Справа № 400/7018/21
Суддя: Шеметенко Л.П.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/7018/21

Головуючий в І інстанції: Гордієнко Т.О.

Дата та місце ухвалення рішення: 22.08.2022 р. м. Миколаїв

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шеметенко Л.П.

судді Стас Л.В.

судді Турецької І.О.

за участю секретаря Вознюк Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернулось до суду з позовом до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення від 12.08.2021 року №№ 000/252/32-00-01-03-32, 000/253/32-00-01-03-32.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення - рішення від 12.08.2021 року №№ 000/252/32-00-01-03-32, 000/253/32-00-01-03-32.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, наголошуючи на неповному з`ясуванні судом першої інстанції всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Представником позивача поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 24.06.2021 року по 15.07.2021 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., в декларації з ПДВ за квітень 2021 року, за результатами якої складено акт перевірки від 16.07.2021 року № 554/32-00-07-01-03-27/33133003.

Згідно висновків акту перевірки позивачем порушено ст. 192, п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до завищення суми податкового кредиту по декларації з ПДВ за квітень 2021 року на суму 23190 грн.

Також, у висновках акту перевірки відповідач вказав на те, що враховуючи вищевикладене та результати акту № 477 (ППР від 14.07.2021 року № 000/207/32-00-07-01-03-32) позивачем порушено:

- п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено від`ємне значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в квітні 2021 року в розмірі 7661 грн.

- п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, внаслідок чого завищено суму, що підлягає бюджетному відшкодуванню в квітні 2021 року в розмірі 32177 грн.

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 12.08.2021 року: № 000/252/32-00-01-03-32, яким позивачу зменшено суму бюджетного відшкодування з ПДВ, заявлену у поданій податковій декларації з цього податку за квітень 2021 року, на 32177 грн, а також застосовано штрафну (фінансову) санкцію в розмірі 16088,50 грн.; № 000/253/32-00-01-03-32, яким позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість у декларації за квітень 2021 року, на суму 7661 грн.

Вважаючи вказані рішення податкового органу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на викладене.

Як вбачається з акту перевірки, підставою для виставлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень рішень стали висновки відповідача про завищення позивачем суми податкового кредиту декларації з ПДВ за квітень 2021 року на 39838 грн., з них:

- на 23190 грн. при відображенні у податковій звітності взаємовідносин з контрагентами з ТОВ «Інтер Атлантика» (3553 грн.), ПП «Техплюс» (4108 грн.), ПП «Автопромсервіс-запчастина» (5165 грн.), ТОВ «Лабтайм ЛТД» (10364 грн.);

- на 16648 грн. за наслідками перевірки попереднього звітного періоду за березень 2021 року, результати якої оформлені актом від 17.06.2021 року № 477/32-00-07-01-03-27/33133003, податкове повідомлення рішення від 14.07.2021 року № 000/207/32-00-07-01-03-32 про зменшення суми від`ємного значення з ПДВ, що включається до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду 16648 грн.

Відповідач вказує, що зазначені порушення призвели до завищення від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду в квітні 2021 року в розмірі 7661 грн., та завищення суми, що підлягає бюджетному відшкодуванню в квітні 2021 року в розмірі 32177 грн.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно не погодився з вказаними висновками податкового органу, з огляду на викладене.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, у період з 26.05.2021 року по 15.06.2021 року відповідачем проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» з питань законності декларування від`ємного значення податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис. грн., в декларації з ПДВ за березень 2021 року, результати якої оформлено актом від 17.06.2021 року № 477/32-00-07-01-03-27/33133003 та за наслідками якої винесено, зокрема, податкове повідомлення рішення № 000/207/32-00-01-03-32 від 14.07.2021 року, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення з ПДВ, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у декларації за березень 2021 року, на суму 16648 грн.

Позивач оскаржив в судовому порядку податкове повідомлення рішення № 000/207/32-00-01-03-32 від 14.07.2021 року.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2021 року у справі № 400/6233/21, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 квітня 2022 року, зокрема, визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення № 000/207/32-00-01-03-32 від 14.07.2021 року в повному обсязі.

