Справа № 338/1567/21
Суддя: Главач І.А.
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" грудня 2022 р. справа № 338/1567/21
м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського окружного адміністративного суду Главач І.А., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2021 та про арешт коштів боржника від 14.09.2021,
ОСОБА_1 (надалі, також позивач, ОСОБА_1 ), в інтересах якого діє ОСОБА_2 , 08.12.2021 звернувся до суду з позовом до Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (надалі, також відповідач) про визнання протиправними та скасування постанови державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Івано-Франківськ) Здерко М.М. про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2021 та постанови про арешт коштів від 14.09.2021.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що оскаржувані постанови в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження" не отримував. Крім того, відповідачем протиправно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2021 та постанову про арешт коштів від 14.09.2021, позаяк пред`явлений виконавчий документ до виконання не набрав законної сили, оскільки оскаржувався в судовому порядку.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2022 відкрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання протиправними та скасування постанов про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2021 та про арешт коштів боржника від 14.09.2021, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням положень статті 287 КАС України.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак 13.12.2022 надіслав суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача.
Представник відповідача, 20.12.2022 на електронну адресу суду, на виконання ухвали від 12.12.2022, направив належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження АСВП № 66721590. Одночасно, просить слухати справу без участі представника відповідача. Правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.
У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (частина 4 статті 229 цього Кодексу).
Суд, розглянувши справу без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно частини 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до особливостей провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, визначених статтями 268, 269, 271, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, з`ясувавши обставини справи, встановив наступне.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
27.07.2021 інспектором СРПП ВП №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Гоголем А.Б., винесено постанову серії БАВ № 501108, згідно якої ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. На підставі статті 307, частини другої статті 308 КУпАП у разі несплати гр. ОСОБА_1 штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу 680,00 грн. Копію постанови ОСОБА_1 отримати відмовився, відтак, остання направлена позивачу рекомендованим листом за вих. № 4145 від 28.07.2021.
04.08.2021 ОСОБА_1 оскаржив вищевказану постанову, звернувшись з позовною заявою до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області.
Рішенням суду від 25.08.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову поліцейського ГРПП №2 відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Гоголя Андрія Богдановича від 27.07.2021 серії БАВ № 501108 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення на підставі частини 1 статті 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340,00 грн - без змін.

27.08.2021 за підписом заступника начальника відділення поліції № 2 (смт Богородчани) майора поліції Андрія Семанишина направлена заява для примусового виконання у порядку статті 308 КУпАП постанову у справі про адміністративне правопорушення для стягнення з громадянина ОСОБА_1 штрафу у розмірі 680,00 грн (отримана та зареєстрована відповідачем 06.09.2021). Згідно з відомостями на копії вказаної постанови, доданої до заяви, остання набрала законної сили 07.08.2021 та може бути пред`явлена до примусового виконання до 27.10.2021.

07.09.2021 постановою державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Здерко М.М. відкрито виконавче провадження з примусового виконання постанови від 27.07.2021 серії БАВ № 501108 з примусового стягнення з позивача штрафу у розмірі 680,00 грн.

Крім того, 14.09.2021 державним виконавцем Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Здерко М.М. винесено постанову про арешт коштів боржника.

Під час судового розгляду до суду відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження направлення вказаних постанов на адресу боржника ОСОБА_1 . Так, останнім долучено копії листів від 07.09.2021 про відкриття виконавчого провадження та від 14.09.2021 про арешт коштів боржника, однак не долучено документальних доказів відправлення засобами зв`язку.

16.09.2021 на адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 25.08.2021 у справі № 338/943/21.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19.11.2021 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року у справі № 338/943/21 та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року у справі № 338/943/21. Зупинено дію рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року у справі № 338/943/21.

Вважаючи протиправною постанову відповідача про відкриття виконавчого провадження та не погоджуючись з постановою про арешт коштів боржника, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

За положеннями статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади щодо примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (надалі Закон України «Про виконавче провадження», Закон №1404-VIII; тут і далі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VІІІ примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

За приписами пункту 6 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Згідно з статтею 26 Закону № 1404-VIIІ виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Статтею 4 Закону № 1404-VIII визначені вимоги до виконавчого документа:

- назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

- дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

- повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

- ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

- резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

- дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

- строк пред`явлення рішення до виконання.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини 4 статті 4 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно з приписами частини 1статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття (частина 2 статті 12 Закону № 1404-VIII).

