Справа № 380/14362/22
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року

справа №380/14362/22

провадження № П/380/14473/22

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сподарик Н.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ (01601, м. Київ, вул. Академіка Богомольця. 10; код ЄДРПОУ 0032684) із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність Міністерства внутрішніх справ України щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проходив службу в органах внутрішніх справ на посаді інспектора патрульної служби 1 взводу 4 роти батальйону патрульної служби ЛМУ ГУ МВС у Львівській області. 29.04.2020 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, та встановлено 50% втрати працездатності. Відповідними довідками підтверджується причинно-наслідковий зв`язок між травмою та захворюванням, які діагностовано у позивача та виконанням службових обов`язків, проходженням служби в ОВС, та, у наслідку, інвалідністю ІІІ групи, відповідною втратою працездатності. Отже, 29.04.2020 коли позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків, у нього виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності. З метою отримання одноразової грошової допомоги відповідно до пунктів 2 та 7 постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 «Про затвердження Порядку та умов призначення і витати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» позивач 12.05.2020 звернувся до голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням третьої групи інвалідності та подав усі необхідні документи. ГУ МВС України у Львівській області сформувало висновок та з пакетом поданих позивачем документів направило до МВС України для прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги. Відповідач листом повернув до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області без прийняття рішення заяву та долучені до неї документи, що зумовило оскарження поведінки МВС України в судовому порядку, за результатами якого Львівським окружним адміністративним судом прийнято рішення від 05.04.2021 у справі № 380/16/21.

На виконання судового рішення від 05.04.2021 у справі № 380/16/21 Департаментом фінансово-облікової політики МВС України розглянуто матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги та прийнято рішення, викладене у листі від 26.07.2022 №260/31/01-2022, яким відмовлено позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. Для відновлення порушеного права звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 20.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головне управління МВС України у Львівській області. Копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи, відповідачу запропоновано у п`ятнадцятиденний строк з дня одержання цієї ухвали подати суду відзив на позовну заяву, в якому вказати про визнання/заперечення позовних вимог.

08.11.2022 за вх.№70491 від представника третьої особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ГУ МВС України у Львівській області подано пояснення у справі такого змісту. На виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 380/16/21 ліквідаційна комісія ГУ МВС України у Львівській області направила документи для призначення одноразової допомоги позивачу в разі встановлення інвалідності згідно з Законом України від 20.12.1990 №565-XII «Про міліцію». Департаментом фінансово-облікової політики МВС України надіслано лист від 26.07.2022 №260/31/01-2022про повернення матеріалів про призначення одноразової допомоги позивача, оскільки при огляді ОСОБА_1 медико-соціальною експертною комісією допущено порушення пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою КМ України від 03.12.2009 №1317. Стверджує, що ліквідаційною комісією ГУМВС України у Львівській області у справі в повній мірі вжито заходів та дотримано процедури скерування та розгляду матеріалів щодо прийняття/відмови рішення про виплату/відмову у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу. Повноваження на прийняття рішення про призначення чи про відмову у призначення одноразової допомоги є виключною компетенцією МВС України. На орган внутрішніх справ, в якому проходив службу працівник поліції, покладено обов`язок з проведення окремих процесуальних дій щодо оформлення відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги та реалізації рішення головного розпорядника коштів (МВС України). Просить відмовити у задоволенні позову.

09.11.2022 за вх.№70682 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, позовні вимоги заперечив, просив суд у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування вказав, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 380/16/21 Департаментом фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України розглянуто матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги позивачу та прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу медико-соціальною експертизою комісією допущено порушення пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317. Щодо зобов`язання МВС України прийняти рішення про призначення одноразової грошової допомоги зазначив, що з огляду на те, що МВС України наділений дискреційними повноваженням з питань призначення та виплати одноразової грошової допомоги або прийняття рішення про відмову у їх видачі, то суд не вправі перебирати на себе функції суб`єкта владних повноважень.

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України.

Згідно з довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, виданою обласною МСЕК № 1 Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи серії 12 ААА № 011470 від 29.04.2020 (підстава - акт огляду МСЕК № 751), позивачу встановлено 50% втрати професійної працездатності, причина втрати професійної працездатності - захворювання, так, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до виписки з акта огляду медико-соціальною експертною комісією до довідки серії 12 ААБ № 333820 від 29.04.2020 ОСОБА_1 , у зв`язку із захворюванням пов`язаним з проходженням служби в ОВС встановлено третю групу інвалідності терміном до 01.05.2021.

12.05.2020 позивач звернувся до голови Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області із заявою (рапортом) про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності через захворювання отримане під час проходження служби в ОВС.

