Справа № 727/9440/22
Суддя: Терещенко О. Є.
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 727/9440/22
Провадження № 2-а/727/100/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Терещенко О.Є.

при секретарі Аниськовій К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 1 бата-льону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Криштановича Максима Романовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, -

встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністратив-ним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення довідповідача інспектора 3 роти 1 батальону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Криштановича М.Р., відповідно до змісту якогозаперечувала факт вчинення нею правопорушення.

Вказує, що упродовж доби 13 жовтня 2022 року вона взагалі не перебувала на АДРЕСА_1 , а тим більше не керувала транспортним засобом за вказаною адресою, а тому вважає, що обставини вказані в постанові абсолютно не від-повідають фактичним обставинам справи.

Стверджує, що вона не порушувала «д» п. 2.9 ПДР, оскільки законом не забо-ронено користуватися під час руху пристроями (мобільним телефоном), які дозволяють вести перемови без допомоги рук, наприклад із використанням функції гучного зв`язку або шляхом підключення за допомогою технології bluetooth до акустичної системи ав-томобіля.

Вказує, що у справі про адміністративне правопорушення, в якій винесено ос-каржувану постанову, відсутні будь-які фактичні дані вчинене нею 13.10.2022 у АДРЕСА_1 , адміністративного правопорушення.

Зазначає, що вказані в постанові обставини не підтверджуються жодними дока-зами (поясненнями, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису тощо).

Стверджує, що при винесенні оскаржуваної постанови серії EAP №6016596 ін-спектор поліції ОСОБА_2 не з`ясував, чи було адміністративне правопорушен-ня, якщо так, то яке саме, чи винний водій у його вчиненні, не навів та не надав належ-них доказів, які б підтверджували наявність вини у її діях, а діяв всупереч вимогам за-конодавства.

Вважає, що вищевказана постанова серії EAP №6016596 у справі про адміністра-тивне правопорушення від 13.10.2022 року є протиправною та не обґрунтованою, вине-сеною з грубим порушенням чинного законодавства, а зазначені в ній обставини не відповідають дійсності, не підтверджуються належними та допустимими доказами, що призвело до незаконного притягнення її до адміністративної відповідальності та засто-сування до мене адміністративного стягнення, а тому така постанова підлягає скасу-ванню.

На основі викладеного просить суд визнати протиправною та скасувати по-станову серії EAP №6016596 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену 13 жовтня 2022 року інспектором 3-ї роти 1-го батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області капралом поліції Криштановичем Максимом Романовичем.

Позивач в судове засідання не з`явилась, однак спрямувала до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу у її відсутність, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Згідно спрямованої до суду відповіді на відзив, вказує, що 13 жовтня 2022 року, десь у першій половині дня, її зупиняв працівник патрульної поліції в районі пере-хрестя вулиць Головна-Шевченка у м. Чернівці, яке згідно з даними сервісу «Google Мар» знаходиться на відстані близько 1,5 км від адреси: АДРЕСА_1 , де вона взагалі не перебувала того дня.
Вказує, що до відзиву Управління патрульної поліції в Чернівецькій області не додано жодного передбаченого ст. 251 КУпАП доказу на обґрунтування правомірності винесеної поліцейськими постанови.
На основі викладеного просить суд задовольнити адмінпозов в повному обсязі.
Відповідач інспектора 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чер-нівецькій області Криштановича М.Р. в судове засідання не з`явився, згідно спрямова-ної до суду заяви просить розглянути справу у його відсутність, в задоволені позову просить відмовити. Також, згідно наданого суду письмового відзиву на позов, вказує, що 13.10.2022 року приблизно о 10 год. 40 хв. він встановивши факт вчинення адміні-стративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 2.9.д ПДР України, відпові-дальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП прийняв рішення про складання ал-міністративних матеріалів щодо позивача. Після чого водію було роз`яснено права осо-би, яка притягається до адміністративної відповідальності, винесено постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення на Позивача в розмірі 510 грн., відповідно до санкції статті.
Вказує, що під час розгляду справи про адмін. правопорушення ним було дотри-мано всіх процедур, які зазначені в ст. ст. 276-277, ст. ст. 278-279, та ст. 280 КУпАП а також ознайомлено позивача, згідно із процедурою розгляду справи, із його правами згідно ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України.
Стверджує, що в ході розгляду справи та встановлення всіх обставин було з`ясо-вано, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, а саме порушив пункт 2.9 д ПДР України, тобто керував транспортним засобом, при цьому, користуючись засобом зв`язку.
На основі викладеного просить суд відмовити у задоволенні адмінпозову в пов-ному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Так, судом встановлено, що згідно копії постанови серії ЕАР №6016596 від 13.10.2022 року, що була винесена інспектором 3 роти 1 батальйону Управління пат-рульної поліції в Чернівецькій області Криштановичем М.Р., якою позивачку ОСОБА_1 було притягнуто до адмінвідповідальності за адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП та накладено на останню адміністра-тивне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Як зазначено в постанові,водій 13.10.2022 року о 10:45 год. під час руху транспортним засобом марки «KIA SOREN-TO», д.н.з. НОМЕР_1 в м. Чернівці по вул. Лисенка, 1, користувався засобами зв`язку, чим порушила п.2.9 (Д) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення пе-редбачене ч.2 ст.122 КУпАП (а.с.5).
Згідно з ч.2 ст.122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за По-рушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користу-вання, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сиг-налами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх пе-реобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транс-портних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.