Ухвалою Верховного Суду від 28 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 09.12.2021 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21.04.2022 року у справі № 400/6233/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Згідно п. 56.1 ст. 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

У відповідності до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Відповідно до вимог пп. 60.1.4 п. 60.1 ст. 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення вважається відкликаними, якщо рішенням суду, що набрало законної сили, скасовується повідомлення-рішення контролюючого органу.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскаржувані податкові повідомлення рішення в частині суми 16648 грн., які винесені на підставі результатів попередньої перевірки, а саме податкового повідомлення рішення від 14.07.2021 року № 000/207/32-00-07-01-03-32, яке скасовано рішенням суду, що набрало законної сили, підлягають визнанню протиправними та скасуванню.

Що стосується операцій позивача з ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД», колегія суддів зазначає наступне.

Виставляючи оскаржувані податкові повідомлення рішення, відповідач послався на встановлені порушення з боку позивача при здійсненні господарських операцій із вказаними контрагентами наступних положень: ст. 192, п.п. 198.1, 198.2, 198.3 ст. 198, п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України.

Так, згідно ст. 192 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) якщо після постачання товарів/послуг здійснюється будь-яка зміна суми компенсації їх вартості, включаючи наступний за постачанням перегляд цін, перерахунок у випадках повернення товарів/послуг особі, яка їх надала, або при поверненні постачальником суми попередньої оплати товарів/послуг, суми податкових зобов`язань та податкового кредиту постачальника та отримувача підлягають відповідному коригуванню на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, складеному в порядку, встановленому для податкових накладних, та зареєстрованому в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Розрахунок коригування, складений постачальником товарів/послуг до податкової накладної, яка складена на отримувача - платника податку, підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних: постачальником (продавцем) товарів/послуг, якщо передбачається збільшення суми компенсації їх вартості на користь такого постачальника або якщо коригування кількісних та вартісних показників у підсумку не змінює суму компенсації; отримувачем (покупцем) товарів/послуг, якщо передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, для чого постачальник надсилає складений розрахунок коригування отримувачу.

Складені платником податку розрахунки коригування до податкових накладних, складених до 1 лютого 2015 року, розрахунки коригування до податкових накладних, які не підлягали наданню отримувачу (покупцю) - платнику податку, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних постачальником (продавцем). Зазначене не поширюється на розрахунки коригування, що передбачають зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику (зменшення податкового зобов`язання постачальника та податкового кредиту отримувача), складені після 1 липня 2015 року до податкових накладних, складених до 1 липня 2015 року на отримувача (покупця) - платника податку, які підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних отримувачем (покупцем) товарів/послуг.

Розрахунок коригування до податкової накладної складається також у випадку виправлення помилок, допущених при складанні податкової накладної, у тому числі не пов`язаних із зміною суми компенсації вартості товарів/послуг.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається зменшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно зменшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно зменшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення коригування, а також збільшив податковий кредит у зв`язку з отриманням таких товарів/послуг.

Постачальник має право зменшити суму податкових зобов`язань лише після реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Якщо внаслідок такого перерахунку відбувається збільшення суми компенсації на користь платника податку - постачальника, то: а) постачальник відповідно збільшує суму податкових зобов`язань за результатами податкового періоду, протягом якого був проведений такий перерахунок; б) отримувач відповідно збільшує суму податкового кредиту за результатами такого податкового періоду в разі, якщо він зареєстрований як платник податку на дату проведення перерахунку.

Отримувач має право збільшити суму податкового кредиту лише після реєстрації постачальником в Єдиному реєстрі податкових накладних розрахунку коригування до податкової накладної.

Норма пункту 192.1 цієї статті не поширюється на випадки, коли постачальник товарів/послуг не є платником податку на кінець звітного (податкового) періоду, в якому був проведений такий перерахунок.

Зменшення суми податкових зобов`язань платника податку - постачальника в разі зміни суми компенсації вартості товарів/послуг, наданих особам, що не були платниками цього податку на дату такого постачання, дозволяється лише при поверненні раніше поставлених товарів у власність постачальника з наданням отримувачу повної грошової компенсації їх вартості, у тому числі при перегляді цін, пов`язаних з гарантійною заміною товарів або низькоякісних товарів відповідно до закону або договору.

