Справа № 161/8174/22
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 161/8174/22 пров. № А/857/14496/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Запотічного І.І, Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2022 року у справі №161/8174/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Левковського Андрія Олександровича, Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про визнання протиправною та скасування постанови (головуючий суддя першої інстанції Філюк Т.М., місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 26.09.2022),-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до інспектора з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Левковського Андрія Олександровича про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Позовні вимоги обґрунтовує тим , що 03 вересня 2021 року відносно нього інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Левковським А.О. була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення передбаченого ч.1 ст.152-1 КУпАП у вигляді штрафу на суму 200,00 грн. З зазначеною постановою позивач не згоден та вважає її незаконною. Вважає, що складання відповідачем постанови у справі про адміністративне правопорушення та притягнення його до відповідальності є безпідставним, протиправним та незаконним, оскільки він, як особа з інвалідністю здійснив паркування саме у місці, визначеному п.1.30 розділу 34 ПДР України. З урахуванням вищенаведеного просить постанову № 2122747 від 03 вересня 2021 року у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 152-1 КУпАП скасувати, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно нього закрити.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2022 року позов задоволено. Постанову серії DMV № 2122747 від 03 вересня 2021 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 152-1 КУпАП скасовано. Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 152-1 КУпАП - закрито.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права та невірним встановленням обставин у справі.

Зокрема апелянт вказує на те, що паркування ТЗ на місці призначеному для паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю або водії, які перевозять осіб з інвалідністю, без знаку «Водій з інвалідністю» розміщеного у лівому нижньому куті лобового скла транспортного засобу не позбавляє особу від відповідальності за порушення щодо не оплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, так і не позбавляє відповідальності за порушення з паркування транспортних засобів на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, особами, які не мають відповідних пільг передбаченого ч.2 ст. 152-1 КУпАП. Інспектором з паркування не було згенеровано повідомлення про адміністративне правопорушення за паркування транспортних засобів на місцях, призначених для безоплатного паркування транспортних засобів, особами, які не мають відповідних пільг передбаченого ч.2 ст. 152-1 КУпАП, а лише згенеровано повідомлення про адміністративне правопорушення щодо не оплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Повідомлення серії DMV №2122747 містить усі відомості передбачені частинами другою - четвертою статті 283 КУпАП, як цього вимагає Закон, а саме: ст. 279-1 КУпАП.

У Повідомленні вказано, що 03.09.2021 року о 09.00 відбудеться розгляд справи старшим інспектором (інспектором з паркування) департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Левковським А.О.

До департаменту муніципальної варти надійшла заява про скасування повідомлення DMV №2122747 у зв`язку з інвалідністю 3 групи. Згідно журналу вихідної кореспонденції департаменту муніципальної варта відповідь на звернення Позивача про скасування повідомлення DMV №2122747 разом із Постановою DMV №2122747 від 03.09.2022, відправлено через скриньку Укрпошти 24.09.2022 (копію журналу вихідної кореспонденції та лист-відповідь додаємо). Відповідно до п. 9.2 наказу МВС №379 дозволено встановлення знаку «Водій з інвалідністю» на ТЗ з ручним керуванням, а також ТЗ, що належать інвалідам 1-ї і 2ї груп. Розпізнавальний знак «Водій з інвалідністю» може бути встановлений на машину, яка належить інваліду 1-ї або 2-ї групи, причому наявність на авто ручного керування не обов`язкова. Під час реєстрації ТЗ на громадянина з таким статусом на його підтвердження потрібно представити відповідний документ з медичного закладу. У сервісному центрі МВС в графу «Особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу буде внесено запис: «Дозволено встановлення знака «Водій з інвалідністю». Якщо такого запису в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу немає, при спілкуванні з патрульними зазвичай достатньо мати при собі документ про інвалідність 1-ї або 2-ї групи, або, як пишеться в законодавчих актах, «явні ознаки інвалідності». Згідно ЄДР ТЗ на транспортний засіб Audi д.н.з. НОМЕР_1 відомості про спеціальний статус, чи інвалідність власника ТЗ відсутні, з огляду на це старшим інспектором (інспектором з паркування) департаменту муніципальної варти Левковським А.О. було всебічно, з урахуванням усіх обставин, які мають значення для прийняття рішення, неупереджєно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, з дотриманням необхідного балансу між будь- якими наслідками для прав, свобод та інтересів особи, з урахуванням вимог чинного законодавства 03 вересня 2021 року було згенеровано Постанову серії DMV DMV №2122747 на відповідальну особу, за якою зареєстровано транспортний засіб марки Audi д.н.з. НОМЕР_2 - ОСОБА_1 згідно ЄДР ТЗ (копію Постанови та витяг із ЄДРТЗ міститься у матеріалах справи). Саме не винесення інспектором з паркування постанови за ч.2 ст.152-1 не скасовує постанову DMV №2122747 за порушення щодо не оплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування передбаченого ч. 1 ст.152-1 КУпАП. З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволення позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного розгляду справи представники відповідача апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених у ній та просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач в судове засідання не прибув, хоча належним чином був повідомлений про дату судового засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273-277, 280-283, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.

