Справа № 380/6899/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/6899/22 пров. № А/857/12773/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року в справі №380/6899/22 (головуюча суддя Грень Н.М., м. Львів) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вест Агро Імпорт» до Львівської митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вест Агро Імпорт» (далі ТОВ «Вест Агро Імпорт») звернулось в суд з адміністративним позовом до Львівської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/700116/2 від 28 жовтня 2021 року.

Рішенням від 28 липня 2022 року Львівський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товарів № UA209000/2021/700116/2 від 28.10.2021.

Також стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці на користь ТОВ «Вест Агро Імпорт» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2481 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000 грн.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Львівська митниця подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що документи, подані до митного оформлення не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості, а саме - відомостей щодо умов поставки та умов оплати товару. Тому апелянт вважає, що митний орган мав обґрунтований сумнів у правильності визначення митної вартості товару.

Також скаржник твердить, що сума витрат, які поніс позивач, є значно завищеною, оскільки підготовка позовної заяви не потребувала значного обсягу юридичної та технічної роботи.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що між ТОВ «Вест Агро Імпорт» та експортером - компанією "G. VAN LANDSCHOOT & ZONENNV/PRINS" укладений зовнішньоекономічний контракт № 27092021 від 27.09.2021.

За умовами вказаного вище контракту, зокрема, розділу № 1 поставки товарів здійснюються на умовах, погоджених сторонами у цьому контракті, і проформах-інвойсах згідно з правилами Інкотермс 2010. У випадку, якщо в проформах-інвойсах не узгоджені умови поставки, товар може поставлятися на умовах - FCA, EXW, СРТ, або СІР згідно з правилами Інкотермс - 2010. У контракті вказано, що найменування товару, загальна кількість та ціна товару обумовлюється в інвойсі, весь вказаний в інвойсі товар поставляється партіями. Розрахунки здійснюються на умовах, визначених в проформах-інвойсах, і можуть включати в себе передоплату, оплату по факту поставки товару та/або оплату з відстрочкою.

На виконання зовнішньоекономічного контракту ТОВ «Вест Агро Імпорт» ввезло на митну територію України товар "Половини туш свійських свиней охолоджені, зі шкірою, без голови, внутрішніх органів, хвоста, ратиць, без теплової кулінарної обробки, не консервовані, без харчових добавок та приправ, - 440 шт., вагою 20311,00 кг".

28.10.2021 ТОВ «Вест Агро Імпорт» (через уповноваженого декларанта) з метою декларування вказаного товару до митного оформлення подало митну декларацію № UА209160/2021/012983, країна-експортер - Бельгія; вага брутто (кг) - 20927; валюта - євро; загальна сума за рахунком - 27013,63.

За результатами розгляду поданої електронної митної декларації №UА209160/2021/012983 від 28.10.2021 та доданих до неї документів, прийнято оскаржене рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2021/700116/2 від 28.10.2021 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA209160/2021/000190.

Для випуску товару у вільний обіг декларантом оформлено нову митну декларацію №UA209160/2021/012997 та сплачено усі необхідні митні платежі з врахуванням скоригованої митної вартості товару.

Не погоджуюичсь із прийнятим митним органом рішенням про коригування митної вартості, позивач оскаржив його до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивач, у відповідності до вимог статей 52, 53 МК України, подав усі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Засади державної митної справи, зокрема, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, умови та порядок справляння митних платежів, визначаються МК України та іншими законами України.

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 Митного кодексу України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою (частина перша статті 52 Митного кодексу України).

Відповідно до статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 МК України).

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи.

У разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Зміст наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Зазначене відповідає висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 22 серпня 2019 року в справі № 810/2784/18.

Відповідно до частин першої-третьої статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Згідно з частинами шостою та сьомою статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до частин першої-четвертої статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

За приписами частини восьмої статті 57 Митного кодексу України, у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Суд вище вже зазначав, що наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

При цьому сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Відтак, рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Необхідність витребування додаткових документів, передусім, є способом упевнитися у правильності визначення декларантом митної вартості.

У межах даної справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ввезення на митну територію України товару відбулося на підставі зовнішньоекономічного контракту № 27092021 від 27.09.2021, укладеного між ТОВ «Вест Агро Імпорт» та експортером - компанією «G. VAN LANDSCHOOT & ZONEN NV/PRINS».

