Справа № 280/3238/22
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

20 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 280/3238/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року

у справі №280/3238/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

19.05.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якій позивачка просила:

- визнати протиправним та скасувати рішення від 30.03.2022 № 18 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за Списком 1;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком 1 з дня звернення за пенсією.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду 08 серпня 2022 року у справі №280/3238/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 30.03.2022 № 18.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити ОСОБА_1 з 15.02.2022 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 №213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області подано апеляційну скаргу, згідно якої відповідач просить скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі №280/3238/22 як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував, що на момент звернення за призначенням пенсії, позивачка не досягла пенсійного віку. Крім того, скаржник зазначає, що рішення Конституційного Суду на яке послався суд першої інстанції не впливає на спірні правовідносини в межах даної справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.02.2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повідомленням від 08.04.2022 повідомило позивачку, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 30.03.2022 № 18 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на п.1 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку з відсутністю необхідного пенсійного віку.

Так, в рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 30.03.2022 № 18 зазначено:

Відповідно до норм п.1 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон 1058), працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за Списком робіт і професій, затверджуваним Кабінетом Міністрів України та за результатами атестації робочих місць мають право на пенсію: жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Вік заявниці 48 років.

Страховий стаж особи 31 рік 5 місяців 19 днів.

Стаж роботи за Списком 1 становить 9 років 11 місяці 4 дні.

Право на пенсійну виплату відповідно до п.1 ч.2 ст. 114 Закону заявниця набуде при досягненні 49 років, тобто з 03.01.2023

Позивачка не погодившись із такою відмовою відповідача, звернулась до суду із позовом.

Дослідивши обставини по справі, колегія суддів вважає за можливе погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позву з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, та не заперечується учасниками справи, що підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, за поданою нею заявою, слугували висновки органу ПФУ щодо недосягнення позивачкою пенсійного віку, передбаченого п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.

Наявність у позивачки загального страхового стажу, в тому числі пільгового, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, відповідачем, на час прийняття оскаржуваного рішення, не заперечувалось.

З приводу досягнення позивачкою необхідного віку, який би давав останній право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №1, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Згідно з пунктом а статті 13 Закону № 1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213-VІІІ, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом №213-VIII, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 45 років до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу.

Законом №2148-VIII від 03.10.2017 року, текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно із п. 1 ч. 2 якої на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

Вказана норма застосовується з 01.10.2017 року.

Таким чином, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, з 01.10.2017 року правила призначення пенсій за Списком №1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом а статті 13 Закону №1788-XII у редакції Закону №213-VIII від 02.03.2015 року та пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року у редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Правила згаданих законів повністю уніфіковані (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №1, а саме: пункт а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.

Відносно позивача, правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 45 років за пунктом а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 50 років за пунктом 1 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність у позивачки права на призначення пільгової пенсії за Списком №1 після досягнення віку, який визначено положеннями пункту а статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.

Стосовно аргументів відповідача про те, що право особи на призначення пільгової пенсії за Списком №1, враховуючи порядок застосування положень Закону України «Про пенсійне забезпечення», який визначено рішенням Конституційного Суду України у справі №1-р/2020, виникає за умови, якщо особа набула необхідного пільгового стажу до 01.04.2015, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.

Так, по-перше, вказані обставини не були підставою для відмови позивачці у призначенні пенсії за Списком №1. Підставою для відмови у призначенні пенсії у спірному випадку стало виключно не досягнення заявницею пенсійного віку, який визначено ст..114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

По-друге, зазначена позиція відповідача є необґрунтованою, оскільки визначаючи коло осіб, які мають право на пільгову пенсію, Конституційний Суд України зазначав про осіб, які працювали до 01 квітня 2015, а не про осіб, які набули необхідного пільгового стажу до 01.04.2015.

У спірному випадку позивачка працювала на посадах, які дають право на призначення пільгової пенсії до 01 квітня 2015, а отже посилання відповідача на вказані обставини, як на підставу відсутності права на призначення пільгової пенсії, є безпідставними.

Так само колегія суддів відхиляє доводи скаржника щодо не підтвердження місця реєстрації позивачки, оскільки дана обставина не була підставою для відмови у призначенні пенсії та не входить до предмету доказування у справі.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі №280/3238/22 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі №280/3238/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко