Справа № 357/10173/22
Суддя: Цуранов А. Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю., при секретарі Севериненко Д. В.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - Биковський О.І.;

представник відповідача - Іщенко А.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративний позов ОСОБА_1 до Білоцерківського відділу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни та накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить: 1) скасувати рішення завідувача сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 33 від 20.10.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути територію України до 18.11.2022 року громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ; 2) скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення ПН МКО 001164 від 20.10.2022 року на громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , відповідно до ч. 1 ст. 203 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 3 400 грн.

В обґрунтування позову вказано, що позивач є громадянином Російської Федерації, має українське коріння по батьковій лінії та все своє дитинство провів в Україні, тут має багато родичів, з якими підтримує зв`язок. У 2000 році позивач виїхав з Російської Федерації та постійно проживав в Республіці Білорусь, має посвідку на проживання цієї країни. У 2020 році одружився з українкою ОСОБА_2 , через карантинні обмеження одруження відбулось на території Республіки Білорусь. Позивач з дружиною зміг переїхати до України лише у лютому 2021 року, з того часу зареєстрований та проживає разом зі своєю дружиною за адресою: АДРЕСА_1 . Заходиться на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання від 01.07.2021 року, термін дії якої закінчився 30.06.2022 року. Позивач вказує, що звертався до закінчення строку посвідки на проживання до відділу ДМС за місцем проживання, до Державної міграційної служби України та до Управління з питань тимчасового та постійного проживання іноземців та осіб без громадянства, однак йому роз`яснили, що доки триває військова агресія Російської Федерації проти України, заборонено продовжувати та видавати візи на проживання в Україні, надавати громадянство України громадянам Російської Федерації та Білорусі. Згодом його викликали до відділу ДМС, де винесли оскаржувані рішення, які він вважає протиправними. Позивач вказує, що здійснив усі можливі заходи щодо легалізації свого перебування на території України, що свідчить про відсутність його вини в адміністративному правопорушенні, він є законослухняним громадянином, категорично проти військового вторгнення Російської Федерації в Україну та дій Республіки Білорусь, яка фактично є союзником Російської Федерації, засуджує дії цих країн та виступає за незалежність, територіальну цілісність і суверенітет України.

04.11.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

07.09.2022 року ухвалою судді прийнято справу до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

29.11.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов з запереченнями на вимоги позивача, вважаючи їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначено, що оскільки позивач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: проживав без документів на право проживання в Україні, тому співробітниками відповідача прийнято оскаржувані рішення. Вказано, що підставою для прийняття рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни є в тому числі дії, що порушують правовий статус іноземців та осіб без громадянства; дії, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України. На момент винесення рішення про повернення, позивач не звертався до територіальних підрозділів ДМС з заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Зазначено, що спірні правовідносини повинні оцінюватись на відповідність принципу законності. Висловлено заперечення щодо правової допомоги з огляду на недоведеність такої, а також зазначено про її завищеність, необґрунтованість та неспівмірність зі складністю справи. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

12.12.2022 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в обґрунтування якої зазначено про те, що саме через позицію органів ДМС України позивач не зміг отримати послугу щодо перевидання йому посвідки на тимчасове проживання. Позивач не переховувався, а проживав за адресою реєстрації, 08.10.2022 року добровільно відвідав Білоцерківський відділ ЦМУ ДМС у місті Києві та Київській області та здійснив усі можливі заходи щодо легалізації свого перебування в Україні. Повторно зазначено про відсутність вини у вчиненні правопорушення, а також звернув увагу суду, що 01.11.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1232 "Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану", відповідно до п. 1 якої у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором та у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором. Просив позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, надали пояснення по суті справи, додатково представник зазначив, що позивач не підтримує збройну агресію РФ, вжив усіх заходів щодо продовження дії своєї посвідки. Наразі в паспорті позивача стоїть штамп "про видворення", що позбавляє його права звертатись на продовження посвідки згідно з постановою КМУ № 1232. Зауважив, що ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод забороняє розлучати сім`ю.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Зазначив, що позивач зобов`язаний був знятись з реєстрації і залишити Україну, а постанова КМУ № 1232 прийнята після винесення оскаржуваних позивачем рішень.

Вислухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 від 17.07.2018 року.

Згідно посвідки серії НОМЕР_2 від 31.07.2018 року позивач має дозвіл на тимчасове проживання в Республіці Білорусь, зареєстрований в м. Брест з 2006 року.

31.07.2020 року ОСОБА_1 одружився з громадянкою України ОСОБА_3 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується апостильваним перекладом повторно виданого свідоцтва про шлюб Відділу ЗАГС Брестського міськвиконкому Республіки Білорусь серії НОМЕР_3 від 16.09.2020 року.

В матеріалах справи міститься заява-запрошення ОСОБА_2 від 13.11.2020 року до органів митної та прикордонної служби України з проханням надати дозвіл на в`їзд ОСОБА_1 .

В подальшому позивач отримав посвідку на тимчасове проживання в Україні № НОМЕР_4 від 01.07.2021 року, дата закінчення строку дії - 30.06.2022 року.

Як вбачається з довідки Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради про реєстрацію місця проживання особи № 15.2-03/3232, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , з 21.07.2021 року по теперішній час.

В період з 19.05.2021 року по 18.05.2022 року та з 19.05.2022 по 18.07.2022 року позивач був застрахований відповідно до договорів добровільного медичного страхування іноземців, які тимчасово перебувають на території України серії НОМЕР_5 , 216157.

Паспорт позивача містить відмітки про неодноразові в`їзди до України та виїзди до одруження.

09.06.2022 року ОСОБА_1 разом зі своєю дружиною звернувся до Державної міграційної служби України та Білоцерківського міського відділу ДМС України в Київській області з заявою в якій просили, зокрема, видати ОСОБА_1 дозвіл на проживання на території України та видати відповідну посвідку на тимчасове проживання.

Листом ДМС України № Р-3620-22/8.1/1927-22 від 23.06.2022 року позивача повідомлено, що Україна перебуває в умовах воєнного стану у зв`язку з повномасштабною збройною агресією зі сторони Російської Федерації. ОСОБА_1 належить до громадянства країни-агресора, який перебуває за кордоном та користується захистом держави свого громадянства, не втрачає юридичного зв`язку зі своєю державою та підпорядковується нормам законодавства країни свого громадянства. З посиланням на пункти 6, 23 частини 1 статті 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» вказано про особливий режим в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів, інтернування (примусове оселення) громадян іноземної держави, яка загрожує нападом чи здійснює агресію проти України. До прийняття Верховною Радою України та набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державною-агресором, ДМС тимчасово припинено прийом заяв від громадян Російської Федерації, зокрема, про обмін посвідки на тимчасове проживання.

Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення ПР МКО 001863 від 20.10.2022 року, складеного завідувачем сектору Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Іщенком А.П., 20.10.2022 року о 10:00 годині за адресою АДРЕСА_2 , виявлено громадянина Російської Федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, тобто проживав в Україні за документами, термін дії яких закінчився, термін дії тимчасової посвідки - до 30.06.2022 року, за що передбачена відповідальність частиною першою статті 203 КУпАП.

20.10.2022 року постановою серії ПН МКО № 001864, складеною заступником начальника відділу ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області ОСОБА_6 , ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 3 400 грн.

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 20.10.2022 року о 10:00 год. у м. Біла Церква, вул. Привокзальна, 2А, виявлений громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який порушив правила перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні, тобто проживав в Україні за документами, термін дії яких закінчився, термін дії тимчасової посвідки - до 30.06.2022 року, чим порушив п. 7, п. 19, п. 67 ПКМУ № 322 від 25.04.2022 року.

