Справа № 420/11340/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/11340/22

Головуючий І інстанції: Скупінська О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року (м.Одеса дата складання повного тексту судового рішення - 15.09.2022р.) про закриття провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

15.08.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо обмеження йому з 01.03.2022р. перерахованої пенсії максимальним розміром - 24869,05 грн.;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок та виплату йому пенсії з 01.03.2022р. без обмеження її максимальним розміром.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області та отримує пенсію на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Втім, на виконання судового рішення від 21.01.2022р. у справі №420/27078/21, ГУ ПФУ в Одеській області перераховано пенсію позивача, встановивши обмеження її максимальним розміром, що, на думку останнього, є протиправним та порушує його право на гідне пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.

Відповідач, у свою чергу, надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року провадження у справі №420/11340/22 за адміністративним позовом ОСОБА_2 - закрито на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач 03.10.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15.09.2022р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції помилково визнав адміністративний позов ОСОБА_1 у справі №420/11340/22 як такий, що спрямований на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2022р. у справі №420/27078/21, адже такі справи не є тотожними за предметом спору та змістом самих правовідносин. Так, після ухвалення судового рішення від 21.01.2022р. у справі №420/27078/21 відбулась зміна правового регулювання пенсійного забезпечення, у зв`язку із чим пенсійним органом, у межах вказаного спору, вчинялись дії, не пов`язані із виконанням судового рішення у справі №420/27078/21. При цьому, як зазначає ОСОБА_1 , у судовому рішенні від 21.01.2021р. у справі №420/27078/21 судом 1-ї інстанції не надавалася правова оцінка можливості виплати пенсії, перерахованої внаслідок проведення її індексації, без обмеження її розміру.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 04.10.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

18.10.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

20.10.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 та ч.1 ст.312 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходь висновку про наявність підстав для її задоволення.

Як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або ж відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У той же час, п.4 ч.1 ст.238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Положення зазначеної вище норми передбачають чіткий перелік умов, за яких суд закриває провадження в адміністративній справі.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена у постановах від 11.04.2018р. у справі №9901/432/18, від 17.10.2019р. у справі №340/869/19, від 30.01.2020р. у справі №2а-161/11, від 30.04.2020р. у справі №813/4138/17, від 26.05.2020р. у справі №805/1963/17-а, від 16.07.2020р. у справі №182/3773/15-а та від 22.06.2022р. у справі №540/2316/21, умовами застосування цієї підстави для закриття провадження у справі є: тотожність спору (підстави, предмет позову та сторони співпадають); остаточне вирішення тотожного спору постановою або ж ухвалою, яка перешкоджає повторному зверненню до суду (про відмову у відкритті провадження чи закриття провадження); набрання судовим рішенням в іншій справі законної сили.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що предмет позову у цій адміністративній справі спрямований на виконання іншого судового рішення (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2022р. у справі №420/27078/21), яким, зокрема, відповідача було зобов`язано здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_2 пенсії (з урахуванням надбавок, доплат та підвищень до пенсії) з 01.04.2019р. без обмеження її максимальним розміром. Тобто, обраний позивачем спосіб захисту, у даному випадку, є одним із способів виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2022р., яке набуло чинності. А тому, спір у справі є тотожним, виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, але на стадії виконання судового рішення.

Разом із тим, судова колегія вважає наведений висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим, безпідставним та передчасним, з огляду на наступне.

Завданням адміністративного судочинства, за приписами ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно зі ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

За приписами ст.370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У відповідності до ч.1 ст.383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з ч.6 ст.383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст.249 цього Кодексу.

Системний аналіз вищезазначених норм права свідчить, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у т.ч., приписами ст.383 КАС України, має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами його застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень або дій суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення у відповідній справі, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Наявність же у КАС України спеціальних положень, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання адміністративного позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому КАС України (ст.383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Таким чином, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Даний порядок оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на ч.5 ст.383 КАС України, відповідно до якої, розгляд такої заяви здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 та від 21.12.2020р. у справі №440/1810/19.

За обставинами справи №420/27078/21, позивач оскаржував дії ГУ ПФУ в Одеській області щодо обмеження з 01.04.2019р. суми його пенсії максимальним розміром.

Так, 21.01.2022р. Одеський окружний адміністративний суд рішенням у справі №420/27078/21 визнав протиправними дії відповідача щодо обмеження з 01.04.2019р. перерахованої на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.10.2021р. у справі №420/15450/21 ОСОБА_2 пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії) максимальним розміром та, відповідно, зобов`язав ГУ ПФУ в Одеській області здійснити перерахунок і виплату йому пенсії з 01.04.2019р. без обмеження її максимальним розміром.

Рішення суду набрало законної сили 30.06.2022р.

У той же час, у справі, яка розглядається, правовою підставою позову є положення прийнятої 16.02.2022р. постанови Кабінету Міністрів України №118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 року», які покладають на пенсійний орган обов`язок здійснити перерахунок з 01.03.2022р. пенсії, призначені відповідно до ст.ст.13,21 та 36 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992р. №2262-ХІІ, із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні та індексації. Фактичною ж підставою позову є здійснений ГУ ПФУ в Одеській перерахунок та виплата з 01.03.2022р. пенсії позивачу у розмірі - 24869,05 грн., тобто у сумі, в якій остання була обчислена пенсійним органом на виконання судового рішення від 21.01.2022р. у справі №420/27078/21, без врахування індексації (без застосування відповідного коефіцієнту збільшення).

