Справа № 160/17757/22
Суддя: Прудник Сергій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіПрудника С.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку, -
08.11.2022 року (до відділення поштового зв`язку таку подано 04.11.2022 року) До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області № 4105/04-36-53-52 про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом вилучення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.04.2019 року.
07.12.2022 року від ГУ ДПС у Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В мотивування вказаного відповідач зазначив наступне. Згідно даних інформаційної системи податкового органу фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 05.01.2014 року по 22.06.2022 року перебував в Лівобережної ДПІ (Самарський р-н м. Дніпра). З 22.06.2022 знаходиться за основним місцем податкового обліку в Дніпровській ДПІ (Дніпровський р-н) ГУ ДПС у Дніпропетровській області. З 20.01.2012 року по 31.03.2019 року перебував на спрощеній системі оподаткування 2 групи зі ставкою 20%. З 01.04.2019 року перебуває на загальній системі оподаткування. В результаті аналізу сплати єдиного податку в інтегрованій картці платника податку за кодом бюджетної класифікації 18050400 фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 станом на 29.03.2019 року встановлено наявність податкового боргу по єдиному податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а саме: на 01.10.2018 року у сумі 258,39 грн., на 01.11.2018 року у сумі 1002,99 грн., на 01.12.2018 року у сумі 1747,59 грн., на 01.01.2019 року у сумі 2492,19 грн., на 01.02.2019 року у сумі 3326,79 грн., на 01.03.2019 року у сумі 4161,39 грн.
Згідно з п.42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику). У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (п.42.5 ст.42 ПКУ).
Відповідно до ІКП 18.06.2018 року позивач сплатив суму єдиного податку в розмірі 745 грн. Наступний платіж сплачено позивачем лише 20.08.2019 року у розмірі 835 грн. В період з 19.06.2018 року по 19.08.2019 року на рахунок податкового органу кошти не надходили, що і відображено в ІКП. Оскільки, позивач з 01.04.2019 року не перебував на обліку як платник єдиного податку, тому за рахунок наступних платежів внесених з 20.08.2019 року зменшувалась заборгованість минулих періодів та з часом утворилась переплата. Дану інформацію позивач міг побачити в особистому кабінеті платника податків.
Оскільки, у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 станом на 29.03.2019 року встановлено наявність податкового боргу по єдиному податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, тому відповідачем прийнято рішення №4105/04-36-53-52 від 29.03.2019 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.04.2019 року.
На підставі викладеного та у відповідності до вимог діючого законодавства підстави для скасування рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №4105/04-36-53-52 від 29.03.2019 року відсутні.
Суд, розглянувши клопотання відповідача, дійшов таких висновків.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Загальні норми процедури судового оскарження в рамках розгляду публічно-правових спорів регулюються КАС України.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із частиною першою статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З наведених норм слідує, що положення КАС України передбачає можливість установлення іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, а також спеціального порядку обчислення таких строків. Такі спеціальні строки мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним строком звернення до адміністративного суду, визначеним частиною другою статті 122 цього Кодексу, а також скороченими строками, визначеними частиною четвертою статті 122 КАС України.
Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі Податковий кодекс).
Згідно із пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
Абзацами першим - третім пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу визначено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню. Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
За змістом пункту 58.19 статті 58 Податкового кодексу у разі коли до подання позовної заяви проводилася процедура адміністративного оскарження, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу про нарахування грошового зобов`язання протягом місяця, що настає за днем закінчення процедури адміністративного оскарження відповідно до пункту 56.17 цієї статті.
Відповідно ж до пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Застосування норм пунктів 56.18, 56.19 статті 56, пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу в системному зв`язку дає підстави для висновку, що нормою пункту 56.18 встановлено спеціальний строк на оскарження платником податків податкових повідомлень-рішень та інших рішень про нарахування грошових зобов`язань.
Верховний Суд, застосовуючи наведені норми, в постанові від 24.04.2020 у справі №520/6895/19, зробив висновок, що законодавець в абзаці першому пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу під висловом «або інше рішення контролюючого органу» розумів саме рішення контролюючого органу, яке безпосередньо впливає на розмір грошового (податкового) зобов`язання платника податків.