До вказаної заяви (рапорту) позивач надав: довідку про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках; завірену копію виписки з акту огляду МСЕК; постанову медичної (військово-лікарської) комісії ДУ (ТМО МВС України по Львівській області) від 07.02.2020 №10; копії сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; копію ідентифікаційного коду; реквізити банківського рахунку для проведення йому виплати одноразової грошової допомоги; лист ПАТ «НАСК ОРАНТА»; довідку МСЕК№34 від 20.05.2020.

Згідно з листом Департаменту фінансово-облікової політики Міністерства внутрішніх справ України від 26.06.2020 № 20564/15-2020 «Про повернення матеріалів» за результатами опрацювання матеріалів щодо призначення одноразової грошової допомоги, зокрема, щодо ОСОБА_1 , які стосуються медичних питань, Департаментом охорони здоров`я та реабілітації Міністерства внутрішніх справ України вказано, що медико-соціальну експертну комісію проведено з порушенням п. 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317 «Питання медико-соціальної експертизи», відповідно до якого медико-соціальну експертизу колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС. При проведені медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 представники закладів охорони здоров`я МВС України до складу комісії не залучались, що унеможливлює прийняття рішення за надісланими матеріалами згідно з Порядком. Таким чином, матеріали щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуто на доопрацювання.

Листом № 114 від 20.07.2020 «Про повернення матеріалів» Ліквідаційною комісією Головного управління МВС України у Львівській області позивача повідомлено про те, що вказані документи щодо призначення одноразової грошової допомоги повернуто до Ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області. Повідомлено також про необхідність прибути до Ліквідаційної комісії для отримання поданих документів.

ОСОБА_1 вважаючи протиправними дії відповідача щодо повернення поданих йому документів без прийняття відповідного рішення звернувся з позовом до суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі №380/16/21, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29.12.2021, позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення на дооформлення документів стосовно призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .

Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути висновок Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 та додані до нього документи (заява (рапорт) від 15.05.2020 з додатками) щодо призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 і за наслідками повторного розгляду прийняти одне з рішень, передбачених пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850 (про призначення або про відмову в призначенні грошової допомоги).

Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Львівській області складено висновок про призначення одноразової грошової допомоги позивачу відповідно до рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 380/16/21 та направлено до МВС України.

Департамент фінансово-облікової політики МВС України листом від 26.07.2022 №260/31-01-2022 повідомив Ліквідаційну комісію ГУ МВС України у Львівській області про те, що за результатами розгляду матеріалів про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , надісланих на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 380/16/21, МВС України прийнято рішення про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги.

Підставою відмови вказано порушення медико-соціальною експертною комісією при огляді ОСОБА_1 пункту 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 «Питання медико-соціальної експертизи», яке полягало у незалученні представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії.

Не погоджуючись із бездіяльністю відповідача щодо не призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, позивач звернувся до суду із цим позовом.

При вирішенні спору суд керувався таким.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини з приводу виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції були врегульовані Законом України «Про міліцію» від 20.12.1990 № 565-ХІІ (далі - Закон № 565-ХІІ).

Згідно з частиною шостою статті 23 Закону № 565-ХІІ у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.

Закон №565-ХІІ втратив чинність з 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VІІІ (далі - Закон № 580-VІІІ).

Абзацом третім пункту 15 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VІІІ визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України «Про міліцію», зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію».

Таким чином, норми статті 23 Закону № 565-ХІІ мають переживаючу дію, а колишні працівники міліції мають право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням їм інвалідності на підставі цього Закону в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 у відповідності до статті 23 Закону України «Про міліцію» затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 850 днем виникнення права на отримання грошової допомоги є: у разі загибелі (смерті) працівника міліції - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до підпункту 2 пункту 3 Порядку № 850 грошова допомога призначається і виплачується у разі установлення працівникові міліції інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності I групи; 200-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи; 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з пунктом 7 Порядку № 850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).

Відповідно до пункту 8 Порядку № 850 керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає Міністерству внутрішніх справ в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 Порядку № 850, висновок щодо виплати грошової допомоги, а також у разі загибелі (смерті) працівника міліції: витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) працівника міліції із списків особового складу; витяг з особової справи про склад сім`ї загиблого (померлого) працівника міліції.

Відповідно до пункту 9 Порядку № 850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.

Таким чином, за колишніми працівниками міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання чи встановлено інвалідність, що пов`язана з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про міліцію», виплата якої здійснюється відповідно до Порядку №850. Таке право обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на Міністерство внутрішніх справ України.

Така правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема в постановах від 13.02.2018 у справі №808/1866/16, від 18.10.2018 у справі №369/13187/17, від 28.03.2019 у справі №296/10138/16-а, від 17.04.2020 у справі №822/736/17 та від 16.03.2020 у справі №641/10426/16-а.

