Справа № 460/13187/21
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/13187/21 пров. № А/857/10539/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Рівненської митниці,

на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року (суддя Недашківська К.М., час ухвалення 10:01 год., місце ухвалення м.Рівне, дата складання повного тексту 23.02.2022р.),

в адміністративній справі №460/13187/21 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці,

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Рівненської митниці, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 08.09.2022р. №9 та №9, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Рівненської митниці від 08 вересня 2021 року №9 та №9. Стягнуто на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 1816 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці. Стягнуто на користь ОСОБА_1 суму витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Рівненської митниці. У стягненні витрат на правничу допомогу адвоката у розмірі 2025 грн. 00 коп. відмовлено.

З цим рішенням суду першої інстанції від 15 лютого 2022 року не погодився відповідач Рівненська митниця та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на припущеннях, мають виключно суб`єктивний характер, без посилання на норми матеріального права та зводяться виключно до відсутності вини у діях позивача та умислу на вчинення адміністративного правопорушення. Твердить скаржник, що позивач не надав ні іншої експортної декларації країни відправлення, ні будь-якого іншого документу на підтвердження походження товарів з Словацької Республіки чи ЄС. Зазначає апелянт про те, що з урахуванням результатів документальної невиїзної перевірки, Рівненською митницею встановлено заниження позивачем податкових зобов`язань зі сплати митних платежів на суму 4461,15 грн., в тому числі, мито на товари, що ввозяться на митну територію України на суму 3717,62 грн., та податок на додану вартість на суму 743,53 грн.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 15 лютого 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Просить оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Судом встановлено наступні фактичні обставини справи.

На підставі наказу від 06.08.2021 №110 інспекторами Рівненської митниці проведена перевірка фізичної особи ОСОБА_1 , за результатами якої складений Акт "Про результати документальної невиїзної перевірки фізичної особи ОСОБА_1 дотримання вимог законодавства України з питань митної справи при митному оформленні товарів за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412" від 27.08.2021 №9/7.13-19/ НОМЕР_1 (далі Акт перевірки) (а.с. 22).

У розділі III "Описова частина" Акта перевірки зазначено, що фізичною особою громадянином ОСОБА_1 за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412 оформлено товар "вантажний автомобіль марки "RENAULT", модель "TRAFIK 2.0 DCI", ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , загальна кількість місць, включаючи водія 3, призначений для використання по дорогах загального користування (для перевезення вантажів) маркування двигуна M9RF6, двигун дизельний, об`єм 1995, маса в разі максимального завантаження 3,030 т, що був у використанні, рік виготовлення 2013; за кодом УКТ ЗЕД , загальною фактурною вартістю 47098,19 грн (1500,00 Євро), загальною митною вартістю 100476,15 грн (митну вартість визначено за резервним методом), країна походження EU. При митному оформленні товару сплачені наступні платежі: ввізне мито 6330,00 грн. акцизний податок 1252,81 грн. ПДВ 21611,79 грн. Ввезення товару на митну територію України проводилося згідно рахунка-фактури від 31.10.2018 № 2018-807, наданого "Replicant s.r.o." на купівлю вантажного автомобіля марки "RE№AULT", ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Перевіркою обґрунтованості та законності надання пільг і звільнення від оподаткування товарів, оформлених за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412 установлено: відповідно до документів, поданих декларантом та даних АСМО "Інспектор", митне оформлення товару проведене за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412 та випущено у вільний обіг на митну територію України із застосуванням тарифної преференції за кодом 410 "Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС"; умовно нараховано мито 3717,62 грн. Підставою для застосування преференційної ставки ввізного мита став рахунок-фактура від 31.10.2018 №2018-807.

Листом від 13.07.2020 №16-3/16-01/7.13/1486 Держмитслужбою направлено копію відповіді уповноваженого органу Словацької Республіки (лист від 08.06.2020) щодо підтвердження автентичності та правильності декларації походження та складеного рахунку-фактури від 31.10.2018 №2018-807, та виданого на ім`я "Replicant s.r.o.".