Частиною 1 статті 291 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП) встановлено, що постанова адміністративного органу (посадової особи) у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку оскарження цієї постанови, за винятком постанов про застосування стягнення, передбаченого статтею 26 цього Кодексу, постанов по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованого в автоматичному режимі, а також у випадках накладення штрафу, що стягується на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Постанова про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, крім постанов про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, установленого частиною першою статті 307 цього Кодексу (стаття 299 КУпАП).

Згідно зі статтями 307, 308 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.

У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штраф.

Поряд з цим, абзацом 1 статті 303 КУпАП визначено, що не підлягає виконанню постанова про накладення адміністративного стягнення, якщо її не було звернуто до виконання протягом трьох місяців з дня винесення. В разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги. У разі відстрочки виконання постанови відповідно до статті 301 цього Кодексу перебіг строку давності зупиняється до закінчення строку відстрочки.

За змістом статті 303 КУпАП можна дійти висновку, що постанова про накладення адміністративного стягнення може бути звернена до виконання лише протягом трьох місяців з дня її винесення. В разі пропуску цього строку постанова про накладення адмінстягнення не підлягає виконанню.

Водночас, частиною 1 статті 300-1 КУпАП передбачено, що у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або громадянином (резидентом) України, який ввіз на територію України транспортний засіб, зареєстрований за межами України, 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), до вручення такої постанови або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною. Постанова про накладення адміністративного стягнення за порушення зупинки, стоянки та паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), також вважається виконаною у разі сплати штрафу за повідомленням про притягнення до адміністративної відповідальності, залишеним уповноваженою посадовою особою на місці вчинення правопорушення на лобовому склі транспортного засобу, у тому числі шляхом сплати 50 відсотків розміру штрафу протягом десяти днів з дня вчинення відповідного правопорушення.

У разі несплати штрафу особами, зазначеними у частинах першій та другій статті 14-2 цього Кодексу, протягом 30 днів з дня набрання законної сили постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів така постанова підлягає примусовому виконанню (частина 2 статті 300-1 КУпАП).

За положеннями частини 3 статті 300-1 КУпАП у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу за правопорушення у сферах безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів перебіг строків, визначених цією статтею, зупиняється до розгляду скарги.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що не зважаючи на момент набрання законної сили постановою по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, в силу приписів статті 303 КУпАП така постанова може бути звернута до примусового виконання протягом трьох місяців з дня її винесення за умови відсутності її оскарження та підстав для відстрочки її виконання.

Разом із цим, оскарження особою постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу зупиняє її примусове виконання до розгляду відповідної скарги, оскільки у разі оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу вона підлягає примусовому виконанню після закінчення строку, встановленого для добровільної сплати штрафу порушником, - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач відмовився отримувати копію постанови про накладення адміністративного стягнення серії БАВ № 501108 від 27.07.2021, а тому остання направлена рекомендованим листом засобами поштового зв`язку 28.07.2021.

Згідно з відомостями на вказаній постанові набрала законної сили 07.08.2021 та може бути пред`явлена до примусового виконання до 27.10.2021.

Поряд із цим, частиною 1 статті 286 КАС України встановлено, що адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Позивач, скориставшись правом судового оскарження постанови про накладення адміністративного стягнення, 04.08.2021 оскаржив вищевказану постанову до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області, яким 12.08.2021 відкрито провадження у справі № 338/943/21.

Як вже зазначено судом вище, рішенням суду від 25.08.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову поліцейського ГРПП №2 відділення поліції №2 (смт Богородчани) Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області Гоголя Андрія Богдановича від 27.07.2021 серії БАВ № 501108 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення на підставі частини 1 статті 122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 340,00 грн - без змін.

Постановою Восьмого апеляційноого адмінінстратвиного суду від 25.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року без змін.

Таким чином, з 04.08.2021 до 25.11.2021 постанова про накладення адміністративного стягнення перебувала на оскарженні в судах першої та апеляційної інстанціях відповідно.

Водночас, зазначена постанова звернута до примусового виконання шляхом направлення заступником начальника відділення поліції № 2 (смт Богородчани) 07.08.2021 заяви до відповідача, яка отримана та зареєстрована 06.09.2021.

Тобто, на момент звернення постанови про накладення адміністративного стягнення від від 27.07.2021 серії БАВ № 501108 остання не могла бути звернута до примусового виконання, у зв`язку з тим, що перебувала на судовому оскарженні.