Зменшення суми податкових зобов`язань платника податку - постачальника - оператора телекомунікацій у разі відмови абонента від передплачених, але не отриманих телекомунікаційних послуг дозволяється при перерахуванні частини суми передоплати телекомунікаційних послуг у якості благодійної пожертви при виконанні благодійного телекомунікаційного повідомлення за дорученням абонента.

Результат перерахунку податкових зобов`язань і податкового кредиту постачальника та отримувача відображається у складі податкової декларації за звітний податковий період у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України, у вказаній редакції, передбачено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 цього Кодексу передбачено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Згідно п.п. 200.1, 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Виходячи зі змісту наведених вище норм законодавства, право на віднесення сум ПДВ, сплачених при придбанні товару, до податкового кредиту виникає у суб`єкта господарювання у разі дотримання ним наступних умов: фактичності придбання такого товару, тобто, реальності відповідної господарської операції; наявності податкових накладних, складених особою, зареєстрованою платником податку, чи митних декларацій на підтвердження придбання такого товару та сплати відповідної суми ПДВ; подальшого використання придбаного товару в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності підприємства.

На підтвердження фактичності здійснення господарських операцій з ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД» та відповідно правомірності формування податкового кредиту, від`ємного значення з податку на додану вартість за квітень 2021 року позивачем, як до перевірки, так і до суду, надані:

- щодо поставки товару від ТОВ «Інтер Атлантика»: видаткові накладні (товар суміш ушко, фільтри лабораторні, ємкість пластикова, бюретка, лійка, гідроксиламін, груша д/піпеток, йорж, колби, кювета скляна, товкач, піпетки, склянки зі шкалою, термометри, фільтри, циліндри, ексикатор, індикатор, постачальник ТОВ «Інтер Атлантика»), товарно-транспортні накладні (замовник, автомобільний перевізник ТОВ «Інтер Атлантика», вантажоодержувач ТОВ «МГЗ»), сертифікати та паспорти якості, прибуткові ордери, рахунки-фактури, платіжні доручення на отримувача ТОВ «Інтер Атлантика», податкові накладні, виписані ТОВ «Інтер Атлантика» (а.с.45-67 т.1);

- щодо поставки товару від ПП «Техплюс»: договір поставки, укладений позивачем та ПП «Техплюс», та специфікацію до нього, видаткову накладну (товар мішалка магнітна, електрод, постачальник ПП «Техплюс»), паспорти та інструкції з експлуатації, товарно-транспортну накладну (вантажовідправник ПП «Техплюс», автомобільний перевізник, вантажоодержувач ТОВ «МГЗ»), прибутковий ордер, платіжне доручення на отримувача ПП «Техплюс», податкову накладну, виписану ПП «Техплюс» (а.с.76-86 т.1);

- щодо поставки товару від ПП «Автопромсервіс-запчастина»: видаткову накладну (товар велосипед, велокорзина, педаль велосипедна, дзвінок велосипедний, велонасос, колесо, р/к велосипедний, фара велосипедна, постачальник ПП «Автопромсервіс-запчастина»), товарно-транспортну накладну (вантажовідправник, автомобільний перевізник - ПП «Автопромсервіс-запчастина», вантажоодержувач - ТОВ «МГЗ»), прибутковий ордер, платіжне доручення на отримувача ПП «Автопромсервіс-запчастина», податкову накладну, виписану ПП «Автопромсервіс-запчастина» (а.с.40-44т.1);

- щодо поставки товару від ТОВ «Лабтайм ЛТД»: видаткову накладну (товар диски рухливі, постачальник ТОВ «Лабтайм ЛТД»), експрес-накладну ТОВ «Нова Пошта» (вантажоодержувач ТОВ «МГЗ»), прибутковий ордер, паспорти якості, платіжне доручення на отримувача ТОВ «Лабтайм ЛТД», податкову накладну, виписану ТОВ «Лабтайм ЛТД» (а.с.68-75 т.1).

Як вбачається зі змісту акту оскаржуваної перевірки, при її проведенні відповідачем були досліджені наведені первинно-бухгалтерські документи позивача щодо господарських операцій з ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД», відповідач не заперечує їх наявність.

