидом, приобретение трудоспособности лицом, получающим пенсию по случаю потери кормильца, поступление на работу ( возобновление иной деятельности, подлежащей включению в страховой стаж) лиц, предусмотренных пунктом 2 части 2 статьи 10 настоящего Федерального закона, и в других случаях предусмотренных законодательства Российской Федерации) - с 1-го месяца, следующего за месяцем, в котором обнаружены указанные обстоятельства или документы, либо истек срок инвалидности, либо наступила трудоспособность соответствующего лица».

Позивачка обґрунтовуючи позовні вимоги посилаються на ст.7 Угоди, звертаючи увагу на підставу переселення пенсіонера в межах держави-учасниць та припинення виплати пенсії за попереднім місцем проживання, у зв`язку з чим звернулась до органів Пенсійного фонду України для продовження отримання вже призначеної пенсії.

Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України №1058, затвердженого постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1) (далі по тексту - Порядок № 22-1) заяви про призначення пенсій розглядаються органами Пенсійного фонду України за принципом екстериторіальності, зокрема, засобами програмного забезпечення визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно із пунктом 1 Порядку №22-1, заява про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України.

Відповідно до пункту 4.12 розділу IV Порядку №22-1, при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви про переведення виплати пенсії за новим місцем проживання надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається (електронна пенсійна справа передається) органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації, фактичного проживання).

Згідно пункту 2.8. Порядку, поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Тобто, для призначення пенсії (поновлення виплати) при переїзді пенсіонера до іншої адміністративно-територіальної одиниці, основними документами є пенсійна справа, яка підтверджує про отримання пенсійної виплати пенсіонером, та документ про дату припинення виплати пенсії на попередньому місці проживання.

Згідно пункту 1.9 Інструкції про порядок переказування пенсій громадянам, які виїхали на постійне місце проживання за кордон, та виплати пенсій пенсіонерам іноземних держав, які проживають в Україні, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України від 23.04.1999 №4-5 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 20.05.2015 №10-1) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 червня 1999 за №413/3706, після закінчення строку виплати пенсій, переказування яких здійснювалось відповідно до Угоди, пенсійні справи разом з довідкою-атестатом про дату припинення виплати пенсії надсилаються за належністю до відповідної установи тієї держави, де проживають пенсіонери, для вирішення питання про призначення і виплату пенсій, а особовий рахунок закривається і передається на зберігання до архіву.

В особовому рахунку зазначаються дата і причина закриття, а також дата, по яку включно виплачено пенсію.

Таким чином, документом, який підтверджує дату припинення виплати пенсії на попередньому місці проживання відповідно до Угоди є пенсійна справи разом з довідкою-атестатом, яка надсилається органами пенсійного фонду за місцем перебування заявника на обліку за запитом управління пенсійного фонду, в який звернувся заявник з заявою про отримання пенсії у зв`язку зі зміною місця перебування/проживання.

Довідка органу пенсійного фонду за попереднім місцем отримання пенсії не є належним документом, який підтверджує підстави та дату припинення пенсії в розумінні вимог чинного пенсійного законодавства.

Відповідачем доказів звернення з запитом до органів пенсійного фонду РФ про витребування пенсійної справи ОСОБА_1 , а також відповіді на такий запит суду не надано.

З матеріалів справи вбачається, що рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком за новим місцем проживання приймалося відповідачем виключно на підставі документів, наданих ОСОБА_1 разом з заявою від 04.01.2022, чим допущено з боку Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області порушення положень Порядку №22-1.

Враховуючи вищевикладене, суду доходить висновку про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.01.2022 №24 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у зв`язку з порушення порушенням порядку його прийняття та задоволення позовних вимог в цій частині.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області призначити та виплатити пенсію ОСОБА_1 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 04.01.2022, суд зазначає таке.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до пунктів 2-4 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язати утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Окрім того, суд звертає увагу відповідача на те, що частиною третьою статті 245 КАС України передбачено право суду у разі скасування індивідуального акта зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Статтею 58 Закону № 1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч.3 ст.2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.

Оскільки вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією відповідача, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2022 про призначення пенсії за віком з урахуванням правової оцінки, наведеної судом у рішенні.

Суд звертає увагу, що постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року №1328 передбачено вихід України з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м.Москві.

При цьому, статтею 13 Угоди визначено, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.

Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.

Враховуючи викладене, суд зазначає, що ОСОБА_1 не позбавлена права звернутися до органу пенсійного фонду Російської Федерації, у якому вона отримувала пенсію, із заявою про надання відомостей та документів щодо нарахування та виплати, припинення виплати їй пенсії (у тому числі надання належним чином завірених копій рішення (розпорядження, атестата тощо) владного суб`єкту про причини та дату припинення виплати пенсії). У разі отримання документів, які підтверджуватимуть припинення виплати їй пенсії в Російській Федерації, вона має право звернутися до органів Пенсійного фонду України.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2, 6-11, 14, 77, 139, 243-246, 247, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, буд.5, Держпром, під.3, пов.2, м.Харків, 61022, ) про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 10.01.2022 №24 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.01.2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", з урахуванням висновків суду по цій справі.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (, 61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3-й під`їзд, 2-й поверх) за рахунок бюджетних асигнувань витрати по оплаті судового збору на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Лариса МАР`ЄНКО