У відповіді уповноважених органів країни експортера зазначено: експортер транспортних засобів, на які поширюються вищезазначені докази походження, не зміг надати відповідні документи, що підтверджують їх статус походження, транспортні засоби не можуть розглядатися як товар із походженням ЄС згідно з Доповненням I до Регіональної Конвенції про Пан-Євро-Мед, Протоколу I до Угоди про асоціацію між ЄС та його державами-членами з одного боку, та Україною з іншої сторони.

Відповідач в Акті перевірки зазначає, що таким чином, до товару, оформленого за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412 не може бути застосовано преференційний режим оподаткування товарів на умовах Угоди.

Розділ IV "Висновок" Акта перевірки: документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення фізичною особою громадянином ОСОБА_1 вимог:

частини 2 статті 48, частини 1 статті 257, частин 4 та 5 статті 280, частини 1 статті 281 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита на товари, що ввозяться на митну територію України суб`єктами господарювання, за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412 на суму 3717,62 грн;

пункту 190.1 статті 190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті ПДВ за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412 на суму 743,53 грн.

На підставі Акта перевірки митним органом сформовані податкові повідомлення-рішення від 08.09.2021: - №9 (далі ППР №9), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем Мито на транспортні засоби та шини до них, що ввозяться на територію України фізичними особами (код платежу 15010500) у загальному розмірі 4089 грн 38 коп. у тому числі: за податковим зобов`язанням 3717,62 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 371,76 грн (а.с. 26); - №9 (далі ППР №9), яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ (код платежу 14070100) у загальному розмірі 817 грн 88 коп. у тому числі: за податковим зобов`язанням 743,53 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 74,35 грн (а.с. 28).

Позивач, вважаючи, що відповідачем протиправно сформовані податкові повідомлення-рішення від 08.09.2021 №9 та №9, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію, водночас, у матеріалах справи відсутні та відповідачем не надані докази, які свідчили б про подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення товару щодо права позивача на преференцію.

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 61 Податкового кодексу України (далі ПК України), податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. Податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.

Підпунктом 41.1.2 п. 41.1 ст. 41 ПК України встановлено, що контролюючими органами є митні органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань митної справи та оподаткування митом, акцизним податком, податком на додану вартість, іншими податками та зборами, які відповідно до податкового, митного та іншого законодавства справляються у зв`язку із ввезенням (пересиланням) товарів на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенням (пересиланням) товарів з митної території України або території вільної митної зони.

Згідно із пунктом 41.5. статті 41 ПК України, повноваження і функції контролюючих органів визначаються цим Кодексом, Митним кодексом України та законами України.

Відповідно до п.24 ч.1 ст.4 Митного кодексу України (далі - МК України), митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.

Пунктом 7 частини 1 статті 336 МК України передбачено, що митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Згідно із ч.1 ст.345 МК України, документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких митні органи переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних та інших платежів, а також пені, контроль за справлянням яких покладено на митні органи.

Частиною 3 ст.345 МК України визначено, що митні органи мають право здійснювати митний контроль шляхом проведення документальних виїзних (планових або позапланових) та документальних невиїзних перевірок дотримання законодавства України з питань митної справи щодо: 1) правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів; 2) обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування; 3) правильності класифікації згідно з УКТ ЗЕД товарів, щодо яких проведено митне оформлення; 4) відповідності фактичного використання переміщених через митний кордон України товарів заявленій меті такого переміщення та/або відповідності фінансових і бухгалтерських документів, звітів, договорів (контрактів), калькуляцій, інших документів підприємства, що перевіряється, інформації, зазначеній у митній декларації, декларації митної вартості, за якими проведено митне оформлення товарів у відповідному митному режимі; 5) законності переміщення товарів через митний кордон України, у тому числі ввезення товарів на територію вільної митної зони або їх вивезення з цієї території.

Положеннями ч.6 ст.345 МК України встановлено, що результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення митним органом суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Згідно із ч.1 ст.351 МК України, предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

При цьому, нормами п. 2 ч.2 ст.351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Згідно із ч.3 ст.351 МК України, документальна невиїзна перевірка проводиться на підставі наказу митного органу.

