Справа № 240/19265/22
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2022 року м. Житомир справа № 240/19265/22

категорія 112010201

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Нагірняк М.Ф., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, щодо не переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, починаючи з 27.07.2021 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, перевести його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років, починаючи з 27.07.2021 року, здійснити перерахунок та виплату недоплаченої з цього періоду пенсії.

В обґрунтування позову зазначає про те, що проходив службу в поліції та на день його звільнення (через хворобу) вислуга років складала: у календарному обчисленні 21 рік 06 місяців 06 днів; у пільговому - 26 років 02 місяців 01 день. В липні 2022року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугою років. Однак листом від 23.08.2022 року Відповідач фактично відмовив у призначенні пенсії, мотивуючи відсутністю необхідної календарної вислуги років, а саме 22,6 календарних років і більше.

Таку відмову Позивач вважає протиправною.

Ухвалою від 06.09.2022 року було відкрито провадження в даній справі, яку призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

У встановлений судом строк від Відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що у Позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років згідно з пунктом «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, оскільки на момент звільнення позивач мав вислугу років у календарному обчисленні лише 21 рік 06 місяців 06 днів, при необхідних 22 календарних роки та 6 місяців і більше. Також зазначив, що для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному Законом №2262-XII розмірі, а до цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні Законом №2262-XII не передбачено. За наведених обставин, вважає, що дії Відповідача є такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Розглянувши в порядку письмового провадження подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні відносини, що виникли між сторонами по даній справі щодо порядку та підстав призначення пенсії особам, які перебували, зокрема, на службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, регулюються правовими нормами Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року №2262-ХІІ (далі Закон №2262-ХІІ).

Згідно із пунктом «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІ (в редакції, яка діяла на час звернення позивача із заявою щодо підготовки документів для призначення йому пенсії), пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, зокрема з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Отже, положеннями ст.12 Закону №2262-XII визначено, що право на пенсію за вислугу років відповідно виникає за наявності двох умов: звільнення зі служби та наявності необхідної вислуги років.

Судом встановлено та визнається сторонами, що наказом Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.12.2015 року №72 о/с «По особовому складу», майора поліції ОСОБА_1 , командира роти батальйону патрульної поліції Головного управління Національної поліції в Житомирській області, звільнено зі служби в поліції за п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» /через хворобу/ з 31.12.2015 року.

Як зазначено в даному наказі, дослідженому судом, станом на день звільнення вислуга років Позивача складає: у календарному обчисленні - 21 рік 06 місяців 06 днів; у пільговому - 26 років 02 місяці 01 день.

26.07.2022 року Позивач звернувся до Відповідача із заявою про переведення його починаючи з 27.07.2021 року з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років та про проведення донарахування та виплату різниці його пенсійного забезпечення.

Листом від 23.08.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повідомило Позивачу про відмову у переходу з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, оскільки відповідно до пункту «а» ст.12 Закону №2262-XII пенсія за вислугу років незалежно від віку призначається особам, якщо вони звільнені зі служби з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки і 6 місяців і більше. Відповідно до витягу з наказу Головного управління Національної поліції в Житомирській області від 30.12.2015 року №72 о/с, вислуга років Позивача на день звільнення зі служби у календарному обчисленні становить 21 рік 06 місяців 06 днів, у зв`язку із чим, відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ст.12 Закону №2262-XII.

Таким чином, суть спору між сторонами по даній справі зведена виключно до наявності чи відсутності у Позивача при звільненні зі служби вислуги років, необхідної для призначення пенсії відповідно до вимог пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ.

Суд вважає, що доводи Позивача, викладені в позовній заяві, такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства і не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Так, як вже зазначалося, згідно із вимогами пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається, окрім іншого, особам офіцерського складу, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2015 року по 30 вересня 2016 року і на день звільнення мають вислугу 22 календарних роки та 6 місяців і більше.

Порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст.17-1 цього ж Закону)

Алгоритм обчислення вислуги років для призначення та виплати такої пенсії врегульовано правовими нормами постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб" (надалі - Порядок N 393) із змінами та доповненнями, що були чинні на час виникнення спірних відносин.

Суд зазначає, що за змістом правових норм Закону №2262-ХІІ та Порядку N 393 законодавець не надає визначень ні "календарної вислуги років" ні пільгової вислуги років". Правовими нормами Порядку N 393 та Закону №2262-ХІІ законодавець лише визначає періоди служби, які підлягають зарахуванню до вислуги років у календарному обчисленні або на пільгових умовах. Тобто, законодавець визначає лише способи обчислення вислуги років.

Разом з тим, суд звертає увагу, що правовими нормами Порядку N 393 із змінами, внесеними Постановою КМ № 119 від 16.02.2022року і набрали чинності 19.02.2022року, чітко розмежований механізм визначення вислуги років для призначення пенсії відповідно до Закону №2262-ХІІ та механізм розрахунку вислуги років на пільгових умовах для визначення розміру такої пенсії.

Так, приписами п.2-1 Порядку N 393 прямо зазначено, що для призначення пенсій обчислення календарної вислуги років проводиться згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Одночасно приписами п.3 цього ж Порядку прямо передбачено, що до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах.

Таким чином, при вирішенні питання щодо наявності у Позивача права на призначення спірної пенсії відповідно до вимог Закону №2262-ХІІ застосовуються приписи пунктів 1 і 2 Порядку N 393, які передбачають календарне обчислення вислуги років, а для вирішення питання щодо розміру такої пенсії - приписи пункту 3 Порядку N 393, які передбачають обчислення вислуги років на пільгових умовах.

Як вже зазначалося, станом на день звільнення вислуга років Позивача у календарному обчисленні складала 21 рік 06 місяців 06 днів, що виключає можливість призначення (переведення) Позивачу пенсії відповідно до положень пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ. Вислуга років Позивача, обчислена на пільгових умовах, складала 26 років 02 місяці 01 день, але підлягала б врахуванню лише при визначенні розміру пенсії.

Суд робить висновок, що не врахування Позивачем положень змін та доповнень до Порядку N 393, внесених Постановою КМ № 119 від 16.02.2022року і які набрали чинності 19.02.2022року і відповідно були чинними на час звернення Позивача (липень 2022року) помилково призвели до звернення з даним позовом.

Таким чином, позовні вимоги Позивача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, а тому є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Одночасно суд зазначає про відсутність підстав для застосування до спірних відносин правових позицій, викладених в постановах Верховного Суду, наведених Позивачем в позовній заяві. Вказані постанови Верховного Суду прийняті до набуття чинності змін та доповнень до Порядку N 393, внесених Постановою КМ № 119 від 16.02.2022року, і відповідно не враховують їх.

Відповідно до вимог ст.ст.139-143 КАС України підстави для відшкодування або стягнення судових витрат по даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2,90,139-143,242-246,250,255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.Ф. Нагірняк