Справа № 460/136/21
Суддя: О.М. Дудар
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позову без розгляду
15 грудня 2022 року м. Рівне №460/136/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., за участю секретаря судового засідання Юрчук А.М., сторін та інших осіб, які беруть участь у справі:
позивача: не прибув,
відповідача: представник Безпалов А.В.,
розглянувши адміністративну справу за позовом
доРівненської обласної прокуратури
про визнання бездіяльності протиправною, стягнення вихідної допомоги,
Відповідачем подано клопотання про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з пропуском останнім строку звернення до адміністративного суду.
Ухвалою суду від 27.10.2022 позовна заява залишалася без руху. Позивачу запропоновано усунути недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.
На виконання вимог ухвали суду позивач подав заяву, згідно з якою строк звернення до суду ним пропущено не було, оскільки на момент звільнення не знав і не міг знати про порушення своїх прав. Вказав, що вихідна допомога при звільненні відповідачем до цього часу не виплачена, а тому правопорушення є триваючим. Зазначив, що про порушення прав дізнався 10.12.2020 з відповіді Рівненської обласної прокуратури, яка містила детальну (розширену) інформацію з приводу виплати зазначеної допомоги.
У судове засідання 15.12.2022 позивач не прибув, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с.96). Подав попередньо заяву про розгляд справи без його участі.
Враховуючи положення ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд розглянув справу за відсутності позивача.
У судовому засіданні представник відповідача просив залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду. Суду пояснив, що спірні правовідносини у цій справі пов`язані зі звільненням із публічної служби, а тому підлягає застосуванню місячний строк звернення до суду, який позивач пропустив. Зазначив, що вихідна допомога за своєю правовою природою не належить до заробітної плати, а тому гарантії щодо строку звернення до суду, передбачені статтею 233 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), на спірні правовідносини не поширюються.
Розглянувши позовну заяву, заяву позивача, подану на виконання ухвали суду від 27.10.2022, та клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, заслухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд зазначає таке.
Частиною першою статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої статті 122 КАС України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
Отже, нведеними нормами встановлено, що для звернення до адміністративного суду з позовом щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлено місячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування (пункт 17 статті 4 КАС України).
Предметом розгляду у цій справі є право позивача на виплату вихідної допомоги при звільненні.
Частиною другою статті 2 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1995 №108/95-ВР передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя статті 2 цього ж Закону).
Суми вихідної допомоги при припинення трудового договору входять до інших виплат, які не належать до форм оплати праці.
Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
За частиною другою статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Оскільки предметом переданого на розгляд адміністративного спору є стягнення вихідної допомоги при звільнені (припиненні трудового договору), яка не входить до структури заробітної плати, підстави для застосування частини третьої статті 233 КЗпП України відсутні.
При цьому, суд виходить із того, що під час обчислення строку звернення до суду із позовом цієї категорії застосуванню підлягають саме положення КАС України, як норми спеціального процесуального закону.
Отже, цей спір є спором щодо проходження публічної служби, тому строк звернення до суду з вказаним позовом становить один місяць, який обчислюється з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав.
Такі висновки суду узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 01.08.2022 у справі №460/4239/21.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 був звільнений з органів прокуратури з 04 травня 2020 року наказом прокурора Рівненської області від 30 квітня 2020 року №351к "Про звільнення ОСОБА_1 " (а.с.6).
Зазначеним наказом доручено відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Рівненської області провести повний розрахунок та виплатити компенсацію за невикористані щорічні та додаткові відпустки за період роботи з 11.08.2017 по 10.08.2018 в кількості 15 календарних днів, за період роботи з 11.08.2018 по 11.08.2019 в кількості 45 календарних днів та за період роботи з 11.08.2019 по 04.05.2020 в кількості 33 календарних дні.
Жодного доручення відділу фінансування та бухгалтерського обліку щодо виплати ОСОБА_1 вихідної допомоги зазначений наказ не містить.
З наказом прокурора Рівненської області про звільнення ОСОБА_1 ознайомлений 30.04.2020, що підтверджується його особистим підписом.
Отже, з моменту ознайомлення з наказом про звільнення, позивач був повідомлений про проведення повного розрахунку та виплати лише компенсації за невикористані щорічні та додаткові відпустки, а не вихідної допомоги.
При цьому, до суду з цим позовом ОСОБА_1 звернувся 11 січня 2021 року, тобто, у строк більше восьми місяців з дати ознайомлення з наказом, тобто з дати, коли він дізнався про можливе порушення своїх прав.
Отже, позивач пропустив строк звернення до адміністративного суду, встановлений ч.5 ст.122 КАС України.
Суд зазначає, що законодавством регламентовано чіткі строки звернення до суду з адміністративним позовом, перебіг яких починається з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатися про порушення свого права або законного інтересу, що обумовлено метою досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та дисциплінуванням учасників адміністративного судочинства щодо своєчасної реалізації їх права на захист.
У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин пропуску строку є лише наявність обставин, які об`єктивно непереборні, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій, підтверджені належними доказами.
Початок строку строку звернення до суду визначено альтернативно - це день, коли особа дізналася, або повинна була дізнатись про порушення. Зазвичай ці два моменти збігаються, але це не обов`язково. Тому, при визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
При цьому, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Такий висновок суду узгоджується з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного суду від 05.07.2018 у справі №810/384/17 та від 08.05.2018 у справі №344/9166/17.
Практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 N3477-IV є джерелом права, також містить положення, відповідно до яких право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (рішення від 22.10.1996 у справі "Стаббінгс та інш. проти Великобританії", рішення від 27.02.1980 у справі "Девеер проти Бельгії" ).
Отже, строки звернення до суду обмежують час, протягом якого правовідносини можуть вважатися спірними.
З огляду на викладене, твердження позивача про те, що він дізнався про порушене право лише з моменту отримання листа Рівненської обласної прокуратури від 10.12.2020 №21-117вих20 (а.с.7) є неспроможними.
Таким чином, позивач дізнався про порушення своїх прав 30.04.2020, але не обґрунтував наявність об`єктивних перешкод своєчасно звернутися до суду за їх захистом.
Згідно з ч.3 ст.123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження у справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.240 КАС України, суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу, тобто, якщо її подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до адміністративного суду і суд не знайшов підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними.
Оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду, не надано доказів поважності причин пропуску такого строку, позовну заяву належить залишити без розгляду.
Керуючись статтями 240, 241, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до Рівненської обласної прокуратури про визнання бездіяльності протиправною, стягнення вихідної допомоги залишити без розгляду.
Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повну ухвалу складено 20 грудня 2022 року.

Суддя О.М. Дудар