Наявна у справі копія постанови від 20.10.2022 року містить в собі відомості про отримання копії постанови позивачем.

Рішенням завідувача сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області Іщенка А.П. про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації № 33 від 20.10.2022 року встановлено, що ОСОБА_5 прибув на територію України 23.12.2020 року через КП «Бориспіль» до своєї дружини та мав посвідку на тимчасове проживання дійсну до 30.06.2022 року. Після закінчення терміну дії посвідки територію України не покинув. За порушення права перебування іноземних громадян на території України громадянин Російської Федерації був притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП. Вирішено примусово повернути до країни походження, або до третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_8 , зобов`язати його покинути територію України у термін до 18.11.2022 року.

У паспорті позивача заступником начальника Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області поставлено відмітку про прийняте рішення про примусове повернення від 20.10.2022 року № 33, встановлено строк для виїзду 30 діб, зобов`язаний залишити територію України до 18.11.2022 року.

В матеріалах справи міститься характеристика старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції Сергія Шевченка, відповідно до якої ОСОБА_8 разом з сім`єю дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на превентивному обліку не перебуває та не перебував, за час проживання характеризується позитивно, скарг на його поведінку від сусідів не надходило, алкогольними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає взагалі, до адміністративної відповідальності не притягувався, з особами, які ведуть антигромадський спосіб життя відносин не підтримує.

Відповідно до свідоцтва про народження міськвідділу ЗАГС м. Сургут Тюменської області серії НОМЕР_6 від 11.11.1977 року, батьками позивача є українець ОСОБА_9 та росіянка ОСОБА_10 .

Відповідачем також надано копію рапорта старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області капітана поліції Сергія Шевченка щодо виявленого порушення, пояснення позивача щодо обставин справи та пояснення дружини позивача, що долучені до матеріалів адміністративної справи.

Вказані вище обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Статтею 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 КАС України визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно статті 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, про транзитний проїзд через територію України, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну, а також питання щодо реєстрації місця проживання (статті 200, 201, частина перша статті 203, стаття 203-1 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), статті 204, 205, 206).

Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.

Приписами частини першої статті 203 КУпАП встановлено, що порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Аналіз наведених правових норм вказує на те, що міграційний орган уповноважений через своїх працівників притягувати іноземців та осіб без громадянства до адміністративної відповідальності за вчинення ними визначених законом адміністративних правопорушень, зокрема за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі Закон).

У відповідності до частин першої, третьої статті 3 Закону, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України. Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Згідно частини шістнадцятої статті 4 Закону, іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

Судом встановлено, що законний строк перебування позивача на території України закінчився 30.06.2022 року, в зв`язку з чим його 20.10.2022 року було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 203 КУпАП, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу та винесено рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни.

Разом з тим, Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан строком на 30 діб; Указом Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 26 березня 2022 року строком на 30 діб; Указом Президента України № 259/2022 від 18 квітня 2022 року строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб; Указом Президента України № 341/2022 від 17 травня 2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 години 25 травня 2022 року строком на 90 діб до 23 серпня 2022 року; Указом Президента України № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05:30 години 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Частинами першою третьою статті 17 Закону визначено, що іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав). Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України. У продовженні строку перебування іноземцю або особі без громадянства може бути відмовлено в разі відсутності для цього підстав та достатнього фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних із перебуванням іноземця або особи без громадянства в Україні, або відповідних гарантій від приймаючої сторони.

Позивач наполягає на тому, що не мав наміру порушувати вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та у встановлені строки звертався до органів ДМС з приводу продовження дії посвідки на тимчасове проживання, проте йому було роз`яснено про зупинення строків надання адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строків видачі дозвільними органами відповідних документів на час воєнного стану в Україні.

Суб`єктивна сторона правопорушення передбаченого статтею 203 КУпАП характеризується саме наявністю умисної вини.

Статтею 10 КУпАП визначено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.