В акті оскаржуваної перевірки відповідачем також вказано про наявність у позивача податкових накладних щодо наведених господарських операцій та включення сум податку на додану вартість за такими податковими накладними до складу податкового кредиту відповідного періоду.

В свою чергу, як відображено в акті спірної перевірки та поданій апеляційній скарзі, висновки щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, що стали підставою для виставлення позивачу оскаржуваних податкових повідомлень рішень по операціям з ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД», ґрунтуються на наведеній в акті перевірки податковій інформації щодо підприємств, що мали взаємовідносини з контрагентами позивача.

Однак, колегія суддів вважає недостатніми для висновків акту перевірки про порушення позивачем податкового законодавства посилання в ньому на податкову інформацію щодо підприємств, що мали взаємовідносини з контрагентами позивача.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до абз. 11 ст. 1, ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV (чинного та в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи - документи, які містять відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону на даних бухгалтерського обліку ґрунтуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник.

Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

За таких обставин, при проведенні документальної перевірки позивача та посилаючись на порушення позивачем вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту по господарських операціях з ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД» відповідач зобов`язаний був визначити в акті перевірки, в чому полягає невідповідність договорів позивача з його контрагентами, їх виконання, з посиланням на первинні документи.

В свою чергу, за відсутності такого визначення, висновок відповідача про порушення позивачем податкового законодавства при формуванні податкового кредиту по господарських операціях з вказаними контрагентами є необґрунтованим і не може бути підставою для прийняття рішень про донарахування податкових зобов`язань.

На думку колегії суддів, такого роду обґрунтування, взагалі не припустимі в офіційних документах суб`єктів владних повноважень, на підставі яких приймаються акти індивідуальної дії, на зразок оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, оскільки, по-перше, приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України чітко визначено, що органи державної влади та їх посадові особи можуть діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто, роблячи висновок про допущення будь-яким суб`єктом правовідносин порушення діючого законодавства, орган державної влади зобов`язаний чітко встановити склад такого порушення, зазначивши, в якій саме події воно полягає та якими саме фактичними даними (доказами) це підтверджується, та жодним чином не викладати припущення щодо порушення законодавства за відсутності належних доказів на підтвердження їх вчинення. По-друге, суб`єкт владних повноважень повинен бути здатним підтвердити правомірність зроблених ним висновків у законодавчо визначеному порядку.

Більш того, колегія суддів наголошує, що в акті оскаржуваної перевірки відповідачем переліковуються підприємства, що мали взаємовідносини з контрагентами позивача, а також відповідач, аналізуючи зміст операцій цих підприємств згідно даних бази «Податковий блок» лише за певні періоди, робить висновок, що останні не здійснювали постачання товарів контрагентам позивача, які за номенклатурою придбало ТОВ «МГЗ».

Проте, відповідачем не здійснювалась перевірка діяльності ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД», а також діяльності контрагентів цих підприємств, перелік який наведений відповідачем (іменовані відповідачем перший ланцюг).

Так само відповідачем не проводились зустрічні звірки контрагентів позивача та інших підприємств, що мали взаємовідносини з контрагентами позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок відповідача, за відсутності дослідження діяльності ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД», діяльності контрагентів цих підприємств (іменовані відповідачем перший ланцюг), про не підтвердження взаємовідносин позивача та вказаних контрагентів згідно аналізу інформації стосовно постачальників цих підприємств є безпідставним та необґрунтованим.

Фактично доводи відповідача про відсутність придбаного позивачем товару на першій ланці його постачання ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними доказами з боку відповідача під час судового розгляду справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що Податковий кодекс України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбанні товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товарів (послуг), який у складі вартості проданого товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов`язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника. Відповідно, несплата податку на додану вартість постачальником сама по собі не є підставою для зменшення податкового кредиту зазначеного податку товариству, яке віднесло до податкового кредиту суму податку на додану вартість, сплачену в ціні товару.