Податковий кодекс не встановлює спеціального строку звернення до суду з позовом про оскарження рішень контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, тому до позовів платників податків про визнання протиправними рішень контролюючого органу про виключення з реєстру платника єдиного податку застосовуються загальні строки звернення до суду, визначені нормами статті 122 КАС України, а не Податкового кодексу.
При цьому, незважаючи на те, що судом сформульовано у цій постанові правовий висновок щодо строку оскарження у судовому порядку інших рішень контролюючих органів, які не стосуються нарахування грошових зобов`язань платника податків, за умови попереднього використання позивачем досудового порядку вирішення спору, це не змінює підхід до застосування строку звернення до суду з позовами про визнання протиправним рішення контролюючого органу у сфері оподаткування.
Таким чином, строк подання позовної заяви про визнання протиправним і скасування рішення про виключення з реєстру платника єдиного податку, у разі, коли платником податків не використовувалась процедура адміністративного оскарження такого рішення як досудовий порядок вирішення спору, становить шість місяців з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Предметом оскарження у справі є рішення ГУ ДФС у Дніпропетровській області №4105/04-36-53-52 від 29.03.2019 року про виключення з реєстру платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що питання листування платників податків та контролюючих органів унормовано статтею 42 Податкового кодексу.
Відповідно до пункту 42.2. статті 42 Податкового кодексу документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Законом №466-ІХ від 16.01.2020 статтю 42 Податкового кодексу доповнено пунктом 42.5, відповідно якого у разі якщо платник податків не подав заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, листування з платником податків здійснюється шляхом надіслання за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручаються платнику податків (його представнику).
У разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ у зв`язку з відсутністю за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їхньою відмовою прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення (в редакції).
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин (квітень 2019 року) стаття 42 Податкового кодексу не містила пункту 42.5, на який посилається відповідач, тому доводи відповідача про належне повідомлення позивача зі спірним рішенням не базуються на нормах чинного законодавства і судом до уваги не беруться.
Як встановлено судом, направлена 03.04.2019 року контролюючим органом поштова кореспонденція повернулася із зазначенням причини повернення - «за закінченням терміну зберігання». Однак долучені до матеріалів справи копії конверта та список відправлень не містять інформації про зміст такого рекомендованого поштового відправлення.
Крім того, з копії даного конверту не видно повний номер трек-коду відправлення, що унеможливлює відстеження такого.
Тому відсутні будь-які підстави вважати, що позивач міг довідатися про наявність спірного рішення відповідача раніше ніж у травні 2022 року. Інших доказів повідомлення позивача про наявність такого рішення відповідачем не подано.
Суд зазначає, що органи державної влади повинні уникати проявів надмірного формалізму при реалізації наданих їм повноважень та сприяти іншим учасникам публічних правовідносин у реалізації їх прав, зокрема щодо належного та своєчасного сповіщення про прийняті суб`єктом владних повноважень відносно них рішення.
Ураховуючи вищевикладене, та невжиття контролюючим органом дій щодо реального повідомлення позивача про існування спірного рішення може бути розцінено судом як своєчасне звернення позивача із відповідним позовом до суду.
З огляду на встановлені фактичні обставини, суд вважає, що позивачем не пропущено строк на звернення до суду з позовом про визнання протиправним та скасування рішення від №4105/04-36-53-52 від 29.03.2019 року про виключення з реєстру платника єдиного податку, а тому у задоволенні клопотання відповідача слід відмовити.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2022 року зазначена вище справа розподілена та 09.11.2022 року передана судді Пруднику С.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі, призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику учасників справи.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити повністю з огляду на таке.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що згідно даних інформаційної системи податкового органу фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 05.01.2014 року по 22.06.2022 року перебував в Лівобережної ДПІ (Самарський р-н м. Дніпра). З 22.06.2022 знаходиться за основним місцем податкового обліку в Дніпровській ДПІ (Дніпровський р-н) ГУ ДПС у Дніпропетровській області. З 20.01.2012 року по 31.03.2019 року перебував на спрощеній системі оподаткування 2 групи зі ставкою 20%. З 01.04.2019 року перебуває на загальній системі оподаткування.
В результаті аналізу сплати єдиного податку в інтегрованій картці платника податку за кодом бюджетної класифікації 18050400 фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 станом на 29.03.2019 року встановлено наявність податкового боргу по єдиному податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а саме: на 01.10.2018 року у сумі 258,39 грн., на 01.11.2018 року у сумі 1002,99 грн., на 01.12.2018 року у сумі 1747,59 грн., на 01.01.2019 року у сумі 2492,19 грн., на 01.02.2019 року у сумі 3326,79 грн., на 01.03.2019 року у сумі 4161,39 грн.
Відповідно до ІКП 18.06.2018 року позивач сплатив суму єдиного податку в розмірі 745 грн. Наступний платіж сплачено позивачем лише 20.08.2019 року у розмірі 835 грн. В період з 19.06.2018 року по 19.08.2019 року на рахунок податкового органу кошти не надходили, що і відображено в ІКП. Оскільки, позивач з 01.04.2019 року не перебував на обліку як платник єдиного податку, тому за рахунок наступних платежів внесених з 20.08.2019 року зменшувалась заборгованість минулих періодів та з часом утворилась переплата.
Оскільки, у фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 станом на 29.03.2019 року встановлено наявність податкового боргу по єдиному податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, тому відповідачем прийнято рішення №4105/04-36-53-52 від 29.03.2019 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку з 01.04.2019 року.
Як зазначив позивач у поданій до суду позовній заяві, 16.02.2022 року у електронному вигляді позивачу було направлено повідомлення наступного змісту: «Добрий день. Лівобережний відділ податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДПС у Дніпропетровській області повідомляє, що позивачем було порушено вимоги Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ (із змінами та доповненнями), а саме в частині п.295.1 ст.295 платники єдиного податку першої і другої групи сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця. Станом на 01.03.2019 року сума податкового боргу по єдиному податку складала 4161,39 грн. Згідно ч. 3 п.п.299.10 п.299 ст.299 Податкового Кодексу України від 02.12.2010р. №2755-VІ (із змінами та доповненнями) реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів. Отже, на підставі ч. 3 п.п. 299.10 п. 299 ст. 299 Податкового Кодексу, рішенням про анулювання реєстрації платником єдиного податку від 29.03.2019 року №4105/04-36-53-52 фізичну особу - підприємця ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) виключено з реєстру платників єдиного податку з 01.04.2019 року. Таким чином, оподаткування доходів від підприємницької діяльності з 01.04.2019 року позивач зобов`язаний здійснювати на загальній системі оподаткування. Тому надані позивачем податкові декларації по єдиному податку за 2020, 2021 рр. вважаються неподатковою звітністю.».
Незгода з позивача з рішенням про виключення його з реєстру платників єдиного податку, обумовила на звернення до суду.
В силу вимог ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правові засади застосування спрощеної системи оподаткування, обліку та звітності, а також справляння єдиного податку встановлюються нормами глави І розділу ХІV Податкового кодексу України "Спрощена система оподаткування, обліку та звітності" (далі - ПК України).
Згідно пункту 298.1 статті 298 ПК України порядок обрання або переходу на спрощену систему оподаткування платниками єдиного податку першої - третьої груп здійснюється відповідно до підпунктів 298.1.1-298.1.4 цієї статті.
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
В свою чергу, підпунктом 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 ПК України передбачено, що податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).
Абзацом 2 пункту 294.1 статті 294 ПК України передбачено, що податковим (звітним) періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.
Податковий (звітний) період починається з першого числа першого місяця податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем останнього місяця податкового (звітного) періоду (п. 294.2 статті 294 ПК України).
Приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Абзацом 8 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України встановлено, що платники єдиного податку зобов`язані перейти на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, у таких випадках та в строки у разі наявності податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів - в останній день другого із двох послідовних кварталів.
Разом з цим, реєстрація суб`єкта господарювання як платника єдиного податку здійснюється шляхом внесення відповідних записів до реєстру платників єдиного податку (п. 299.1 ст. 299 ПК України).
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, в розрізі приписів пункту 299.2 статті 299 ПК України, веде реєстр платників єдиного податку, в якому міститься інформація про осіб, зареєстрованих платниками єдиного податку.
Відповідно до пункту 299.10 статті 299 ПК України реєстрація платником єдиного податку є безстроковою та може бути анульована шляхом виключення з реєстру платників єдиного податку за рішенням контролюючого органу у разі:
1) подання платником податку заяви щодо відмови від застосування спрощеної системи оподаткування у зв`язку з переходом на сплату інших податків і зборів, визначених цим Кодексом, - в останній день календарного кварталу, в якому подано таку заяву;
2) припинення юридичної особи (крім перетворення) або припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем відповідно до закону - в день отримання відповідним контролюючим органом від державного реєстратора повідомлення про проведення державної реєстрації такого припинення;
3) у випадках, визначених підпунктом 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 цього Кодексу;
4) якщо у податковому (звітному) році частка сільськогосподарського товаровиробництва платника єдиного податку четвертої групи становить менш як 75 відсотків.
Пунктом 299.11 статті 299 Податкового кодексу України передбачено, що у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.
Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що контролюючий орган приймає рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп у разі встановлення під час проведення перевірки факту наявності у такого платника податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, що повинно бути зафіксовано у відповідному акті перевірки. При цьому реєстрація платника єдиного податку анулюється з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення.
Аналогічна правова позиція підтримана Верховним судом у постановах від 21 лютого 2018 року у справі №813/1465/17, від 15 травня 2018 року у справі №813/676/17.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення підставою для його прийняття стали норми абзацу 3 пункту 299.10 статті 299 Податкового кодексу України.
У той же час з вказаного рішення встановлено, що по ФОП ОСОБА_1 наявний податковий борг на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а саме наявність податкового боргу на 01.10.2018 року у сумі 258,39 грн., на 01.11.2018 року у сумі 1002,99 грн., на 01.12.2018 року у сумі 1747,59 грн., на 01.01.2019 року у сумі 2492,19 грн., на 01.02.2019 року у сумі 3326,79 грн., на 01 03.2019 року у сумі 4161,39 грн.
Тоді як встановлено матеріалами справи, всупереч вимогам пункту 299.11 статті 299 Податкового кодексу України перевірку з вказаного питання податковим органом проведено не було, відповідно і акт перевірки останнім не складався.
За вказаних обставин суд зазначає, що Податковим кодексом України закріплена чітка послідовність дій, які мають бути обов`язково вчинені контролюючим органом до прийняття відповідного рішення (проведення перевірки платника єдиного податку, виявлення допущення ним порушення, зокрема, встановлення факту наявності податкового боргу, складання акта перевірки та прийняття на його підставі рішення). Іншої процедури законодавчо не передбачено.
У той же час матеріалами справи встановлено, що, ГУ ДПС у Дніпропетровській області прийнято рішення №4105/04-36-53-52 від 29.03.2019 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом виключення позивача з реєстру платників єдиного податку з 01.04.2019 року не на підставі акту перевірки, оскільки перевірки позивача не проводилась, а за наслідком аналізу даних ІКП в результаті якого встановлено обставину щодо наявності у позивача податкового боргу на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів.
Зокрема, як зазначає відповідач, в результаті аналізу сплати єдиного податку в інтегрованій картці платника податку за кодом бюджетної класифікації 18050400 фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 станом на 29.03.2019 року встановлено наявність податкового боргу по єдиному податку на кожне перше число місяця протягом двох послідовних кварталів, а саме: на 01.10.2018 року у сумі 258,39 грн., на 01.11.2018 року у сумі 1002,99 грн., на 01.12.2018 року у сумі 1747,59 грн., на 01.01.2019 року у сумі 2492,19 грн., на 01.02.2019 року у сумі 3326,79 грн., на 01.03.2019 року у сумі 4161,39 грн.