Згідно з умовами зовнішньоекономічного контракту, зокрема, розділу № 1 поставки товарів здійснюються на умовах, погоджених сторонами у цьому контракті, і проформах-інвойсах згідно з правилами Інкотермс 2010. У випадку, якщо в проформах-інвойсах не узгоджені умови поставки, товар може поставлятися на умовах FCA або EXW, або СРТ, або СІР згідно з правилами Інкотермс 2010.

У Контракті вказано, що найменування товару, загальна кількість та ціна товару обумовлюється в інвойсі, весь вказаний в інвойсі товар поставляється партіями. Щодо умов розрахунків, - передбачено, що розрахунки здійснюються на умовах, визначених в проформах-інвойсах, і можуть включати в себе передоплату, оплату по факту поставки товару та/або оплату з відстрочкою.

З метою митного оформлення товару ТОВ «Вест Агро Імпорт» подало електронну митну декларацію, що зареєстровано за № UА209160/2021/012983, в якій вартість ввезеного товару визначено за основним методом (за ціною договору/контракту).

Для підтвердження митної вартості Товару декларантом було подано такі товаросупровідні документи: сертифікат якості від 26.10.2021, рахунок-фактуру № 2109409 від 26.10.2021, автотранспортну накладну від 26.10.2021, міжнародний ветеринарний сертифікат або ветеринарне свідоцтво № ВЕ/ЕХ/OVB/2021/4369 від 26.10.2021, сертифікат з перевезення від 26.10.2021, доповнення до контракту від 04.10.2021, зовнішньоекономічний контракт № 27092021 від 27.09.2021, інформацію про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів № 7737374 від 28.10.2021, копію митної декларації країни-відправлення № 21ВЕЕ271.

З метою випуску товару у вільний обіг декларант оформив нову митну декларацію № UA209160/2021/012997 та сплатив усі необхідні митні платежі з врахуванням скоригованих митних вартостей товару.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 54 МК України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості.

Під час розгляду документів було виявлено наступне: до митного оформлення заявлено товар "Напівтуша свинна охолоджена" за митною вартістю 1,33 Євро за кг, на умовах поставки СРТ. За умовами зовнішньоекономічного договору від 27.09.2021 № 27092021 розділом 1 "Предмет контракту" передбачено, що товар поставляється в асортименті, зазначеному в Інвойсі, який є невід`ємною часиною договору. Також у розділі 2 договору визначено, що у такому Інвойсі вказується назва, загальна кількість та вартість товару. Дo митного оформлення такий документ не надавався. Крім того, у розділі 2 договору зазначено, що ціна на товар включає в себе вартість упаковки, маркування і страхування, проте документи, подані до митного оформлення, не містять відомостей, що підтверджують числові значення таких складових ціни товару. У розділі 6 даного договору вказано, що оплата товару здійснюється на умовах згідно з проформою інвойсом (до митного оформлення не подано). До митного оформлення подано рахунок - фактуру від 26.10.2021 № 2109409, у якому відсутні будь-які відомості щодо терміну та способу оплати товару, не зазначено умови поставки та відсутні реквізити зовнішньоекономічної угоди. У поданій CMR від 26.10.2021 відсутні відомості щодо умов поставки товару та реквізитів документів даної поставки товару.

Документи, подані до митного оформлення, не містять відомостей, що підтверджують числові значення митної вартості.

Зважаючи на викладене, відповідно до вимог ч. 3 ст. 53 МКУ, декларанту було надіслано повідомлення про надання додаткових документів на підтвердження митної вартості.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 54 МК України, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - третій статті 53 МК України, заявлену митну вартість не визнано, проведено консультації з декларантом згідно з ст. 57 МК України.

Для визначення митної вартості не застосовано методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст. 60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст. 62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Застосовано метод 2г (ст. 64 МКУ).

Джерелом для коригування митної вартості слугувала інформація, надана в рамках Меморандуму "Всеукраїнської асоціації Імпортерів м`яса та м`ясопродукції", та МД від 25.10.2021 № UA205140/2021/110295, де митна вартість такого товару становить 1,75 дол. США за кг.

Водночас, на переконання колегії суддів, інформація, наведена в рамках Меморандуму "Всеукраїнської асоціації Імпортерів м`яса та м`ясопродукції" носить виключно інформативний характер, оскільки не відображає конкретних умов поставки щодо спірних правовідносин.

