Справа № 620/12151/21
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Чернігівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Лерой» про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Чернігівській області звернулося до Чернігівського окружного адміністративного суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Лерой», в якому просить:

- стягнути в дохід бюджету з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Лерой» в банках, що обслуговують такого платника податків, кошти у сумі 120619,00 грн для погашення податкового боргу по податку на додану вартість у сумі 120619,00 грн на р/р UA0025739, отримувач ГУК у Черніг.обл/тг м. Чернігів/14060100, код 37972475, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) з відкритих рахунків у банках;

- накласти арешт на кошти та інші цінності Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Лерой» () на суму 120619,00 грн, що знаходяться на відкритих рахунках у банках.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач є платником податків і зобов`язаний сплачувати належні суми податків і зборів (обов`язкових платежів) у встановлені законодавством терміни, однак всупереч вимогам статті 16 Податкового кодексу України, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі вносить податки до бюджету, внаслідок чого має податковий борг в загальному розмірі 120619,00 грн. Також позивач зазначає, що за відповідачем не зареєстрована будь-яка техніка або транспортні засоби, відсутні відомості про зареєстровані права власності на нерухоме майно, а тому наявні підстави для накладення арешту на кошти та інші цінності відповідача з метою погашення податкового боргу.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто в дохід бюджету з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Лерой» в банках, що обслуговують такого платника податків кошти у сумі 120619,00 грн для погашення податкового боргу по податку на додану вартість у сумі 120619,00 грн на р/р UA0025739, отримувач ГУК у Черніг.обл/тг м. Чернігів/14060100, код 37972475, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) з відкритих рахунків у банках. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що позивачем доведено підстави застосування арешту коштів, які передбачені пп.20.1.33 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України, оскільки майно платника податків не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ТОВ «Торгова компанія Лерой» зареєстроване в якості юридичної особи 01.07.2020 та перебуває на податковому обліку, як платник податків з 01.07.2020. За основним місцем обліку знаходиться в Головному управлінні ДПС у Чернігівській області що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 22.07.2021 № 91 (а.с. 5-8).

Станом на день звернення до суду за відповідачем обліковується податковий борг по податку на додану вартість в розмірі 120619,00 грн, який підтверджується податковою декларацію від 19.10.2020 на суму 120619,00 грн, термін сплати 04.12.2020 (а.с. 13).

Позивач з метою стягнення суми податкового боргу з відповідача, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що відповідачем не надано суду доказів сплати узгодженої суми податкової заборгованості у добровільному порядку або оскарження її.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно п. п. 95.1 - 95.2 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (абзац перший пункту 95.3 статті 95 Податкового кодексу України).

Приписи абз. 1 п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України визначають, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Пунктом 59.3 статті 59 ПК України передбачено, що податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

При цьому, за правилами п. 59.5 ст. 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно п. 57.1 ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На виконання вказаних норм позивачем надіслано відповідачу податкову вимогу форми «Ю» від 08.12.2020 № 36377-13, яка була не вручена та повернута до податкового органу у зв`язку з відсутністю платника за вказаною адресою (а.с. 11, 12).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податковий борг в розмірі 120619,00 грн виник внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання, а передбачені чинним законодавством заходи не призвели до погашення вказаного податкового боргу.

Враховуючи ту обставину, що податкова заборгованість в розмірі 120619,00 грн відповідачем у встановлені законодавством строки не сплачена, доказів погашення відповідачем зазначеної заборгованості станом на день розгляду цього спору не надано, наявні підстави для задоволення позовної вимоги Головного управління ДПС у Чернігівській області про стягнення податкового боргу в сумі 120619,00 грн з рахунків Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія Лерой» в банках, що обслуговують такого платника податків.

Щодо позовної вимоги про накладення арешту на кошти та інші цінності ТОВ «Торгова компанія Лерой» на суму 120619,00 грн, що знаходяться на відкритих рахунках у банках, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з п. 91.1 ст. 91 ПК України, у разі наявності у платника податків податкового боргу керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за місцем реєстрації платника податків, що має податковий борг, призначає такому платнику податкового керуючого. Податковий керуючий повинен бути посадовою (службовою) особою контролюючого органу. Податковий керуючий має права та обов`язки, визначені цим Кодексом.

Відповідно до пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 названого Кодексу, саме і визначені підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Так, згідно пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі; фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон; платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу; відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством; відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам; платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі; платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу; платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

Наведена законодавча норма встановлює як право контролюючого органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження. Такими підставами є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.

Відповідно до п. 94.4 ст. 94 ПК України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

У пп. 94.6.2 п. 94.6 ст. 94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

Пунктом 3 Розділу VII Порядку № 632 передбачено, що для застосування арешту коштів на рахунку платника податків контролюючий орган подає до суду позовну заяву в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного судочинства України, у день прийняття рішення про застосування адміністративного арешту майна платника податків.