Відповідно до ІКП 18.06.2018 року позивач сплатив суму єдиного податку в розмірі 745 грн. Наступний платіж сплачено позивачем лише 20.08.2019 року у розмірі 835 грн. В період з 19.06.2018 року по 19.08.2019 року на рахунок податкового органу кошти не надходили, що і відображено в ІКП. Оскільки, позивач з 01.04.2019 року не перебував на обліку як платник єдиного податку, тому за рахунок наступних платежів внесених з 20.08.2019 року зменшувалась заборгованість минулих періодів та з часом утворилась переплата.
В той же час судом встановлено, що позивачем сплачувався єдиний податок за 2018 рік та 1 квартал 2019 року що підтверджено копіями платіжних доручень: №1007 від 18.08.2018 року у сумі 745 грн.; від 20.09.2018 року у сумі 745 грн.: від 17.10.2018 року №1045 у сумі 745 грн.; від 13.11.2018 року у сумі 745 грн.; від 20.12.2018 року №1098 у сумі 745 грн.; від 22.04.2019 року у сумі 835 грн.; від 19.03.2019 року №1135 у сумі 835 грн.; від 19.02.2019 року №1121 у сумі 835 грн.; від 19.01.2019 року №1104 у сумі 835 грн.
Наведене свідчить про порушення контролюючим органом процедури прийняття спірного рішення, яке прийнято за відсутності законодавчо визначеної підстави - акта перевірки.
Крім того, згідно з п.31.1 і 31.3 ст.31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному додатковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою. Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо.
Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк (п.38.1 ст. 38 ПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем не доведено, що до прийняття оскаржуваного рішення позивач був повідомлений про наявність такого боргу. Вказаний борг виявлено контролюючим органом на підставі бази даних ІС «Податковий блок» в інтегрованій картці платника податку, а не на підставі акта перевірки, яка, в свою чергу, ним і не проводилася.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд приходить до висновку, що відповідачем порушено умови і порядок прийняття рішення про анулювання свідоцтва платника єдиного податку.
Враховуючи вищевикладені обставини та норми законодавства, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що контролюючий орган при прийнятті рішення №4105/04-36-53-52 від 29.03.2019 року про включення з реєстру платників єдиного податку позивача діяв всупереч та не у відповідності до повноважень, наданих йому законодавством України, а тому зазначене рішення контролюючого органу є протиправним і підлягає скасуванню.
Також суд зазначає, що відповідно до змісту статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема: визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до абз. 1 ч. 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
З системного аналізу вказаних норм КАС України можна дійти висновку, що законодавством передбачено право суду, у випадку визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень, зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
Суд також звертає увагу, що Верховний Суд України у своєму рішенні від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15 вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Поряд з цим, слід зазначити, що частиною 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, які свідчать про порушення прав позивача та неправомірність дій ПФУ, суд вважає, що належним способом захисту порушеного права є:
- зобов`язання Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку другої групи зі ставкою 20% з 01.04.2019 року та включити до реєстру платників єдиного податку.
У відповідності до частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
У той же час, відповідач у справі обов`язку щодо доведення правомірності своїх дій та рішень не виконав, відзиву без поважних причин не надав, що судом кваліфікується у відповідності до приписів ч. 4 ст. 159 Кодексу адміністративного судочинства України, як визнання позову.
Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про задоволення позовних вимог повністю.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в загальній сумі 2481 грн., що документально підтверджено квитанцією від 27.06.2022 року про сплату судового збору у сумі 992,40 грн. та квитанцією від 04.11.2022 року про сплату судового збору у сумі 1488,60 грн.
Отже, сплачений позивачем судовий збір за подачу позовної заяви до суду в сумі 4962 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 242-243, 245-246, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення про анулювання реєстрації платника єдиного податку задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №4105/04-36-53-52 від 29.03.2019 року про анулювання реєстрації платника єдиного податку шляхом вилучення з реєстру платників єдиного податку фізичної особи ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01.04.2019 року.
Зобовязати Головне управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області поновити реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), як платника єдиного податку другої групи зі ставкою 20% з 01.04.2019 року та включити до реєстру платників єдиного податку.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Прудник