Суд встановив, що на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 05.04.2021 у справі № 380/16/21 та на підставі поданих позивачем матеріалів, Ліквідаційна комісія ГУ МВС у Львівській області склала та надіслала до МВС України разом з поданими позивачем документами Висновок про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , розмір якої до виплати становить 315300,00 грн.

З листа Департаменту фінансово-облікової політки Міністерства внутрішніх справ України від 26.07.202 №260/31/01-22 судом встановлено, що підставою відмови у затвердженні Висновку порушення медико-соціальною експертною комісією пункту 10 Положення, відповідно до якого МСЕК колишнім працівникам міліції проводять комісії спеціалізованого профілю, до складу яких входять представники закладів охорони здоров`я МВС.

Як вказано у листі, не залучення представників закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії при огляді позивача та не направлення лікарсько-консультативною комісією лікарні (з поліклінікою) ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» ОСОБА_1 на МСЕК, а також невідповідність надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливили прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 згідно з Порядком.

Даючи оцінку відмові відповідача, оформлену листом від 26.07.202 №260/31/01-2022, суд виходить з такого.

Відповідно до пункту 14 Порядку № 850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: - учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; - учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; - навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); - подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.

Зміст наведених норм зумовлює висновок про те, що розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги, повинен закінчуватись прийняттям МВС відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги).

Суд звертає увагу, що рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги повинно містити вичерпні підстави, передбачені пунктом 14 Порядку № 850, за яких у призначенні та виплаті грошової допомоги відмовлено.

Однак, в даному випадку, відповідач відмовив у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги шляхом закреслення слова «Погодив» та залишенням слова «Не погодив» у Висновку, складеному Ліквідаційною комісією ГУ МВС України у Львівській області, без належного обґрунтування. Мотиви ж відмови викладені відповідачем в листі від 26.07.202 №260/31/01-2022, який не є рішенням відповідача, прийнятим відповідно до Порядку № 850.

Щодо посилання відповідача на те, що при проведенні медико-соціальної експертизи представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, суд зазначає таке.

На час встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності пункт 10 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317 (далі - Положення №1317) був чинний у такій редакції:

«Залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються такі комісії: 1) загального профілю; 2) спеціалізованого профілю.

Комісія складається з представників МОЗ, Мінсоцполітики, Міноборони, закладів охорони здоров`я МВС, Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, а також військово-медичної служби СБУ та військово-медичного підрозділу Служби зовнішньої розвідки у разі розгляду медичних справ стосовно потерпілих на виробництві чи пенсіонерів з числа військовослужбовців СБУ або Служби зовнішньої розвідки. У проведенні медико-соціальної експертизи беруть участь також представники Пенсійного фонду України, органів державної служби зайнятості і у разі потреби - працівники науково-педагогічної та соціальної сфери.

До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог».

Суд зазначає, що позивач не впливає на формування складу комісії та її фактичний склад, а також на процедуру прийняття нею рішень.

З наданих позивачем доказів проходження медико-соціальної експертизи неможливо встановити вказану відповідачем інформацію, оскільки довідка містить лише підпис голови МСЕК. Більше того, відповідач таке твердження не обґрунтовує та не підтверджує жодним доказом.

За таких обставин, суд вважає безпідставним посилання відповідача на ту обставину, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучались, позаяк вказане не доведене відповідачем в установленому порядку.

Суд також звертає увагу, що пунктом 14 Порядку №850 визначено вичерпний перелік підстав відмови у призначенні одноразової грошової допомоги, серед яких відсутня така підстава, як проведення медико-соціальної експертизи особи без залучення представників закладів охорони здоров`я МВС.

Вказане зумовлює висновок суду про те, що позивачу відмовлено у призначені та виплаті одноразової грошової допомоги з підстав, які не передбачені пунктом 14 Порядку № 850.

Повернення ж документів за наслідками розгляду матеріалів щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги, Порядком №850 не передбачено, а тому повернення МВС України документів позивача до Головного Управління МВС України у Львівській області в особі Ліквідаційної комісії без прийняття рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам та може вважатися протиправною бездіяльністю.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що відповідачем не виконано обов`язок доведення правомірності свого рішення.

Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку діям відповідача щодо відмови у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, оформленої листом від 26.07.202 №260/31/01-2022, які зумовили звернення позивача до суду з даним позовом, суд дійшов висновку, що такі не відповідають вимогам Порядку №850 та визначеним частиною другою статті 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах, тому їх слід визнати протиправними.

Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема у постановах від 03 квітня 2018 року у справі № 750/5581/17, від 22 травня 2018 року у справі № 285/1538/17, від 16 березня 2020 року у справі № 641/10426/16-а, від 30 червня 2021 у справі № 822/2942/17, 23 вересня 2021 року у справі №569/7875/17, від 23 вересня 2021 року у справі №440/1389/19, від 15 грудня 2021 року у справі №1840/2970/18 та від 6 липня 2022 року у справі № 760/18634/16-а, Верховний Суд дійшов висновку, що МВС України, в порушення вимог пункту 9 Порядку №850, за результатами розгляду матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІIІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ, конкретного рішення не прийняло, чим допустило протиправну бездіяльність. Разом з тим, враховуючи, що питання наявності чи відсутності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги відповідачем, за результатом поданих документів не вирішено, оскільки документи повернуті, в межах розгляду цієї справи, судами безпідставно було покладено на Міністерство внутрішніх справ України обов`язок прийняти конкретне рішення про призначення одноразової грошової допомоги. Таким чином, визначення судом конкретного рішення, яке має бути прийнято суб`єктом владних повноважень за результатом розгляду заяви, за умови, що передбаченого законом рішення такий суб`єкт ще не приймав, є передчасним і не відповідає засадам і завданню адміністративного судочинства, яке полягає у здійснені судового контролю правомірності тих рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які ним прийняті, вчинені чи допущені. Крім того, така ж позиція Верховного Суду України, висловлену у постановах від 18 березня 2014 року у справі № 21-11а14 та від 22 квітня 2014 року у справі № 21-484а13 та зазначає, що належним способом захисту порушених прав позивача є покладення на уповноважений орган обов`язку повторно розглянути заяву особи та прийняти рішення згідно вимог законодавства.

Разом з тим, у позовній заяві позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.

З цього приводу суд зазначає, що за своєю правовою природою протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод та законних інтересів фізичної чи юридичної особи.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач вчинив дії щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, оформлені листом №260/31/01-2022 від 26.07.2022, з чим і не погодився позивач, звернувшись з даним адміністративним позовом до суду.

За таких обставин саме дії відповідача щодо відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги без прийняття рішення і є протиправними, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню частково.

Друга позовна вимога є похідною від першої позовної вимоги і підлягає до задоволення у запропонований позивачем спосіб з таких міркувань.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є втручанням у дискреційні повноваження.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії, водночас, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 5 КАС України способом захисту прав особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

Верховний Суд у своїй практиці неодноразово вказував на те, що «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12, від 04.08.2020 у справі №340/2074/19).

Обраний позивачем спосіб захисту має бути спрямований на відновлення порушених прав, захист законних інтересів і, у випадку задоволення судом його вимог, рішення повинно мати наслідком реальне відновлення тих прав, за захистом яких позивач звернувся до суду.

У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

До того ж слід звернути увагу на позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 06.11.2019 у справі № 509/1350/17, яка полягає у наступному. Оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву), суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 11.02.2021 у справі № 814/2458/16 Верховний Суд аналізував застосування пункту 4 частини другої статті 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов:

1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача;

2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача;

3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів;

4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідачем не наведено, а судом не встановлено в ході розгляду даної справи обставин, які б свідчили про наявність підстав для відмови у прийняті рішення суб`єктом владних повноважень з питань призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ відповідно до Порядку №850.

При розгляді справи, суд враховує позицію Верховного Суду викладену у Постанові від 13.10.2022 у справі № 380/13558/21 (К/990/17977/22).

З огляду на відсутність передбачених законом підстав для відмови у прийняті рішення про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ, та поведінку відповідача, яка свідчить про створення штучних перешкод в реалізації конституційного права фізичної особи права на належне соціальне забезпечення, суд вважає, що відповідача слід зобов`язати прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги в порядку і розмірі, визначених Порядком № 850, та скерувати таке рішення ГУ МВС України у Львівській області для проведення виплати.

Оцінюючи зібрані у справі докази в сукупності та мотиви суду щодо кожної з позовних вимог, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для стягнення такого відсутні.

Керуючись ст. ст. 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства внутрішніх справ України (вул. Академіка Богомольця, буд. 10, м. Київ, 01601, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області (пл. Григоренка, буд. 3, м. Львів, 79007, ) про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850, оформлені листом №260/31/01-2022 від 26.07.2022.

Зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 прийняти вмотивоване рішення (щодо призначення такої допомоги або щодо відмови у її призначенні) у відповідності до положень порядку «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції» визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 №850 з урахуванням висновків викладених у рішенні суду.

У задоволені решти частини позовних вимог відмовити.

Судовий збір стягненню не підлягає.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.