Відповідно до статті 14 Закону України від 30 червня 1993 року «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і гро-мадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Згідно п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники до-рожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, ПДР та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, а також створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шко-ди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Відповідно до підпункту (д) п.2.9 ПДР України встановлено, що водієві заборо-нено під час руху транспортного засобу користуватися засобами зв`язку, тримаючи їх у руці (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання).

Так, Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне право-порушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного право-порушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають зна-чення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про ад-міністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміні-стративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими дока-зами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використову-ються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечен-ня безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також ін-шими документами.
Однак, як встановлено судом із матеріалів справи, будь-яких доказів (відео з бо-дікамер, показів свідків, пояснень особи, що притягувалась до адмінвідповідальності), які б свідчили про вчинення позивачкою адміністративного правопорушення, передба-ченого частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, окрім оскаржуваної постанови, суду не було надано, що унеможливлює встановлення судом вини ОСОБА_1 в інкримінованому їй адмінправопору-шенні, що передбачена ч.2 ст.122 КУпАП.
При цьому суд враховує, що постанова у справі про адміністративне правопору-шення, виходячи з положень Кодексу України про адміністративні правопорушення, сама по собі не є доказом у справі про адміністративне правопорушення та не є дока-зом вчинення адміністративного правопорушення, а є рішенням суб`єкта владних пов-новажень, яке приймається ним на підставі оцінки доказів у справі про адміністративне правопорушення.
Враховуючи наведене, постанову у справі про адміністративне правопорушення, яка надана позивачем, суд не може визнати належним, допустимим, достовірним та до-статнім доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду від 05 серпня 2019 року по справі з єдиним унікальним № 712/12830/16-а.
З цього приводу слід зазначити, що особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопо-рушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення є протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на гро-мадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
У відповідності до частин 1 та 4 статті 11 Кодексу адміністративного судочин-ства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на за-садах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
За приписами частин 1 та 2 статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Згідно з частиною 1 статті 69 вищенаведеного нормативно - правого акту дока-зами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і запере-чення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору (стаття 70 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи викладене, суд не бере до уваги твердження позивачки ОСОБА_1 відносно того, що місце вчинення адмінправопорушення не відповідає фактичним обставинам справи, враховуючи те, що вона 13.10.2022 року взагалі не перебувала по АДРЕСА_1 , оскільки таке твердження не знайшло свого підтвердження належними та допустимими доказами.
При цьому, відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - орган публічної влади, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій та законність прийнятих рішень.
Судом встановлено, що відповідачем під час розгляду справи не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, які б однозначно та безумовно під-твердили дотримання працівником поліції процедури розгляду справи про адміні-стративне правопорушення, встановленої положеннями Кодексу України про адміні-стративні правопорушення та «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафік-совані не в автоматичному режимі», затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, що передує винесенню постанови у справі про адміністративне правопорушення.
В контексті наведеного слід відмітити, що дотримання передбаченої законом процедури розгляду адміністративної справи та порядку винесення рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопо-рушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні по-станови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності.
Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1988 ро-ку № 6 «Про практику розгляду судами скарг у справах про адміністративні правопо-рушення» визначено, що розглядаючи скаргу на постанову у справі про адміністра-тивне правопорушення, суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стяг-нення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні ви-сновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого про-ступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного.
Приписами частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства Ук-раїни передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупе-реджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності су-б`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України. Згідно пункту 3 частини 3 вищенаведеної статті Кодексу встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Виходячи з викладеного, всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації, у зв`язку з чим, суд керуючись принципом верховенства права, суд вважає, що постанова про на-кладення адміністративного стягнення на позивача у вигляді штрафу є необґрун-тованою, а тому підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення закриттю.
Згідно зі статтею 284 Кодексу України про адміністративні правопорушення по справі про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить одну з таких постанов: 1) про накладення адміністративного стягнення; 2) про застосування заходів впливу, передбачених статтею 24-1 цього Кодексу; 3) про закриття справи.
Особливості провадження судами у справах з приводу рішень, дій чи бездіяль-ності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відпові-дальності передбачені статтею 286 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, частиною 3 вищенаведеної норми права регламентовано, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повно-важень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта влад-них повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (поса-дової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного пра-вопорушення, то з урахуванням встановлених Кодексом адміністративного судо-чинства України завдань адміністративного судочинства, суд дійшов висновку про не-обхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , шляхом ска-сування рішення суб`єкта владних повноважень і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Враховуючи наведе, керуючись статтями 9, 122, 222, 247, 251, 252, 254, 280, 283, 284, частиною 3 статті 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, статтями 2, 8, 9, 11, 69, 71, 72, 77, 78, 125 - 127, 132, 139, 194, 229, 242 - 246, 255, 268, 286, 293 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 3 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Чернівецькій області Криштановича Максима Романовича про скасування постанови про накладення адміні-стративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення задовольнити.
Постанову серії EAP №6016596 від 13.10.2022 року, якою позивачку, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відпові-дальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штра-фу в сумі 510,00 гривень скасувати.
Закрити провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні рішення в той же строк з дня отримання копії рі-шення.

Суддя: О.Є.Терещенко