Відповідно до ч.4 ст.351 МК України, документальна невиїзна перевірка проводиться посадовими особами митного органу в приміщенні цього органу за умови направлення керівнику відповідного підприємства або відповідному громадянину рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення зазначеним особам чи уповноваженим ними представникам під розписку письмового повідомлення про дату початку та місце проведення перевірки.

Положеннями ч.5 ст.351 МК України визначено, що присутність уповноважених посадових осіб підприємства або громадянина, що перевіряється, під час проведення невиїзної документальної перевірки не обов`язкова.

Згідно із положеннями ст.352 МК України, посадовими особами органів доходів і зборів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Відповідно до п.54.4 ст.54 ПК України, у разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні (пересиланні) на митну територію України або територію вільної митної зони або вивезенні (пересиланні) товарів і предметів з митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах.

Згідно із п.п.54.3.6 п.54.3 ст.54 ПК України, контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, зокрема, якщо результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях.

Аналізуючи наведені правові норми, слід дійти висновку, що митні органи з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, правильності визначення бази оподаткування, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг мають право проводити документальні перевірки після завершення процедури митного оформлення та випуску товарів. Підставою для проведення перевірки є, серед іншого, надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих митному органу документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

Згідно частини 5 статті 280 МК України, ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом. До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Відповідно до частини 1 статті 281 МК України, допускається встановлення тарифних пільг (тарифних преференцій) щодо ставок Митного тарифу України у вигляді звільнення від оподаткування ввізним митом, зниження ставок ввізного мита або встановлення тарифних квот відповідно до законодавства України та для ввезення товарів, що походять з держав, з якими укладено відповідні міжнародні договори.

Особливості митного оформлення окремих товарів, що ввозяться громадянами на митну територію України для вільного обігу визначені статтею 377 МК України, згідно якої, товари за товарними позиціями 8701-8707, 8711, 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які підлягають державній реєстрації, при ввезенні громадянами на митну територію України або надходженні на митну територію України на адресу громадян у несупроводжуваному багажі або вантажних відправленнях для вільного обігу, незалежно від їх вартості, підлягають письмовому декларуванню та митному оформленню в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з оподаткуванням ввізним митом за повними ставками Митного тарифу України, акцизним податком і податком на додану вартість за ставками, встановленими Податковим кодексом України.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України Про митний тариф України від 19.09.2013 р. №584-VII Про митний тариф України, для товарів за кодами та ставка мита складає 10 відсотків.

Як зазначалося вище, перевіркою обґрунтованості та законності надання пільг і звільнення від оподаткування товарів, оформлений за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412 установлено: відповідно до документів, поданих декларантом та даних АСМО "Інспектор", митне оформлення товару проведене за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412 та випущено у вільний обіг на митну територію України із застосуванням тарифної преференції за кодом 410 "Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС"; умовно нараховано мито 3717,62 грн. Підставою для застосування преференційної ставки ввізного мита став рахунок-фактура від 31.10.2018 №2018-807.

Листом від 13.07.2020 №16-3/16-01/7.13/1486 Держмитслужбою направлено копію відповіді уповноваженого органу Словацької Республіки (лист від 08.06.2020) щодо підтвердження автентичності та правильності декларації походження та складеного рахунку-фактури від 31.10.2018 №2018-807, та виданого на ім`я "Replicat s.r.o.".

У відповіді уповноважених органів країни експортера зазначено: експортер транспортних засобів, на які поширюються вищезазначені докази походження, не зміг надати відповідні документи, що підтверджують їх статус походження, транспортні засоби не можуть розглядатися як товар із походженням ЄС згідно з Доповненням I до Регіональної Конвенції про Пан-Євро-Мед, Протоколу I до Угоди про асоціацію між ЄС та його державами-членами з одного боку, та Україною з іншої сторони.

Відповідач в Акті перевірки зазначає, що таким чином, до товару, оформленого за МД типу ІМ40ДЕ від 16.11.2018 №UA204010/2018/225412 не може бути застосовано преференційний режим оподаткування товарів на умовах Угоди.