Таким чином, станом на час прийняття відповідачем спірних постанов, а саме, постанови про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2021 та постанова про арешт коштів боржника від 14.09.2021, постанова про накладення адміністративного стягнення від 27.07.2021 серії БАВ № 501108, є такою, що не набрала законної сили і відповідач був про це обізнаний.

Відтак, з урахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що постанова про відкриття виконавчого провадження є такою, що винесена передчасно.

При цьому, суд зважає на те, що в силу положень частин 1, 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Зміст статтей Закону № 1404-VIII дає суду підстави для висновку, що державний виконавець не наділений повноваженнями перевірки факту оскарження відповідної постанови (виконавчого документу) в судовому порядку на момент пред`явлення такого до примусового виконання. Відповідно до статті 26 Закону № 1404-VII обов`язок державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження кореспондує лише з обов`язком отримання виконавчого документа від стягувача, а не перевірки цього документу на предмет оскарження його боржником.

Відтак, констатувавши відповідність виконавчого документа вимогам статті 4 Закону № 1404-VIII, у тому числі в частині настання строку набрання ним законної сили, державний виконавець не мав правових підстав для повернення зазначеної постанови про накладення адміністративного стягнення без прийняття до виконання та в силу вимог закону був зобов`язаний винести постанову про відкриття виконавчого провадження.

За таких обставин, на переконання суду, відсутні підстави вважати протиправними дії державного виконавця та постанову від 07.09.2021 про відкриття виконавчого провадження ВП № 66721590.

Разом з тим, за правилами пунктів 2, 10 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, а також обрати інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При цьому належним способом захисту порушеного права є лише такий спосіб, який відповідає вимогам матеріального закону і призводить до поновлення прав позивача до такого стану, що існував до порушення права, а якщо відновлення такого стану є неможливим - компенсує позивачу шкоду, завдану неправомірним рішенням.

Таким чином, з огляду на відсутність у оспорюваної постанови про відкриття виконавчого провадження протиправного характеру, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає, що належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача є скасування цієї постанови.

Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду викладеною в постанові від 27.03.2019 у справі № 826/15117/17 провадження № К/9901/52767/18 (ЄДРСРУ № 80805719).

Щодо протиправності дій державного виконавця з винесення постанови про арешт коштів боржника, суд зазначає наступне.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Статтею 56 Закону № 1404-VIII передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

З аналізу вказаних положень законодавства України висновується, що приймаючи постанову від 14.09.2021 про арешт коштів боржника в межах виконавчого провадження № 66721590 державним виконавцем вчинялися правомірні дії, передбачені Законом № 1404-VIII для примусового виконання постанови від 27.07.2021.

Суд зауважує, що жодних доводів в обґрунтування протиправності саме дій державного виконавця з прийняття оскаржуваних у цій справі постанов позивачем не зазначено, а судом не встановлено.

Таким чином, позовні вимоги в частині визнання протиправними дій Богородчанського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м. Івано-Франківськ) у виконавчому провадженні № 66721590 щодо накладення арешту на кошти ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, з огляду на їх безпідставність.

Разом з тим, постанова від 14.09.2021 про арешт коштів боржника, підлягає скасуванню з огляду на те, що остання винесена державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 66721590, постанову про відкриття якого скасовано судом в силу передчасності її винесення державним виконавцем.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яке ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року №3-рп/2003).

Згідно з пунктом 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v." від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Крім того, судом враховується, що згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського Суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною першою статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку, про часткове задоволення позову.

Судові витрати, які підлягають розподілу відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відсутні.

Керуючись ст. ст. 2, 6-10, 13, 14, 77, 139, 205, 242-246, 250, 255, 293, 295, Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Скасувати постанову головного державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Здерко М.М. (, вул. Шевченка, 69, смт Богородчани, Івано-Франківська область, 77701) про відкриття виконавчого провадження від 07.09.2021, винесену у виконавчому провадженні № 66721590.

Скасувати постанову головного державного виконавця Богородчанського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Здерко М.М. (, вул. Шевченка, 69, смт Богородчани, Івано-Франківська область, 77701) про арешт коштів боржника від 14.09.2021, винесену у виконавчому провадженні № 66721590.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасникам справи рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».

Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ «Мої справи».

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач - Богородчанський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) (, вул. Шевченка, 69, смт Богородчани, Івано-Франківська область, 77701).

Суддя Главач І.А.

Рішення складене в повному обсязі 21 грудня 2022 р.