Не є обов`язковою передумовою для визначення контролюючими органами грошових зобов`язань визнання недійсними (у тому числі нікчемними) правочинів, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, через ланцюг яких декларувався рух товарів чи послуг, нібито придбаних останнім у такому ланцюгу платником податку, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Можливі ж порушення податкового законодавства з боку контрагентів позивача при здійсненні господарських операцій в ланцюзі постачання з третіми особами для зниження об`єкту оподаткування, доказів чого податковим органом до суду надано не було, не можуть бути самостійною та достатньою підставою для висновку про відсутність фактичного здійснення цими суб`єктами господарювання господарських операцій для позивача та відсутність у позивача, як покупця товару, права на податковий кредит, а тому, не можуть бути підставою для позбавлення позивача права формувати такий податковий кредит по господарських операціях з цими контрагентами.

Також, колегія суддів зазначає, що у разі, якщо на час здійснення господарських операцій, за якими податковий орган не визнає обґрунтованим віднесення позивачем до податкового кредиту сум податку на додану вартість, постачальники були включені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, а також мали свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість, покупець не може нести відповідальність ні за несплату податків продавцями та їх постачальниками, ні за можливу недостовірність відомостей про них, наведених у зазначеному реєстрі, за умови необізнаності щодо неї.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, позивач та його контрагенти (контрагенти цих контрагентів) на момент укладання та виконання спірних операцій були зареєстровані в ЄДР, знаходились на податковому обліку в ДПІ, мали свідоцтва платника податку на додану вартість, що не заперечується відповідачем, а також відображено в акті оскаржуваної перевірки.

Крім того, колегія суддів критично ставиться до посилань відповідача на відсутність у контрагентів позивача необхідних умов для здійснення господарської діяльності, оскільки чинним законодавством чітко не регламентована обов`язкова кількість необхідних ресурсів для здійснення тої чи іншої діяльності.

В свою чергу, представник відповідача не зміг надати пояснення стосовно того, яка кількість працюючих осіб достатня для такого виду діяльності, за яким було здійснено господарські операції між позивачем та його контрагентами.

Також, відхиляючи доводи відповідача щодо відсутності технічної та кадрової можливості у контрагентів позивача колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 04.09.2018 року у справі № 818/1249/17, згідно якого: «Суд визнає, що сумніви або припущення у будь-якому випадку не можуть бути доказами податкового правопорушення, прийнятним є висновок суду апеляційної інстанції про те, що припущення відповідача про відсутність у контрагентів позивача необхідних кадрів та основних фондів, а також розсуд можливості виконання ними певних видів діяльності не є доказами в межах податкових правовідносин. Податкове законодавство не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати ними (контрагентами) податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту та формування податкового зобов`язання поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб».

Таким чином, оскільки під час розгляду справи, встановлений рух активів у процесі здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД», та зв`язок між фактом придбання позивачем товарів, понесенням витрат і господарською діяльністю цього платника податку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про фактичність господарських операцій щодо придбання позивачем товару у ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД» за перевіряємий період, а також про добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах первинного бухгалтерського та податкового обліку.

В свою чергу, в акті перевірки висновки відповідача щодо відсутності фактичності поставки товару від ТОВ «Інтер Атлантика», ПП «Техплюс», ПП «Автопромсервіс-запчастина», ТОВ «Лабтайм ЛТД» за перевіряємий період, які покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, на думку колегії суддів, ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодними документами та доказами з боку відповідача. Більш того, припущення, висновки відповідача в акті перевірки, не є підставою для позбавлення позивача, як добросовісного платника податку, права на віднесення сплачених ним у ціні товару відповідних сум податку на додану вартість до податкового кредиту. Позивач виконав усі передбачені законом обов`язки щодо цього та має всі документальні підтвердження розміру свого податкового кредиту по господарським операціям з його контрагентами.

На підставі наведеного у сукупності, з огляду на те, що усі доводи відповідача, що наведені ним в акті оскаржуваної перевірки та поданій апеляційній скарзі, в обґрунтування правомірності винесення податкових повідомлень рішень спростовані матеріалами справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування оскаржуваних ППР.

Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, оскільки доводи апеляційної скарги спростовуються наведеними висновками суду апеляційної інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.

Судове рішення складено у повному обсязі 19.12.2022 р.

Суддя-доповідач: Л.П. Шеметенко

Суддя: Л.В. Стас

Суддя: І.О. Турецька