У цій справі суд встановив, що заявник визначив митну вартість товару за ціною договору/контракту, яка зазначена у рахунку-фактурі (інвойсі). На підтвердження заявленої митної вартості товару декларант надав митному органу документи, визначені частиною другою статті 53 МК України.

Суд враховує, що митний орган має повноваження вимагати додаткові документи лише у разі, коли подані декларантом для митного оформлення документи містять розбіжності, ознаки підробки або відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Оцінюючи аргументи відповідача у цій справі на підтвердження обґрунтованості сумніву посадової особи митниці в задекларованій митній вартості товарів суд враховує, що ТОВ "Вест Агро Імпорт" на електронне повідомлення митного органу щодо надання додаткових документів на підтвердження заявленої вартості товару "напівтуша свиняча охолоджена" надіслало Львівській митниці повідомлення про надання додаткових пояснень та документів № 28/10/01 від 28.10.2021, в яких детально пояснило умови поставки товару та заявлену митну вартість. Вказало, що вартість товару вказана в євро і така відповідає тій, що відображена в рахунку - фактурі, наданому до митного оформлення; графа 46 декларації містить відомості щодо вартості товару, конвертовану в українську гривню.

Оцінюючи надані декларантом до митного оформлення документи та пояснення на підтвердження заявленої митної вартості товару "напівтуша свиняча охолоджена", суд першої інстанції дійшов висновку, з яким погоджується й апеляційний суд, що такі документи є достатніми для підтвердження заявленої ТОВ "Вест агро імпорт" митної вартості декларованого товару за основним методом.

Щодо твердження апелянта про те, що інвойс, який є невід`ємною частиною зовнішньоекономічного договору, в якому вказується назва, загальна кількість та вартість товару, не подавався, апеляційний суд вважає таке необґрунтованим, оскільки в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів митний орган зазначає про надання декларантом рахунку фактури від 26.10.2021 № 2109409, який і є інвойсом, адже, у переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначеному частиною другою статті 53 Митного кодексу України, серед інших зазначено рахунок-фактуру (інвойс) або рахунок-проформу (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу). Рахунок - фактура від 26.10.2021 № 2109409 містить і назву товару, й кількість та вартість.

Необґрунтованими є покликання відповідача на відсутність в рахунку-фактурі реквізитів зовнішньоекономічної угоди, умов поставки та умов оплати, оскільки вказаний документ відноситься до комерційних документів, в якому надається вартісна характеристика товару. Крім того, затвердженої форми рахунку - фактури чи рахунку - проформи та вимог щодо їх заповнення законодавством України не передбачено. До того ж, основні умови поставки чітко зазначено в зовнішньоекономічному договорі, зокрема, СРТ та уточнено в CMR м. Луцьк.

Що стосується твердження відповідача про не відображення умов, на яких здійснюється оплата за ввезений товар у виданому рахунку-фактурі, то суд зазначає, що відсутність таких умов не може свідчити про наявність сумнівів у реальності зовнішньоекономічної операції, адже у всіх інших поданих до митного оформлення документах, зокрема у контракті, відображається, на яких умовах може здійснюватися оплата за ввезений товар.

Також апеляційний суд критично ставиться до відсутності проформи - інвойсу, адже такий вид документа, як правило, не містить вимоги щодо обов`язкової сплати коштів та може виписуватися в таких випадках: товар поставляється на безоплатній основі; товар поставляється відповідно до договору, іншого ніж договір купівлі-продажу; за товар повинна бути здійснена попередня оплата тощо. Отже, відсутність такого документа, на переконання суду, не впливає на підтвердження відомостей щодо ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, тобто підтвердження митної вартості товару.

Колегія суддів зазначає, що наявність певних незначних недоліків (технічних помилок, розбіжностей) у первинних документах, наданих на підтвердження митної вартості товару, не повинно розцінюватися як обставина, яка виключає можливість врахування таких документів для митного оформлення товарів, та не є підставою для висновку про недостовірність усієї інформації, що у них міститься, якщо за результатами дослідження інших даних (сукупності решти відомостей, що викладені в документах) та доказів можна достовірно визначити митну вартість товару.

