Справа № 948/471/22
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 р. Справа № 948/471/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Любчич Л.В. , П`янової Я.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Інспектора взводу №2 роти № 2 батальйону Управління пратрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліції Кошіль Едуарда Андрійовича на рішення Машівського районного суду Полтавської області від 11.08.2022 р. (ухвалене судею Косик С.М.) по справі № 948/471/22

за позовом ОСОБА_1

до Інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління пратрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліції Кошіль Едуарда Андрійовича , Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції НП України

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до інспектора взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенанта поліції Кошіль Е.А., Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, в якому, з урахуванням уточнень, просила: визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії серії БАБ № 517386 від 21.07.2022 р., винесену щодо неї за ч. 3 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (в подальшому КУпАП) інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Кошіль Е.А.; стягнути з відповідача судові витрати на правовий захист в розмірі 1600 грн.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 11.08.2022 р. позов задоволено, а саме: скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 517386 від 21.07.2022 р., винесену щодо позивачки за ч. 3 ст. 121 КУпАП інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Кошіль Е.А.; закрито справу про адміністративне правопорушення щодо позивачки за ч. 3 ст. 121 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення; стягнуто з Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивачки судовий збір в розмірі 496,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Машівського районного суду Полтавської області від 11.08.2022 р. та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме, вимог: Закону України «Про Національну поліцію», КУпАП; Кодексу адміністративного судочинства України, та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно із ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та у разі, зокрема, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 21.07.2022 р. інспектором взводу № 2 роти № 2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області лейтенантом поліції Кошіль Е.А. винесено постанову серії БАБ № 517386 від 21.07.2022 р., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч. 3 ст.121 КУпАП, за те, що вона 21.07.2022 р. о 15:10 год. на АД М-03 Київ Харків Довжанський 344 км керувала транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшла, чим порушила п. 31.3 б) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р. (в подальшому Правила) та ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Не погоджуючись із вищевказаною постановою відповідача у справі про адміністративне правопорушення, позивачка звернулася до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності притягнення позивачки до адміністративної відповідальності, у зв`язку з чим постанова про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованою через відсутність в діях позивачакискладу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України Про Національну поліцію, поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.

Згідно із ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у таких випадках: 1) якщо особа володіє зовнішніми ознаками, схожими на зовнішні ознаки особи, яка перебуває в розшуку, або безвісно зниклої особи; 2) якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; 3) якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю; 4) якщо в особи є зброя, боєприпаси, наркотичні засоби та інші речі, обіг яких обмежений або заборонений, або для зберігання, використання чи перевезення яких потрібен дозвіл, якщо встановити такі права іншим чином неможливо; 5) якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; 6) якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення, транспортний засіб може бути знаряддям чи об`єктом вчинення правопорушення.

Відповідно до пп. б) п. 31.3 Правил, забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю.

Частиною 3 статті 121 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність водіїв за керування транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно із ч. 1 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.

Відповідно до ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», обов`язковому технічному контролю не підлягають: легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації; 2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років. 3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України".

Згідно із ч. 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Відповідно до п.п. 15 пункту 2 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.01.2012 р. № 137, транспортний засіб, що використовується з метою отримання прибутку - транспортний засіб, що експлуатується юридичними, фізичними особами - підприємцями під час провадження господарської діяльності з метою отримання прибутку, фізичними особами під час виконання цивільно-правових угод з метою отримання прибутку.

Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що обов`язковому технічному контролю підлягають автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, тобто, визначальною обставиною є мета фактичного використання автомобіля.

Судовим розглядом встановлено, що автомобіль марки "Volkswagen Transporter", державний номер НОМЕР_1 , має повну масу 2800 кг, масу без навантаження - 1830, категорію В, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 від 21.05.2019 р.

Відповідно до ДСТУ 3649-2010, транспортні засоби вагою до 3500 кг і кількістю сидячих місць, крім сидіння водія, не більше восьми відносяться до категорії "В", тобто до легкових автомобілів.

Згідно із Закону України "Про митний тариф", за кодом 8703 класифікуються автомобілі легкові та інші моторні транспортні засоби, призначені головним чином для перевезення людей, включаючи вантажопасажирські автомобілі-фургони та гоночні автомобілі.

Таким чином, автомобілі типу "Вантажопасажирські-В" з кількістю місць для сидіння не більше дев`яти, які за своєю конструкцією та обладнанням призначені для перевезення пасажирів та їх багажу із забезпеченням необхідного комфорту та безпеки, є легковими автомобілями.

Згідно із ч. 7 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить: для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажних автомобілів (незалежно від форми власності) вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки.

Судовим розглядом встановлено, що позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що вона 21.07.2022 р. о 15:10 год. на АД М-03 Київ - Харків - Довжанський 344 км керувала транспортним засобом «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , який підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшла.