Обов`язковою умовою для накладення арешту є відсутність відповідного майна, яка має бути встановлена саме на момент, коли у податкового органу виникає право на стягнення податкового боргу, в іншому разі, вимога про застосування арешту коштів є передчасною, оскільки не виключається, що на момент пред`явлення відповідної вимоги майно, за рахунок якого можна погасити податковий борг, буде наявним.

Обґрунтовуючи відсутність у відповідача майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, позивачем надано: 1) копію листа Головного управління Держпродспоживслужби в Чернігівській області від 23.04.2021 № 01-13-24/2187, згідно якого за відповідачем техніка не зареєстрована; 2) копію листа територіального сервісного центру МВС № 7441 в Чернігівській області від 18.05.2021 № 31/25/830, згідно якого за відповідачем право власності на транспортні засоби не зареєстровано; 3) довідку № 275901535 від 21.09.2021 про Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта в якій відсутні відомості про зареєстроване право власності на нерухоме майно за відповідачем.

Разом із тим, на переконання колегія суддів позивачем не було досліджено питання наявності чи відсутності іншого майна у відповідача, а тому наведені вище докази не можуть слугувати безумовним підтвердженням відсутності у відповідача майна, що може бути джерелом погашення податкового боргу.

Натомість, реалізація права контролюючого органу звернутися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків, у разі відсутності майна, можлива лише за умови дотримання підстав, встановлених пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що нормами податкового законодавства розмежовано правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, які знаходяться в банківських установах платника податків.

Тобто, законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість на звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю сукупності відповідних правових підстав для задоволення таких вимог.

У даному випадку, такими підставами є наявність у платника податків податкового боргу за умови відсутності в нього майна та/або достатньої балансова вартості його майна, тобто якщо балансова вартість є меншою за суму податкового боргу, та/або яке відповідне майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Таким чином, підставою для звернення податкового органу до суду є вчинення ним усіх передбачених заходів з розшуку майна платника податку, які повинні підтверджуватись належними доказами (запитами до відповідних установ, виходами за фактичним місцем знаходження боржника та за місцем державної реєстрації тощо).

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30.05.2022 у справі № 825/2335/18.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що ані до суду першої інстанції, ані під час апеляційного провадження позивачем не було надано доказів, які б підтверджували здійснення ним перевірка відповідача з питання наявності в нього активів, їх складу та структури, що можуть бути використані як джерела погашення наявного податкового боргу.

При цьому, всупереч пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України суду не надано баланс відповідача, з якого б вбачалася відсутність у нього коштів та/або належних, допустимих і достатніх доказів відсутності у ТОВ «Торгова компанія Лерой» будь-якого майна, яке б могло бути джерелом погашення наявного в нього податкового боргу.

Разом з тим, доводи апелянта про те, що відповідно до фінансової звітності відповідача, у нього відсутні будь-які активи та майно, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідних доказів, зокрема щодо перевірки достовірності таких даних, апелянтом не надано.

З приводу посилання апелянта на інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, Державного реєстру обтяжень рухомого майна колегія суддів зазначає, що інформації, наявної у вказаних реєстрах, недостатньо для висновку про відсутність у платника податків будь-якого іншого майна, з огляду на вищевикладене, зокрема правову позицію Верховного Суду.

Позивачем до суду апеляційної інстанції було надано доказ щодо виходу на адресу місцезнаходження відповідача, а саме акт №26/1/13-02 від 02.08.2021 про відсутність відповідача за місцезнаходженням.

Разом із тим, відповідно до ч.1, 2, 5 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Згідно ч.4, 5, 8 статті 79 КАС України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк.

Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до ч.4 статті 296 КАС України якщо в апеляційній скарзі наводяться нові докази, які не були надані суду першої інстанції, то у ній зазначається причина, з якої ці докази не були надані.

Однак, всупереч вказаним нормам позивачем у скарзі не зазначено поважних причин, з яких ним не було подано докази на підтвердження своєї позиції до суду першої інстанції. У зв`язку з наведеним суд першої інстанції розглядав та вирішував справу по суті за наявними у ній матеріалами. Відтак, апеляційний суд не вбачає підстав для твердження про незаконність чи необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся із позовом 17.09.2021, отримав ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду про відкриття провадження в адміністративній справі з відповідними додатками 02.11.2021, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа (т.1 а.с.30), однак жодних доказів до моменту прийняття рішення судом першої інстанції не надав, тому колегія суддів не вбачає підстав брати до уваги акт позивача від 02.08.2021.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких