Справа № 580/1251/22
Суддя: Василь ГАВРИЛЮК
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року справа № 580/1251/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та стягнення коштів,

встановив:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) подав позов до територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (далі територіальне управління, відповідач-1), в якому просить:

- визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області щодо нарахування та виплати судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 за березень 2021 року суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня, в розмірі 2102 гривні;

- стягнути з територіального управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати суддівської винагороди за березень 2021 року у розмірі 7560 гривень з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

В обґрунтування позовних вимог зазначено те, що розмір нарахування та виплати позивачеві суддівської винагороди за березень 2021 року не відповідає розміру, установленому Законом України Про судоустрій і статус суддів, а застосування розміру прожиткового мінімуму, визначеного абзацом 5 статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік є неправомірним.

Ухвалою судді Черкаського окружного адміністративного суду від 18.02.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у адміністративній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

04.03.2022 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить суд у задоволенні позову відмовити. Стверджує, що наявність у статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік 15.12.2020 № 1082-IX формулювання, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді вказує на різновид застосування такого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021. За наявності в законі, що встановлює конкретні розміри прожиткового мінімуму на 1 січня календарного року деталізованої норми щодо розміру прожиткового мінімуму для визначення базового розміру окладу судді Територіальне управління не вправі застосовувати по іншому визначати/застосовувати розмір прожиткового мінімуму працездатних осіб для здійснення нарахування оплати праці. Положення статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік 15.12.2020 № 1082-IX є чинними, не визнані не конституційними, тому підстави для не застосування відповідачем були відсутні.

Крім того, територіальне управління не є головним розпорядником коштів, як бюджетній установі не виділялися кошти на виконання рішення судів, тому з територіального управління не може бути допущене стягнення з невиплаченої суддівської винагороди за відсутності заборгованості. Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік від 02.12.2021 № 1928-IX затверджена бюджетна програма КПКВК 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів із загальним фондом у розмірі 3 млн грн, головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України. Таким чином, законодавством передбачений спосіб виконання подібних рішень.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06.06.2022 суд залучив до участі у справі в якості співвідповідача Державну судову адміністрацію України (далі ДСА України, відповідач-2).

14.06.2022 до суду надійшов письмовий відзив відповідача-2 на адміністративний позов, в якому ДСА Україна просила у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що з прийняттям Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік 15.12.2020 № 1082-IX зміни зазнав не розмір суддівської винагороди, а розрахункова величина для визначення базового розміру посадового окладу судді, яка станом на 01.01.2021 складає 2102 грн.

ДСА України наголошує, що виключно законом про Державний бюджет України визначаються будь-які видатки держави на суспільні потреби, розмір і цільове спрямування цих видатків. Положення статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік 15.12.2020 № 1082-IX є чинними, не визнані не конституційними, тому підстави для не застосування територіальним управлінням були відсутні.

Усною ухвалою від 13.07.2022, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження та вирішив подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов до такого висновку.

Указом Президента України Про призначення суддів 29.12.2017 № 444/2017 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

У березні 2021 року територіальним управлінням здійснене нарахування і виплата позивачеві суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму у сумі 2102 грн.

Згідно з розрахунковим листом за березень 2021 року розмір посадового окладу позивача склав 63060,00 грн.

Вважаючи протиправними дії відповідача з нарахування та виплати суддівської винагороди у березні 2021 року, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з січня 2021 року в сумі 2102,00 грн протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.

Під час вирішення спору по суті суд врахував ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, пов`язані з нарахуванням і виплатою суддівської винагороди, регулюються Конституцією України та Законом України Про судоустрій і статус суддів.

Так, відповідно до ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди.

Згідно зі ст. 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні визначає Закон України Про судоустрій і статус суддів.

Особливості забезпечення суддів суддівською винагородою викладені у ст. 135 вказаного Закону.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: вислугу років; перебування на адміністративній посаді в суді; науковий ступінь; роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду 55 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

До базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.

Таким чином суддівська винагорода безпосередньо залежить від базового розміру посадового окладу судді, який у свою чергу залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Розмір прожиткового мінімуму для основних соціальних і демографічних груп населення на січень 2021 року було визначено Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік.

Зокрема, положеннями ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік було установлено з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб 2270 грн 00 коп. та прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн 00 коп.

Між сторонами цієї справи виник спір стосовно того, який саме із зазначених прожиткових мінімумів належить застосовувати при обчисленні суддівської винагороди за січень 2021 року.

Нормативно-правовим актом, який відповідно до ст. 46 Конституції України дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень, є Закон України Про прожитковий мінімум.

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону прожитковий мінімум вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.

Положеннями ст. 4 Закону України Про прожитковий мінімум передбачено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.

Водночас ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік, разом із встановленням на 01 січня 2021 року прожиткових мінімумів, у тому числі, для працездатних осіб в розмірі 2270 грн 00 коп., був визначений також новий вид прожиткового мінімуму прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, розмір якого становить 2102 грн 00 коп.

Вирішуючи питання щодо правомірності дій територіального управління, які полягають у нарахуванні і виплаті позивачеві суддівської винагороди виходячи з розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, суд наголошує на тому, що згідно зі ст. 130 Конституції України розмір винагороди судді встановлюється виключно законом про судоустрій.

У свою чергу ч. 3 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів передбачає, що базовий розмір посадового окладу судді визначається із застосуванням розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Правові підстави та порядок визначення розміру такої величини як прожитковий мінімум для працездатних осіб, а також орган, уповноважений її визначати, встановлені спеціальним нормативно-правовим актом Законом України Про прожитковий мінімум.

На час виникнення спірних правовідносин Верховною Радою України вже було реалізоване повноваження щодо затвердження в законі про Державний бюджет України на відповідний рік розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір такої розрахункової величини станом на січень 2021 року був визначений безпосередньо у ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік.

За таких обставин суд дійшов висновку, що під час обчислення суддівської винагороди ОСОБА_1 за березень 2021 року територіальне управління зобов`язане було керуватися положеннями ст. 130 Конституції України, ч. 3 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів та абз. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік і проводити відповідні розрахунку виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2270 грн 00 коп.

Натомість територіальним управлінням під час нарахування і виплати суддівської винагороди позивача за березень 2021 року був застосований прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн 00 коп., тобто вид прожиткового мінімуму, що не передбачений ані Законом України Про судоустрій і статус суддів, ані Законом України Про прожитковий мінімум.

Такі дії територіального управління суперечать приписам ст. 130 Конституції України та ч. 3 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів і є протиправними.

Зазначені висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постановах від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21 та від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21.

За висновком Верховного Суду, єдиним нормативно-правовим актом, яким повинен і може визначатися розмір суддівської винагороди є закон про судоустрій. Розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, на пряму залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Указана конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення відповідних змін до закону про судоустрій. Закон України Про Державний бюджет України на 2021 рік не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні (виняткові) норми.

Верховний Суд дійшов висновку, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди прожиткового мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2021 року (2270 грн 00 коп), на іншу розрахункову величину, яка Законом України Про судоустрій і статус суддів не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн 00 коп.) на підставі абз. 5 ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік була неправомірною.

З огляду на викладене суд дійшов висновку про те, що право ОСОБА_1 на отримання суддівської винагороди за березень 2021 року в належному розмірі дійсно було порушене внаслідок обчислення базового розміру посадового окладу виходячи з розрахункової величини 2102 грн 00 коп. замість правильної 2270 грн 00 коп.

Обираючи спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 , суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у раніше зазначених в постановах від 30 листопада 2021 року у справі № 360/503/21 та від 10 листопада 2021 року у справі № 400/2031/21.

Так, Верховний Суд зазначив, що для правильного вирішення справи та обрання ефективного способу захисту порушених прав судам попередніх інстанцій потрібно з`ясувати також участь ДСА України (через призму її компетенції щодо розпорядження бюджетними коштами, виділеними на фінансування судів) у застосуванні прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді при виплаті суддівської винагороди, передбачених абз. 5 ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік, відтак визначити правовий статус цього державного органу в адміністративному спорі третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору чи відповідач (другий відповідач).

Верховний Суд зауважив, причиною невиплати позивачеві суддівської винагороди в повному обсязі протягом спірного періоду може бути недостатність виділених відповідачу коштів (бюджетних асигнувань) на ці потреби. У такому випадку невиплату суддівської винагороди в повному обсязі можна пов`язувати із діяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності усіх судів, відповідно як суб`єкта владних повноважень, рішеннями/діями якого порушено право особи (судді). Водночас у вимірі обставин цієї справи не можемо заперечити існування ситуації, коли ДСА України виділила відповідачу достатньо коштів для виплати суддівської винагороди (зокрема й позивачу) з урахуванням вимог ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів (затвердивши відповідний кошторис), але відповідач натомість розпорядився цими коштами з урахуванням зменшеного розміру прожиткового мінімуму. Тоді є підстави стверджувати, що невиплата позивачу суддівської винагороди в повному обсязі, як наслідок виникнення заборгованості з її виплати (перед позивачем), є результатом дій/рішень відповідача, а тому спосіб захисту повинен співвідноситися/пов`язуватися з цими діями та їх наслідками.

Суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 148 Закону України Про судоустрій і статус суддів фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснюють: Верховний Суд щодо фінансового забезпечення його діяльності; вищий спеціалізований суд щодо фінансового забезпечення його діяльності; Державна судова адміністрація України щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів, діяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони та Державної судової адміністрації України; Вища рада правосуддя щодо фінансового забезпечення її діяльності.

Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України Державна судова адміністрація України також визначена як головний розпорядник бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 4 ст. 148 Закону України Про судоустрій і статус суддів функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.

Зазначені норми права вказують на те, що територіальні управління Державної судової адміністрації України є розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно зі ст. 149 Закону України Про судоустрій і статус суддів суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Відповідно до п.п. 4, 7, 9 ч. 5 ст. 22 Бюджетного кодексу України головний розпорядник бюджетних коштів: затверджує кошториси розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня (плани використання бюджетних коштів одержувачів бюджетних коштів), якщо інше не передбачено законодавством; здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених йому бюджетних повноважень, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі; здійснює внутрішній контроль за повнотою надходжень, взяттям бюджетних зобов`язань розпорядниками бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачами бюджетних коштів і витрачанням ними бюджетних коштів.

Суд встановив, що відповідно до штатного розпису на 2021 рік Уманського міськрайонного суду Черкаської області, затвердженого в.о. начальника Територіального управління ДСА України у Черкаській області 14 січня 2021 року, посадовий оклад голови суду, заступника голови суду, суддів становить 63060 грн, фонд заробітної плати на місяць за посадовими окладами 504480 грн 00 коп.

Відповідно до кошторису на 2021 рік територіального управління, затвердженого т.в.о. голови ДСА України 29 січня 2021 року, видатки на суддівську винагороду становлять 117485200 грн 00 коп.

Таким чином при затвердженні 14 січня 2021 року штатного розпису Уманського міськрайонного суду Черкаської області на 2021 рік, територіальне управління визначило посадовий оклад судді на рівні 63060 грн 00 коп., тобто виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн 00 коп. (2102 грн 00 коп. х 30).

Виходячи із зазначених показників розміру посадового окладу, ДСА України у подальшому 29 січня 2021 року було затверджено кошторису на 2021 рік для територіального управління.

З огляду на вказані письмові докази, суд дійшов висновку, що виплата ОСОБА_1 суддівської винагороди в меншому розмірі дійсно пов`язана з діяльністю ДСА України як головного розпорядника бюджетних коштів щодо фінансового забезпечення діяльності судів, яка полягає, зокрема, в затвердженні відповідного кошторису. Однак безпосереднє порушення прав позивача було допущене саме територіальним управлінням, яке затвердило штатний розпис Уманського міськрайонного суду Черкаської області на 2021 рік із зазначенням розміру посадового окладу судді 63060 грн 00 коп., а також здійснило нарахування та виплату суддівської винагороди за березень 2021 року в зазначеному розмірі.

Отже, виплата ОСОБА_1 суддівської винагороди в меншому розмірі ніж передбачений ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів була обумовлена застосуванням територіальним управлінням положень абз. 5 ст. 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік.

Обираючи спосіб захисту порушеного права ОСОБА_1 , суд враховує, що адміністративний позов містить позовну вимогу про стягнення з територіального управління заборгованості із виплати суддівської винагороди за березень 2021 року у розмірі 7560 грн 00 коп. з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

Суд приймає до уваги, що між сторонами справи виник спір стосовно розміру прожиткового мінімуму, який належить враховувати під час обчислення розміру суддівської винагороди ОСОБА_2 . Відповідно, предметом доказування та перевірки була правомірність дій територіального управління щодо застосування в якості розрахункової величини прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 грн 00 коп.

Разом з тим під час нарахування суддівської винагороди належить врахувати відомості про місце розташування суду, що впливає на застосування регіональних коефіцієнтів при визначенні посадового окладу, а також індивідуальні відомості про позивача з метою перевірки права на отримання доплат за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, що передбачає доступ до державної таємниці, розмір яких також залежить від посадового окладу судді.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 135 Закону України Про судоустрій і статус суддів до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1,1 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 1,2 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 1,25 якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб. У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.

У свою чергу положення ч.ч. 5-8, 10 ст. 135 вказаного Закону передбачають, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років 15 відсотків, більше 5 років 20 відсотків, більше 10 років 30 відсотків, більше 15 років 40 відсотків, більше 20 років 50 відсотків, більше 25 років 60 відсотків, більше 30 років 70 відсотків, більше 35 років 80 відсотків посадового окладу.

Суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності Цілком таємно, 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності Таємно, 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.

Суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Оскільки фактичне нарахування і виплату суддівської винагороди судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1 здійснює територіальне управління, суд вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання територіального управління нарахувати і виплатити ОСОБА_1 суддівську винагороду за березень 2021 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн 00 коп.

У свою чергу територіальне управління, до повноважень якого належить нарахування і виплата суддівської винагороди, визначить вплив зміни розрахункової величини (з 2102 грн 00 коп. на 2270 грн 00 коп.) на загальний розмір суддівської винагороди і встановить суму, яку належить додатково виплатити позивачеві за березень 2021 року.

Суд приймає до уваги доводи територіального управління про те, що у віданні ДСА України діє окрема бюджетна програма для забезпечення виконання судових рішень КПКВ 0501150 Виконання рішень судів на користь суддів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначає Порядок виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до п. 25 вказаного Порядку безспірне списання коштів з рахунка боржника здійснюється в першочерговому порядку. У разі наявності у боржника або головного розпорядника бюджетних коштів окремої бюджетної програми для забезпечення виконання рішень суду безспірне списання коштів здійснюється лише за цією бюджетною програмою.

Зазначене правило поширюється на випадки виконання рішень про стягнення коштів з боржника. Водночас під час розгляду і вирішення цього спору суд зробив висновок про те, що належним способом захисту прав ОСОБА_1 є зобов`язання теритоіального управління нарахувати і виплати суддівську винагороду за березень 2021 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 грн 00 коп.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є частково обґрунтованими, а вимоги такими, які слід задовольнити частково.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.

Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Відповідно до частини 1 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і не надав доказів понесених судових витрат, відсутні підстави для їх розподілу.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 у березні 2021 року суддівської винагороди із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня, в сумі 2102 грн 00 коп.

Зобов`язати територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 суддівської винагороди за березень 2021 року із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн 00 коп., з урахуванням проведених виплат та з відрахуванням обов`язкових податків і зборів.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснювати.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням вимог пункту 3 розділу VI Прикінцеві положення цього Кодексу.

Учасники справи:

1) позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач-1 територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області (18015, м. Черкаси, вул. Гоголя, 316, );

3) відповідач-2 Державна судова адміністрація України (вул. Липська, 18/5, м. Київ, 01021, ).

Рішення складене у повному обсязі та підписане 20.12.2022.

Суддя Василь ГАВРИЛЮК