Справа № 300/6302/21
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. справа № 300/6302/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Скільського І.І., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0-0915 від 26.05.2021 року,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області (надалі - відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0-0915 від 26.05.2021 року.

Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду дана позовна заява була залишена без руху, а позивачу наданий десятиденний строк з дня вручення даної ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

У строк установлений судом позивач усунула недоліки позовної заяви, а тому ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що спірне податкове повідомлення - рішення про нарахування позивачу податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки нерухоме майно (житловий будинок), на який нараховано податок, знаходився з 2012 році у спільній сумісній власності позивача та її чоловіка, так як був придбаний у період перебування вказаних осіб у зареєстрованому шлюбі. Згідно норм підпункту «б» п.п. 266.1.2 п. 266.1 Податкового кодексу України та відповідно до домовленості подружжя, платником податку визначено чоловіка позивача, про що повідомлено податковий орган у заяві від 16.07.2021 року. Також вказала про незаконність зазначення у винесеному податковому повідомленні-рішенні інформації про наявний податковий борг в розмірі 3 348,83 грн., що також вказує на протиправність такого рішення податкового органу.

Представник відповідача проти заявлених позовних вимог заперечила з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву, який містяться в матеріалах справи. Вказала, що спірне податкове повідомлення-рішення прийнято контролюючим органом правомірно, згідно відомостей державного реєстру речових прав на нерухоме мано, відповідно до якого житловий будинок належить позивачу на праві власності. Просила у задоволенні позову відмовити.

Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого зазначено, що наведені аргументи відповідачем вважає безпідставними, оскільки згідно домовленостей, чоловік позивача є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та згідно рішення органу місцевого самоврядування про встановлення ставок та пільг зі сплати такого податку є звільнений від сплати, як постраждалий внаслідок аварії на ЧАЕС. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження майна, є власником домоволодіння площею 280,50 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності, який виданий 15.03.2012 року виконавчим комітетом Івано-Франківської міської ради. Зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 02.07.2019 року.

27.01.1979 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про одруження НОМЕР_1 від 29.01.2002 року (а.с.29).

Головним управлінням ДПС в Івано-Франківській області 26.05.2021 року винесено податкове повідомлення-рішення №0-0915 за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізособами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» на суму 3 790,21 грн. (за 2020 рік)(а.с.7).

16.07.2021 року позивачем подано заяву про скасування вказаного податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідно до домовленості подружжя, платником податку визначено чоловіка позивача, ОСОБА_2 (а.с.21-23).

Не погодившись з діями відповідача, щодо винесення вказаного рішення, позивач оскаржила його у судовому порядку.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

З 01.01.2015 Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII внесено зміни щодо оподаткування нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки, зокрема, розширено базу оподаткування для податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, шляхом оподаткування як житлової, так і нежитлової нерухомості.

Податок на майно належить до місцевих податків та згідно з п. 10.3 ст. 10 ПК України місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору (п.п. 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 ПК України).

Об`єкти житлової нерухомості - будівлі, віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду, дачні та садові будинки (п.п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до вимог п.п. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості надсилаються (вручаються) платнику податку - фізичній особі контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Підпунктом 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової або нежитлової нерухомості.

Згідно п.п. 266.2.1 п. 266.2 ст. 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Відповідно до п. 266.3 ст. 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

Базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості,в тому числі його часток (п.п. 266.3.1 п. 266.3 ст. 266 ПК України).

У п.п. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України зазначено, що база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Положеннями пп. 266.1.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України передбачено визначення платників податку в разі перебування об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості у спільній частковій або спільній сумісній власності кількох осіб:

а) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній частковій власності кількох осіб, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку;

б) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;

в) якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб і поділений між ними в натурі, платником податку є кожна з цих осіб за належну їй частку.

Як зазначено позивачем, оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням нараховано податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки на житловий будинок, який перебуває у спільній сумісній власності позивача та її чоловіка, частки в натурі останні не виділяли.

З даного приводу, суд зазначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Відтак, факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (надалі по тексту ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною (без визначення часток) власністю, якщо інше не встановлено законом або договором.

Виникнення цього права згідно зі статтею 182 ЦК України підлягає державній реєстрації.

Згідно з ч. 4 ст. 182 ЦК України порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість встановлюється законом.

Згідно ст.ст. 2, 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державній реєстрації прав підлягає право власності на нерухоме майно.

Отже, виходячи з аналізу п.п. б п.п. 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України, суд зауважує, що вжита законодавцем конструкція спільна сумісна власність кількох осіб, що не поділена в натурі передбачає наявність встановленого факту права власності, що підтверджується правовстановлюючими документами, зокрема свідоцтва про право власності, витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно тощо.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 18.02.2021 року по справі №802/2017/17-а.

Суд звертає увагу, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 є одноосібним власником домоволодіння площею 280,50 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто наведене вище спростовує твердження позивача, що вказане нерухоме майно перебуває у спільній сумісній власності, що вказує на правомірність спірного податкового повідомлення-рішення.

Щодо посилання позивача на протиправність оскаржуваного рішення, оскільки за домовленістю з чоловіком та згідно поданої до податкового органу заяви саме він є платником визначеного податку, суд зазначає наступне.

Відповідно до статей 13, 67 Конституції України, власність зобов`язує. Кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Податок на майно запроваджений в ПК України з 2015 року. Отже, домоволодіння площею 280,50 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом оподаткування з 2015 року (зареєстроване в реєстрі 02.07.2019 року), а питання щодо необхідності визначення співвласниками цієї житлової нерухомості одного з них платником податку на майно не було для сім`ї позивача несподіваним чи нагальним питанням.

В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявна інформація про те, що об`єкт оподаткування перебуває в приватній власності позивача, державна реєстрація проведена 02.07.2019 року. З часу введення в Державі з 2015 році податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позивач не вчинила дій, спрямованих на те, щоб в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно були внесені зміни щодо інформації про об`єкт оподаткування як такий, що перебуває в спільній сумісній власності позивача та її чоловіка. Отже, в контролюючого органу на день прийняття спірного рішення була наявна податкова інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про те, що об`єкт оподаткування належить на праві власності лише ОСОБА_1 .

Також суд звертає увагу на те, що заява від 16.07.2021, на яку покликається позивач, подана контролюючому органу вже після прийняття спірного податкового повідомлення-рішення. Натомість позивач не надав суду жодних доказів того, що вона чи її чоловік зверталися до 26.05.2021 (дати прийняття спірного податкового повідомлення-рішення) до ГУ ДПС в Івано-Франківській області з заявою про те, що чоловік позивача є самостійним платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Враховуючи викладені обставини справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому в задоволені адміністративного позову слід відмовити.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ;

відповідач: Головне управління ДПС в Івано-Франківській області, , вулиця Незалежності, 20, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.