Щодо страхування та перевезення товару, то контролюючому органу було повідомлено, що страхування товару не проводилось. Вказано, що при ввезенні товару застосовувалися умови поставки Інкотермс - СРТ (Carriage Paid To перевезення оплачено до), відповідно до яких продавець доставляє товари за свій рахунок перевізнику або іншій особі, призначеній продавцем. Він сплачує за митне оформлення експорту та несе відповідальність за передачу товару призначеному продавцем перевізнику. Саме тому до митного оформлення не передбачається надання будь-яких документів, які б підтверджували вартість транспортування. Це означає, що відповідальність продавця за збереження товару поширюється аж до виконання ним своїх зобов`язань з транспортування вантажу в чітко визначене в договорі місце.

Також суд першої інстанції обґрунтовано відхилив покликання відповідача на вимогу митного органу надати висновки про вартісні характеристики товарів, підготовленні спеціалізованими експертними організаціями. З цього приводу суд зазначив, що в процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. Відсутність висновків про вартісні характеристики товарів, підготовлених спеціалізованими експертними організаціями, не повинна братися митницею до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак, не може бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач, у відповідності до вимог статей 52, 53 МК України, подав усі необхідні документи для митного оформлення зазначеного товару за ціною договору, які не містили в собі будь-яких розбіжностей, зазначених в частині третій статті 53 МК України, і в митного органу, враховуючи вищевикладені обставини, не було підстав вимагати у декларанта додаткові документи для підтвердження митної вартості.

При цьому, суд першої інстанції підставно зауважив, що текст рішення Львівської митниці про коригування митної вартості товару не містить жодних відомостей про аналогічні товари за поданою заявником митною декларацією товару та інформацією, наданою в рамках Меморандуму "Всеукраїнської асоціації Імпортерів м`яса та м`ясопродукції" та МД від 25.10.2021 № UA205140/2021/110295, та про схожість умов поставки товару.

В даному контексті слід зазначити, що посилання у рішенні про коригування митної вартості лише на номер митної декларації як на джерело цінової інформації, не свідчить про належне обґрунтування митним органом можливості визначення митної вартості за резервним методом.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номеру та дати митної декларації, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію й джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.

Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 21 серпня 2018 року у справі № 804/1755/17.

За таких обставин, відповідач не довів наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару, а саме - заявлення позивачем неповних та/або недостовірних відомостей про його митну вартість та відсутність у документах, поданих до митного оформлення, відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена, або підлягає сплаті за товари.

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення про коригування митної вартості товарів є необґрунтованим, адже відповідач не довів правомірності свого рішення про коригування митної вартості товарів в частині визначення митної вартості імпортованого товару.

Щодо доводів скаржника про необґрунтованість стягнення з нього витрат, понесених позивачем на правову допомогу у розмірі 3000 грн, суд зазначає наступне.

Частиною четвертою статті 134 КАС України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

З наведених законодавчих норм слідує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта, змінювати розміру гонорару. Разом з тим, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Позивач надав суду такі письмові докази понесення витрат на професійну правничу допомогу: договір про надання правової допомоги від 08.09.2021, розрахунок-фактура № 1-000000328 від 26.04.2022, акт № 1-000000328 здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 27.04.2022, квитанція № 328-к від 27.04.2022 про оплату послуг згідно договору від 08.09.2021 на суму 5000 грн. ордер АС № 1037813 від 27.04.2022 про надання правничої (правової) допомоги ТОВ "Вест Агро Імпорт" у Львівському окружному адміністративному суді на підставі зазначеного договору адвокатом Крючковим В.О., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Крючковим В.О. від 04.01.2012.

Суд проаналізував опис наданих адвокатом Крючковим В.О. послуг позивачу.

Разом з тим, оцінюючи характер наданої адвокатом Крючковим В.О. правової допомоги відповідно до акта здачі-приймання робіт (наданих послуг) № 1-000000328, суд попередньої інстанції зазначив, що не всі перелічені послуги пов`язані з розглядом цієї справи (як от ознайомлення керівника позивача із процесуальними правами та обов`язками щодо захисту прав та інтересів порушеного права, подання письмових пояснень на вимогу митного органу, пошук інформації щодо контрагента в мережі Інтернет та перевірка правосуб`єктності учасників зовнішньоекономічної операції, юридичний прогноз справи, складання стратегії представництва), послуги чітко не деталізовані, акт не містить вказівки обґрунтування часу щодо наданих послуг.

Тому окружний суд дійшов переконливого висновку, що заявлений до відшкодування за рахунок відповідача розмір витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн є завищеним.

Водночас, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими позовними вимогами, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів є сума 3000,00 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 травня 2022 року в справі №380/6899/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 20.12.2022.