Між тим, як вбачається зі змісту спірної постанови, під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлювався факт наявності умислу в його діях, які були пов`язані з порушенням правил перебування на території України, а відповідно, як наслідок і наявність складу адміністративного правопорушення за частиною першою статті 203 КУпАП, що свідчить про необхідність скасування постанови.

За приписами частини першої статті 26 Закону іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення.

Оскаржуваним рішенням № 33 від 20.10.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни, громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 вирішено примусово повернути до країни походження або третьої країни та зобов`язано його до 18.11.2022 року покинути територію України.

Позивач вказує, що має політичні та особисті погляди, що відрізняються від поглядів країни-агресора, відкрито виступає проти війни, засуджує дії Російської Федерації, тому суд вважає, що внаслідок повернення позивача в країну походження або третю країну, це може призвести до політичного переслідування, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

У відповідності до частини першої статті 31 Закону іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн: - де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; - де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; - де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; - де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення (частина п`ята статті 26 Закону).

Статтею 30 Закону визначено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

01.11.2022 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 1232 "Деякі питання надання Державною міграційною службою адміністративних послуг в умовах воєнного стану", відповідно до п. 1 якої у період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення або скасування надання територіальними органами/територіальними підрозділами Державної міграційної служби адміністративних послуг громадянам Російської Федерації здійснюється з урахуванням таких особливостей: розгляд заяв про оформлення дозволу на імміграцію, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання, поданих до набрання чинності цією постановою, зупиняється до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором; у разі звернення громадянина Російської Федерації із заявою про оформлення дозволу на імміграцію, продовження строку перебування, оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених) та обмін посвідок на постійне чи тимчасове проживання територіальний орган/територіальний підрозділ Державної міграційної служби інформує про відмову в прийнятті документів до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором.

Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Таким чином, вказана постанова КМУ не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, а тому доводи представника позивача в цій частині слід відхилити.

Поряд з вказаним, пунктом 4 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» установлено, що до іноземців та осіб без громадянства, які не змогли виїхати за межі України або не змогли звернутися до територіальних органів/підрозділів Державної міграційної служби України із заявою про продовження строку перебування на території України та/або про обмін посвідки на тимчасове/постійне проживання у зв`язку із введенням карантину, не застосовується адміністративна відповідальність за порушення законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, якщо такі порушення настали в період чи внаслідок встановлення карантину. Оформлення документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, у період дії карантину здійснюється за місцем звернення особи.

Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 09 грудня 2020 року № 1236 установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин.

Судом встановлено, що оскаржувана постанова та рішення були прийняті відповідачем в період дії карантину.

Разом з цим, обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних, як джерело права.

За правилом статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, зокрема доводів позивача, що порушення ним Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено непереборними обставинами, а неможливість продовження строку його перебування на території України після 30.06.2022 року обумовлена зупиненням строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру.

Статтею 72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом пункту 1 частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи наведені законодавчі норми та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку, що оскаржувані постанова та рішення не відповідають встановленим вимогам законодавства та критеріям, наведеним у частині другій статті 2 КАС України, оскільки прийняті без врахування всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, адміністративний позов підлягає задоволенню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закриттю.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 77, 242-246, 250, 255, 262, 286, 288 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_7 - задовольнити.

Скасувати рішення завідувача сектору протидії нелегальній міграції Білоцерківського відділу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області № 33 від 20.10.2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни та зобов`язання покинути територію України до 18.11.2022 року громадянина Російської Федерації ОСОБА_7 .

Скасувати постанову складену заступником начальника відділу ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області Щербатюк Ростиславом Володимировичем серії ПН МКО № 001864 від 20.10.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності громадянин Російської Федерації ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 203 КУпАП, справу про адміністративне правопорушення - закрити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом десяти днів з дня його проголошення (підписання) до Шостого апеляційного адміністративного суду.

СуддяА. Ю. Цуранов