Варто зазначити про те, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет, а також підстави, тобто коли дані позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вказана вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які ж саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Визначення змісту та обсягу позовних вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно.

З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2022р. у справі №420/27078/22 не надавалось правової оцінки щодо обмеження позивачу розміру пенсії внаслідок перерахунку, шляхом проведення її індексації та збільшення розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Положення Постанови №118, на виконання вимог яких ГУ ПФУ в Одеській області здійснювало перерахунок пенсії позивача у межах згаданої справи, набрали чинності 01.03.2022р., а прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність змінився у липні 2022р., а тому правовідносини, що виникли у зв`язку із набранням чинності вказаного нормативного акта та змін прожиткового мінімуму у липні 2022р. не були та не могли бути предметом розгляду справи у суді при прийнятті рішення від 21.01.2022р.

Враховуючи наведене, судова колегія зазначає про безпідставність висновків суду 1-ї інстанції стосовно обрання позивачем невірного способу захисту свого права та, як наслідок, необхідність вирішення питання, порушеного в цьому позові, в порядку ст.383 КАС України.

Отже, вказані спори є дійсно тотожними за складом учасників процесу та частково збігаються за матеріально-правовими вимогами, зокрема, в частині перерахунку та виплати пенсії позивачу без обмеження її максимальним розміром. Разом із тим, вказані адміністративні справи різняться правовими та фактичними обставинами, якими й обґрунтовується звернення позивача до суду з даним позовом (справа №420/11340/22).

Отже, висновки суду 1-ї інстанції про те, предмет позову у цій справі фактично спрямований на виконання іншого рішення (рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2022р. у справі №420/27078/21) є помилковими.

У контексті спірного питання, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне, згідно з п.2 Постанови №118, з 01.03.2022р. розміри пенсій, призначених до ст.ст.13,21 і 36 Закону №2262-ХІІ (без урахування надбавок, підвищень, додаткових пенсій, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації пенсії, доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, щомісячної доплати до пенсії, адресної допомоги до пенсійної виплати та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством) військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за зазначеним Законом (крім військовослужбовців строкової служби), та членам їх сімей і строк призначення яких до 31.12.2021р. включно, підвищуються на коефіцієнт збільшення, установлений абз.2 п.1 вказаної Постанови, у межах максимального розміру пенсії, визначеного законом.

За приписами ст.64 Закону №2262-ХІІ (в редакції Законів від 21.09.1999р. №1081-XIV, від 15.02.2022р. №2040-IX - застосовується з 01.03.2022р.), у разі якщо пенсії, призначені військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію згідно з цим Законом, та членам їх сімей у попередньому календарному році та до дати індексації пенсії включно у році, в якому проводиться індексація пенсій, не перераховувалися відповідно до ч.4 ст.63 цього Закону, для забезпечення їх індексації проводиться перерахунок пенсій у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, визначеного згідно з ч.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Сума індексації враховується під час подальшого перерахунку пенсії відповідно до ст.63 цього Закону.

Підвищення пенсії, що передбачене абз.1 п.2 Постанови №118, встановлюється додатково до щомісячної доплати до пенсії, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України «Про додатковий соціальний захист окремих категорій осіб» від 14.07.2021р. №713.

Згідно з усталеною судовою практикою, виплати за судовими рішеннями, якими зобов`язано пенсійні органи здійснювати перерахунок і виплату пенсії без обмеження строком, продовжуються до внесення змін до норм законодавства, якими керувався суд при винесенні рішення, або до зміни умов пенсійного забезпечення одержувача.

Підвищення на коефіцієнт збільшення, установлений абз.2 п.1 вказаної вище Постанови №118, застосовується також у разі поновлення виплати пенсії, призначеної до 31.12.2021р. відповідно до Закону №2262-ХІІ, та перерахунку пенсії відповідно до цього ж Закону, крім перерахунків пенсії, що проводилися у період з 01.01.2021р. до 28.02.2022р. за рішенням Кабінету Міністрів України відповідно до ч.4 ст.63 зазначеного Закону.

Підвищення пенсії, передбачене даним пунктом, враховується під час подальших перерахунків пенсії відповідно до ч.4 ст.63 Закону №2262-ХІІ.

Отже, з 01.03.2022р. у законодавстві України відбулися зміни, які впливають на підстави, умови та розміри щодо обчислення і виплати пенсії позивача.

Пенсія є періодичним платежем, виплата якого, за загальним правилом, не обмежена у часі, якщо не відбулося змін у законодавстві. Тобто, порядок та строки нарахування пенсій можуть бути змінені за умов іншого законодавчого регулювання.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 29.11.2021р. у справі №620/2928/20.

Відповідно, внаслідок індексації відповідачем пенсії ОСОБА_2 шляхом її перерахунку у відповідності до Постанови №118 - між сторонами виникли нові правовідносини, що помилково не було враховано судом 1-ї інстанції.

За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Одеського окружного адміністративного суду скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.171,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року - скасувати та направити справу №420/11340/22 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 15.12.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко