Справа № 640/21628/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Федотова І.В.,

Коротких А.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Маскіо-Ґаспардо Україна» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маскіо-Ґаспардо Україна» звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове-повідомлення рішення від 16.07.2019 № на суму 524346,08 грн та податкове-повідомлення рішення від 16.07.2019 № на суму 188664,21 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки позивач не згоден із висновками відповідача, що викладені в акті, крім того, контролюючим органом було порушено порядок проведення камеральних перевірок та складання податкових повідомлень-рішень, крім того, відповідачем безпідставно застосовані до товариства штрафні санкції, а отже, податкові повідомлення-рішення прийняті з порушення вимог чинного законодавства. Також, на переконання позивача, відповідачем не дотримано форми та строку прийняття податкових повідомлень-рішень, що оскаржуються, як і порушено порядок застосування штрафних санкцій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Апелянт вказує, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до норм чинного законодавства, на підставі висновків акта перевірки, адже позивачем на порушення вимог п. 57.1, п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, несвоєчасно сплачено (перераховано) узгоджену суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість, визначену в податкових деклараціях з ПДВ по уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок та податкових повідомленнях-рішеннях з затримкою до та понад 30 календарних днів (дані щодо погашення сум податкового боргу та інформація щодо несвоєчасної сплати, кількості днів порушення та застосованих штрафних санкцій наведено в акті камеральної перевірки та розрахунку штрафних санкцій).

Згідно п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у м. Києві було проведено камеральну перевірку дотримання вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету ТОВ «МАСКІО-ҐАСПАРДО УКРАЇНА».

За результатами проведення перевірки, складений акт від 07.06.2019 № 14338/26-15-12-13-20, яким встановлено порушення позивачем граничних строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання по податку на додану вартість, визначених п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Маскіо-Ґаспардо Україна» не погодилося із висновками, які викладені у акті, подавши 01.07.2019 заперечення до акта в порядку, визначеному п. 86.7 ст. 86 ПК України.

Однак, листом від 10.07.2019 № 129949/10/26-15-12-13-18, ГУ ДФС у м. Києві повідомило товариство про результати розгляду заперечення, а саме, залишення висновків, викладених в акті без змін, а заперечень - без задоволення.

На підставі акта перевірки, контролюючим органом було винесено податкові повідомлення-рішення від 16.07.2019 № та № , якими накладено на товариство позивача штраф в розмірі 524346,08 грн та 188664,21 гри відповідно.

Товариство не погодилося із висновками контролюючого органу, що викладені в акті та в листі від 10.07.2019 № 129949/10/26-15-12-13-18, в порядку ст. 56 Податкового кодексу України, 19.07.2019 подало скаргу до Державної фіскальної служби України щодо скасування зазначених податкових повідомлень-рішень.

02.10.2019 товариство позивача отримало рішення від 25.09.2019 № 3097/6/99-00-08-05-05 про результати розгляду скарги, яким залишено скаргу без задоволення, а податкові-повідомлення рішення від 16.07.2019 № та № - без змін.

Позивач не погоджуючись з висновками податкового органу, викладеними у акті перевірки та вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними, звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що відповідачем не було доведено правомірність винесення спірних рішень та дотримання процедури їх прийняття.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно норм п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, органи державної податкової служби мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Абзацом 1 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно п. 75.1.1 ст. 75 Податкового кодексу України, камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні органу державної податкової служби виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків, та даних системи електронного адміністрування податку на додану вартість (даних органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, даних Єдиного реєстру податкових накладних та даних митних декларацій).

Відповідно до 14.1.39 п.14.1 ст. 14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

За приписами підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори у строки та у розмірах, встановлених Податковим кодексом України.

З аналізу приписів статті 58 Податкового кодексу України слідує, що податкове повідомлення-рішення, яким контролюючий орган нараховує платнику податків штрафну (фінансову) санкцію, повинно містити обов`язкову підставу для такого нарахування.

З матеріалів справи встановлено, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення, були прийняті на підставі висновків викладених в акті перевірки від 07.06.2019 № 14338/26-15-12-13-20, за результатом виявлених порушень позивачем вимог пункту 57.1. статті 57 Податкового кодексу України, що прямо зазначено у висновках акта перевірки.

Разом із тим, згідно розрахунку штрафних санкцій, які додані до оскаржуваних рішень, включений штраф за порушення позивачем граничного строку сплати узгодженого зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями-рішеннями, що передбачено саме п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України. У той же час, в акті перевірки не відображено порушення товариством позивача п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України.

