Справа № 440/10082/22
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 грудня 2022 року м. ПолтаваСправа №440/10082/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, стверджуючи про порушення його права на одержання щорічної грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у визначеному законом розмірі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 25.11.2022 відкрито провадження у цій справі, а її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки виплату спірної допомоги у 2022 році проведено у порядку та розмірах, визначених постановою КМУ від 07.05.2022 №540, яка є чинною та підлягала виконанню.

Ознайомившись з позицією сторін та дослідивши зібрані у справі письмові докази, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Позивач є особою з інвалідністю другої групи та має право на пільги, встановлені законодавством для ветеранів війни інвалідів війни, що підтверджено копією посвідчення.

Також позивач перебуває на обліку у ГУПФ України в Полтавській області як одержувач пенсії.

ГУПФ України в Полтавській області у червні 2022 року здійснило виплату позивачу разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі 3906,00 грн, що підтверджено довідкою та не заперечувалось сторонами.

Посилаючись на необхідність виплати такої допомоги у розмірі, кратному восьми мінімальним пенсіям за віком, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Правовий статус ветеранів війни, створення належних умов для їх життєзабезпечення визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-XII "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (надалі - Закон №№3551-XII).

01.01.1999 набрав чинності Закон №367-ХІV, яким ст. 13 Закону №3551-XII доповнено частиною в такій редакції: "Щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам (...) II групи вісім мінімальних пенсій за віком".

Згідно із пп. 5 п. 63 розділу І Закону України від 28.12.2014 №79-VIII "Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин" розділ VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України доповнено п. 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, стст. 12, 13, 14, 15 та 16 Закону №3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Однак, Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 зазначене положення пункту 26 розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" БК України визнано таким, що не відповідає Конституції України.

Таким чином, на час виникнення спірних відносин Рішенням Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020 відновлено дію частини п`ятої статті 13 Закону №3551-XII у редакції Закону №367-ХІV, у силу якої щорічно до 5 травня особам з інвалідністю внаслідок війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: II групи вісім мінімальних пенсій за віком.

Водночас відповідно до Додатку до Порядку використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою КМУ від 07.05.2022 №540 /далі - Постанова №540/, разова грошова допомога до 5 травня у 2022 році виплачується особам з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи у розмірі 3906,00 грн, тобто у розмірі меншому, ніж це передбачено частиною п`ятою статті 13 Закону №3551-XII з урахуванням Рішення №3-р/2020.

Отже, на час виплати позивачу у 2022 році щорічної разової грошової допомоги до 5 травня одночасно діяли Закон №3551-XII і Постанова №540.

При цьому суд зауважує, що дію наведеної вище норми Закону №3551-XII у 2022 році не зупинено, вона не втратила чинність, зміни до названого Закону законодавцем не вносились.

Стосовно доводів представника відповідача про правомірність виплати у 2022 році грошової допомоги до 5 травня в розмірі, визначеному Постановою №540, з огляду на введення на території України з 24.02.2022 воєнного стану, суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в указі Президента України про введення воєнного стану зазначаються вичерпний перелік конституційних прав і свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку з введенням воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

Так, Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", як і подальші укази, якими продовжено термін дії воєнного стану на території України, не містять вказівки на обмеження на період дії воєнного стану конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтею 46 Конституції України (право на соціальний захист).

Положення підпункту 2 пункту 4 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022, яким Кабінету Міністрів України доручено невідкладно забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України, на переконання суду, не можна трактувати як такі, що наділяють Уряд України повноваженнями з визначення розміру соціальних виплат.

До того ж, Постанова №540 не містить посилань та обґрунтувань доцільності зменшення розміру грошової допомоги до 5 травня у 2022 році саме з огляду на оголошення в Україні воєнного стану.

Конституційний Суд України у рішеннях від 18.12.2018 №12-р/2018 та від 27.02.2020 №3-р/2020 звертав увагу на те, що обмеження або скасування пільг для ветеранів війни, осіб, на яких поширюється чинність Закону №3551, без рівноцінної їх заміни чи компенсації є порушенням зобов`язань держави щодо соціального захисту осіб, які захищали Вітчизну, та членів їхніх сімей. У разі зміни правового регулювання набуті вказаними особами пільги чи інші гарантії соціального захисту повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації. Обмеження або скасування таких пільг, інших гарантій соціального захисту можливе лише у разі запровадження рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту.

Проте у спірних відносинах Кабінет Міністрів України, зменшивши розмір гарантованої Законом №3551-XII грошової допомоги до 5 травня у Постанові №540, не передбачив запровадження для позивача рівноцінних або більш сприятливих умов соціального захисту.

Отож, обмеження розміру грошової допомоги до 5 травня у 2022 року у Постанові №540 є безпідставним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі №812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.

А тому, виходячи із визначених у ч. 4 ст. 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги особам з інвалідністю внаслідок війни у 2022 році слід застосовувати не Постанову №540, а Закон №3551-XII, який має вищу юридичну силу.

За таких обставин, позивач має право на одержання разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Визначаючи належного відповідача у справі суд враховує, що відповідно до підпункту 2 пункту 2 Постанови №540 виплата грошової допомоги у 2022 році здійснюється органами Пенсійного фонду України - особам, які перебувають на обліку в територіальних органах Пенсійного фонду України як особи, яким призначено пенсію, станом на 5 травня 2022 р., шляхом включення у відомості (списки) на виплату пенсій.

Тобто, Постановою №540 обов`язок безпосередньої виплати щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік позивачу, як одержувачу пенсії, покладено на ГУПФ України в Полтавській області, а Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у Полтавській області до процедури здійснення виплат у 2022 році не залучався.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд враховує, що саме ГУПФ України в Полтавській області у 2022 році визначене відповідальним органом, який зобов`язаний завершити процедуру проведення розрахунків шляхом нарахування і виплати позивачу спірної допомоги.

А тому, суд вважає за необхідне визнати протиправною бездіяльність ГУПФ України в Полтавській області щодо нарахування та виплати позивачу грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком та зобов`язати відповідача нарахувати і виплатити позивачу недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком з урахуванням сплачених сум.

Отже, позовні вимоги належить задовольнити.

Позивач від сплати судового збору звільнений.

Поряд з цим представник позивача заявив клопотання про відшкодування витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн.

На підтвердження понесення цих витрат представник позивача надав до суду копію договору від 20.09.2022 №20-09/01 про надання правової допомоги, детальний опис робіт (наданих послуг), копії акта наданих послуг від 14.11.2022, рахунку-фактури від 14.11.2022 №1, меморіального ордера від 15.11.2022 №61, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; ордер від 07.12.2022, квитанцію від 15.11.2022 /а.с. 25-33/.

За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Дослідивши надані позивачем копії документів, суд дійшов висновку, що ними у повній мірі підтверджено факт надання адвокатом Демиденком В.А. професійної правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 , що полягала у направленні адвокатських запитів до ГУПФ України в Полтавській області, підготовці позовної заяви, направленні її до суду.

Визначена позивачем та адвокатом вартість послуг у розмірі 1000,00 грн є співмірною складності справи та підтверджена належними доказами.

Відповідачем не спростовано, що відповідні витрати не пов`язані з розглядом справи, є завищеними тощо.

За таких обставин, понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань ГУПФ України в Полтавській області.

Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 134, 139, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; с. Манжелія, Кременчуцький район, Полтавська область, 39062) недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням попередньо виплаченої суми допомоги.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (; вул. Соборності, 66, м. Полтава, Полтавська область, 36014) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ; с. Манжелія, Кременчуцький район, Полтавська область, 39062) 1000,00 грн (одну тисячу гривень) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів після складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Кукоба