З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено та з матеріалів справи слідує, що 03 вересня 2021 року інспектором з паркування Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Левковським А.О. була винесена постанова №2122747 про накладення адміністративного стягнення передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.152-1 КУпАП. Згідно змісту постанови, ОСОБА_1 02 вересня 2021 року о 15 год 56 хв. за адресою : м. Луцьк, вул. Кривий Вал, порушив правила паркування транспортних засобів, а саме не здійснив оплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування (паркувальним майданчиком, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП. Щодо ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 200 грн.

Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбачений ч.1 ст. 152-1 КУпАП, оскільки матеріалами справи достовірно встановлено, що він здійснив паркування транспортного засобу на місці, призначеному для безоплатного паркування транспортних засобів, якими керують водії з інвалідністю, а не на майданчику для платного паркування.

Проте апеляційний суд вважає висновки суду першої інстанції невірними з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно із частиною 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Разом із тим, особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності за правилами адміністративного судочинства регламентовані приписами статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України.

За правилами частини 2 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Як зазначено у поданій ОСОБА_1 позовній заяві, що оскаржувану постанову він отримав лише 21 червня 2022 року. До суду з позовом звернувся 27 червня 2022 року.

З матеріалів справи слідує, що 02 вересня 2021 року о 15 год. 56 хв. за адресою: м. Луцьк, вул. Кривий Вал, інспектор з паркування департаменту муніципальної варти Левковський А.О. виявив порушення передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП, а саме зупинку транспортного засобу марки «AUDI А6» державний номерний знак якого « НОМЕР_2 » на платному майданчику для паркування, без оплати та винесено Повідомлення про притягнення до адміністративного правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності серії DMV №2122747 у якому зазначено, що розгляд справи відбудеться 03.09.2021 о 09:00 за адресою: м. Луцьк, вул. Б. Хмельницького, 17.

Того ж дня позивачем було подано заяву до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про скасування повідомлення DMV №2122747 від 02.09.2021 року.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, слід вважати, що днем коли позивач дізнався про оспорювану постанову, є саме день її винесення 03 вересня 2021 року.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду зазначені у статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.

У разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (частина 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 3 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина 4 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України).

При цьому апеляційний суд наголошує, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Правові висновки, аналогічні за змістом, були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі №815/91/18. Колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року №17-рп/2011).

Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Частиною 2 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» №11681/85).

Європейський суд з прав людини наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи, а для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного поновлення судами пропущеного строку.

За правилами частини 1 статті 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 240 цього Кодексу.

Згідно із пунктом 8 частини 1 статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 була подана до суду першої інстанції після закінчення встановленого частиною 2 статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України 10-денного строку без зазначення будь-яких поважних причин його пропуску.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд дійшов переконання, що оскільки позовна заява ОСОБА_1 подана до суду після спливу встановленого законом строку за відсутності поважних причин його пропуску, то оскаржуване рішення суду першої інстанції слід скасувати та позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 268, 272, 286, 308, 310, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради задовольнити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 вересня 2022 року у справі №161/8174/22 скасувати та позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич

У зв`язку із перебуванням судді Кузьмича С.М. в період з 15.12.2022 по 16.12.2022 включно у щорічній відпустці, повний текст постанови складено 19.12.2022.