Суд першої інстанції вірно вказав, що предметом перевірки було дотримання позивачем вимог податкового законодавства в частині своєчасності сплати податку на додану вартість до бюджету. За результатом перевірки, відповідачем встановлено порушення товариством п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України. Відповідно до зазначеної норми, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації. У той же час, своєчасність сплати узгодженого зобов`язання, визначеного податковими повідомленнями рішеннями не було предметом перевірки, та в акті перевірки не відображено порушення позивачем п. 57.3 ст. 57 Податкового кодексу України, з огляду на що, податкові повідомлення-рішення винесені контролюючим органом за порушення, які не відображені в самому акті перевірки.

Крім того, контролюючим органом не було дотримано строк прийняття податкових повідомлень-рішень, адже, у силу норм п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення, за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акту перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акту перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Натомість, розгляд заперечень на акт відбувся 10.07.2019, в той же день, відповідачем надана відповідь про результати розгляду заперечень до акту перевірки. В той же час, податкові повідомлення-рішення, що є предметом даного спору, прийняті 16.07.2019, тобто, з пропуском строку, визначеного п. 86.8 ст. 86 Податкового кодексу України.

З матеріалів справи вбачається, що до товариства були застосовані штрафні санкції за порушення строку сплати податкового зобов`язання, визначеного в поданій ним податковій декларації з урахуванням уточнюючого розрахунку.

Так, 21.01.2019 позивачем було подано податкову декларацію за грудень 2018 року з визначенням суми податкового зобов`язання в розмірі 4529476 грн.

Також, 15.03.2019 позивачем подано уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок відповідно до якого збільшено суму зобов`язання з податку на додану вартість на 11157509,00 грн.

25.03.2019 позивачем був поданий уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з податку на додану вартість у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок у звітному періоді лютому 2019 році. Сума у розмірі 5538995,00 грн, зарахована за рахунок від`ємного значення, що враховуються у зменшення суми податкового боргу з податку на додану вартість, зазначеного у податкові декларації з податку на додану вартість та уточнюючому до неї розрахунку за період грудень 2018 року.

При цьому, строки сплати податкового зобов`язання визначено ст. 57 ПК України, а саме, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків визначені статтею 200 ПК України.

Згідно з п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200 ПК України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди, а в разі відсутності податкового боргу - та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з п .200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.

У відповідності до положень п. 50.1 ст. 50 ПК України, у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник додатків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Згідно з п. 87.1 ст. 87 ПК України, джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.

Податковим органом встановлено, що заборгованість з податку на додану вартість за податковий період грудень 2018 року була погашена уточнюючим розрахунком з від`ємним значенням з ПДВ за податковий період лютий 2019 року, тобто, мало місце зарахування від`ємного значення у зменшення суми податкового боргу, а не сплата.

Пунктом 126.1 ст. 126 ПК України, передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що якщо платником податків самостійно виявлено помилку в поданій ним податковій звітності і подано до податкового органу уточнюючий розрахунок з виправленням помилок з урахуванням вимог статті 50 Податкового кодексу України, у контролюючого органу відсутні підстави для застосування штрафних санкцій, передбачених пунктом 126.1 статті 126 Податкового кодексу України, оскільки з поданням уточнюючого розрахунку податкова звітність є виправленою і нівелює правові наслідки помилки, допущеної при її поданні.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідальність у вигляді штрафу застосовуються саме у разі не сплати платником податків протягом строків, визначених ПК України, суми самостійно визначеного грошового зобов`язання та внаслідок набуття узгодженості грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом. Водночас, подання платником податків у встановленому порядку контролюючому органу уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань чинним податковим законодавством не визначено як джерело погашення податкового боргу, тому, застосування до позивача штрафу, передбаченого пунктом 126.1 статті 126 ПК України, є безпідставним.

Адже, оскільки, зменшення суми податкового боргу відбулося шляхом зарахування від`ємного значення, а не сплати, у контролюючого органу відсутні і підстави для застосування відповідальності до товариства.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.08.2018 у справі 818/1615/17, від 23.01.2018 у справі № 810/2108/16.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо порушення процедури прийняття оскаржуваних рішень та протиправність суті порушень, які покладені в основу оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, тому податкові повідомлення-рішення від 16.07.2019 № , № є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів вказує, що апеляційна скарга не містить будь-яких доводів чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та доводили правомірність дій відповідача.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Решта доводів учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя І.В. Федотов

Суддя А.Ю. Коротких