Суд зазначає, що переміщення товарів преференційного походження через митний кордон України регулюється Угодою про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами (далі Угода), Протоколом 1 щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва (далі Протокол 1), МК України.

В рамках співробітництва у сфері юстиції, свободи та безпеки, Сторони надають особливого значення утвердженню верховенства права та укріпленню інституцій усіх рівнів у сфері управління загалом та правоохоронних і судових органів зокрема. Співробітництво буде спрямоване, зокрема, на зміцнення судової влади, підвищення її ефективності, гарантування її незалежності та неупередженості та боротьбу з корупцією. Співробітництво у сфері юстиції, свободи та безпеки буде відбуватися на основі принципу поваги до прав людини та основоположних свобод (стаття 14 Угоди).

Положення цієї Глави застосовуються до торгівлі товарами-2, що походять з територій Сторін. Для цілей цієї Глави походження означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі І до цієї Угоди (Щодо визначення концепції походження товарів і методів адміністративного співробітництва) (стаття 26 Угоди).

Партія товару означає товари, що або одночасно посилаються від одного експортера одному одержувачу, або зазначені в одному транспортному документі, що регламентує їх відправку від експортера одержувачу, або, за відсутності такого документу, в єдиному інвойсі (стаття 1 Протоколу 1).

Товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (а) сертифікат з перевезення товару ЕІЖ. 1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу або (b) у випадках, вказаних у статті 22 (1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься декларацією інвойс, надана експортером до інвойсу, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати; текст декларації інвойс наведений у Додатку IV до цього Протоколу (стаття 16 Протоколу 1).

Декларація інвойс, зазначена в статті 16 (1) (b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро (частина 1 статті 22 Протоколу 1).

Митні органи країни експорту можуть надати будь-якому експортерові, що надалі іменуватиметься затвердженим експортером, який часто перевозить товари за цією Угодою, право складати декларації інвойс незалежно від вартості товарів, щодо яких вони складаються. Експортер, який бажає одержати такий дозвіл, повинен надати митним органам усі гарантії, які вони вважатимуть необхідними для підтвердження статусу походження товарів, а також виконання всіх інших умов цього Протоколу (частина 1 статті 23 Протоколу).

Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу (частина 3 статті 22 Протоколу 1).

Складання декларації інвойс здійснюється експортером шляхом штампування, машинописного чи поліграфічного друкування на інвойсі, повідомленні про доставку чи іншім комерційнім документі декларації, текст якої наведено у Додатку IV до цього Протоколу, з використанням однієї з мовних версій, викладених у цьому Додатку, і згідно з чинним законодавством країни експорту. Якщо декларація складена від руки, це має бути зроблено чорнилом і друкованими літерами. Декларації інвойс мають бути власноручно підписані експортером, що їх склав (частини 4, 5 статті 22 Протоколу).

Підтвердження походження повинні подаватися до митних органів країни імпорту згідно з чинним порядком цієї країни. Ці органи можуть вимагати перекладу підтвердження походження, а також подання разом із митною декларацією на ввезення заяви імпортера про те, що ввезені товари відповідають умовам, необхідним для застосування цієї Угоди (стаття 25 Протоколу 1).

Так, при митному оформленні товарів у митній декларації зазначаються: у графі 36 Преференція код звільнення від сплати ввізного мита 410 (товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС), передбачений Класифікатором звільнень від сплати митних платежів при ввезенні товарів на митну територію України, який затверджено наказом № 1011; у графі 44 Додаткова інформація/Подані документи/Сертифікати і дозволи код документа про походження товару згідно з Класифікатором документів, затвердженим вищезазначеним наказом.

З матеріалів справи слідує, що під час митного оформлення товару "вантажний автомобіль марки "RENAULT", модель "TRAFIK 2.0 DCI", ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , декларантом подано рахунок-фактура від 31.10.2018 №2018-807, де зазначені декларація інвойс, якою підтверджувалося походження автомобіля з Європейського Союзу (преференційне походження).

Декларація інвойс повністю відповідала вимогам частин 4, 5 статті 22 Протоколу.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що у імпортера відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі декларації інвойс. Тобто, відповідальність за оформлення та видачу декларації інвойс і правдивість інформації, що в ній зазначена, лежить виключно на експортерові (продавцеві).

Матеріалами справи підтверджується, що 16.09.2021 адвокатом позивача на адресу експортера був направлений адвокатський запит з клопотанням роз`яснити ситуацію щодо листа уповноваженого органу Словацької Республіки від 08.06.2020 (а.с. 37).

Як видно з тексту відповіді експортера, наданої на адвокатський запит від 16.09.2021 убачається, що під час оформлення та видачі декларацій інвойс компанія експортера керувалась виключно положеннями Протоколу 1 до Угоди про асоціацію між Україною з однієї сторони та Європейським Союзом, європейським співтовариством з атомної енергії та їхніми державами - членами, з іншої сторони. Будь-яких запитів уповноважених органів Словаччини щодо декларацій інвойс компанія експортера не отримувала (а.с. 38, 39).

Судом першої інстанції також вірно зазначено та враховано, що декларації інвойс є офіційними документами у відповідності до яких настають чітко визначені законом юридичні наслідки, тому такі документи потребують встановлення їх у відповідності до закону не чинними, підробленими чи недійсними.

Апеляційний суд зазначає, що відповідачем не було зазначено обґрунтованих сумнів щодо достовірності декларації - інвойсу, що стали підставою для проведення перевірки позивача. Акт складений за результатами перевірки, а також інші наявні у справі матеріали не містять доказів наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності документів, поданих позивачем для митного оформлення.

Разом з цим, висновки контролюючого органу щодо відсутності у позивача права на преференцію базуються виключно на листі митного органу Словацької Республіки, в якому зазначено, що експортером не надано доказів преференційного походження товару.

В даному контексті слід зазначити, що лист уповноваженого органу Словацької Республіки, не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення саме позивачем митних правил, оскільки останнім до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію.

Виходячи із змісту частини 6 статті 69 МК України, донарахування сум податкових зобов`язань після завершення процедури митного оформлення товарів, можливо виключно в разі умисного подання платником податків недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення.

Також зі змісту листа не вбачається підтвердження фіктивності (недійсності) декларації - інвойсу чи підтвердження походження товару іншого, ніж ЄС.

Крім того, слід зауважити, що надана позивачем декларація-інвойс складена відносно саме того транспортного засобу, який проходив процедуру розмитнення, оскільки ідентифікаційний номер транспортного засобу, що зазначений у декларації-інвойсі, відповідає вказаному у митній декларації.

В свою чергу відповідачем не надано докази визнання недійсними декларації інвойсу чи докази притягнення експортера до відповідальності за фальсифікацію офіційних документів.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що аналізуючи у сукупності положення статті 33 Протоколу 1 варто дійти висновку, що митні органи країни імпорту можуть вирішити призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки (частина 4 статті 33 Протоколу 1). В той же час, якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Отже в даному контексті слід зазначити про можливість митного органу відмовити у наданні права на преференцію, однак лише тоді, коли така преференція ще не була надана платнику та, відповідно, ним не використана.

При цьому, як свідчать обставини справи №460/13187/21, позивачу було надано преференцію при митному оформленні товарів для їх випуску у вільний обіг на території України.

З урахуванням встановленого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право позивача на преференцію, водночас, в матеріалах справи відсутні та митним органом не надано доказів, які б свідчили про подання позивачем недостовірних документів або недостовірної інформації під час митного оформлення ТЗ щодо права на преференцію.

Ухвалюючи рішення щодо розподілу між сторонами судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1816,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000,00 грн. вважаючи такий справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі.

Колегія суддів враховує, що відповідач в апеляційній скарзі не оспорив рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, не навівши своїх обґрунтованих доводів, з урахуванням чого суд апеляційної інстанції погоджується із наведеним вище розподілом між сторонами судових витрат.

На підставі наведених вище норм матеріального права та обставин справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржені податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

На переконання колегії суддів, всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Рівненської митниці залишити без задоволення.

Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року в адміністративній справі №460/13187/21 за позовом ОСОБА_1 до Рівненської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Н. В. Ільчишин
Р. Й. Коваль