Проте, доказів використання цього автомобіля з метою отримання прибутку позивачкою автомобіля «Volkswagen Transporter», державний номерний знак НОМЕР_1 , чи використання його з метою перевезення пасажирів, ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції апелянтом не надано.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що копія оскаржуваної постанови серії БАА № 517386 від 21.07.2022 р., не містить доказів на підтвердження порушення позивачкою пп. б) п. 31.3 Правил, зокрема, не вказано строк експлуатації автомобіля, тоннаж, наявність пасажирів та їх свідчення чи пояснення, наявність платіжних документів (квитанції, договору, тощо) про отримання коштів за перевезення людей чи вантажів.

Згідно із ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Із врахуванням вищевикладених обставин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 121 КУпАП, то оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 підлягає закриттю.

Таким чином, відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає рішення Машівського районного суду Полтавської області від 11.08.2022 р. в цій частині без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Щодо доводів апелянта, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань витрати на правову допомогу в розмірі 1600 грн., суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Судовим розглядом встановлено, що 08.08.2022 р. позивачкою до суду першої інстанції разом із клопотанням про розгляд справи без її участі подано клопотання про відшкодування на її користь витрати на правничу допомогу із доказами надання такої допомоги.

Як вбачається зі змісту рішення Машівського районного суду Полтавської області від 11.08.2022 р., вказане рішення прийнято, з урахуванням вищезазначеного клопотання.

Стягуючи витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 грн., суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення заяви про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що стягнення судових витрат стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 2 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (п. 1 ч. 3 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно із ч. 1 ст. 55 КАС України, сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КАС України, довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Згідно із ч. 6 ст. 59 КАС України, оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

Частиною 1 статті 57 КАС України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 59 КАС України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI).

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 20 Закону № 5076-VI, під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема: представляти і захищати права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у суді, органах державної влади та органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності, громадських об`єднаннях, перед громадянами, посадовими і службовими особами, до повноважень яких належить вирішення відповідних питань в Україні та за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 5076-VI, адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордером є письмовий документ, що у випадках, установлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням і повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина 2 статті 26 Закону № 5076-VI).

Рішенням Рада адвокатів України рішенням № 41 від 12.04.2019 р. затверджено Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції (далі - Положення).

Відповідно до пункту 4 Положення, ордер видається адвокатом, адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням та повинен містити обов`язкові реквізити, передбачені цим Положенням.

Згідно із пп. 12.4. Положення, ордер має містити назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом, із зазначенням за необхідності виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI.

Системний аналіз наведених норм вказує, що національний законодавець чітко вказав на обов`язок адвоката вказувати в ордері судові органи, в яких він надає правову допомогу, зокрема в графі «Назва органу, в якому надається правова допомога».

Таким чином, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені ордером або довіреністю, зокрема, у разі надання адвокатом правової допомоги в суді ордер має містити назву суду, в якому адвокат надає правову допомогу.

Аналогічна позиція щодо зазначення в ордері назви органу, в якому надається правова допомога, була висловлена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2019 р. у справі № 9901/847/18.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою на підтвердження витрат з оплати правової допомоги, понесених нею при розгляді справи у суді першої інстанції, подано: договір про надання правничої допомоги від 29.07.2022 р., укладений між ОСОБА_1 (Клієнт) та Бульбах Н.М. (Адвокат), предметом якого є оскарження в Машівському районному суд Полтавської області постанови серії БАА № 517386 від 21.07.2022 р.; рахунок-фактура № 01 від 29.07.2022 р.; довідка № 09 від 29.07.2022 р. про отримання гонорару в розмірі 1600 грн. згідно рахунку фактури № 9 від 29.07.2022 р.; детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги від 29.07.2022 р.; акт здачі-прийняття надання правової допомоги від 01.08.2022 р.; квитанція № 09 від 29.07.2022 р. про прийняття адвокатом гонорару 1600 грн.

Проте, до вказаної заяви не доданий ні ордер, ні свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю, тобто, не подано будь-яких документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги позивачці у Машівському районному суді Полтавської області.

Із врахуванням вищевикладеного, суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 грн., у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині необхідно відмовити.

Таким чином, із урахуванням вищевикладеного, у зв`язку з тим, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи допущено порушення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції вважає необхідним, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, скасувати рішення Машівського районного суду Полтавської області від 11.08.2022 р. в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1600,00 грн., з прийняттям в цій частині постанови про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення на її користь витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 132, 134, 229, 243, 252, 271, 286, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Інспектора взводу №2 роти №2 батальйону Управління пратрульної поліції в Полтавській області Департаменту Патрульної поліції Кошіль Едуарда Андрійовича - задовольнити частково.

Рішення Машівського районного суду Полтавської області від 11.08.2022 р. по справі № 948/471/22 - скасувати в частині стягнення на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

В цій частині прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

В іншій частині рішення Машівського районного суду Полтавської області від 11.08.2022 р. без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Л.В. Любчич Я.В. П`янова