Справа № 580/4055/22
Суддя: Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року справа № 580/4055/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кульчицького С. О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області про визнання протиправним та скасувати рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі відповідач 1) та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (далі відповідач 2), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.08.2022 №31 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах позивачу;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до пільгового стажу позивача за Списком №2 період роботи в психіатричній лікарні з 06.05.1991 по 13.11.2008 та призначити пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з моменту набуття права на таку пенсію, на підставі пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення".

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що працювала на посадах із особливими умовами праці з спеціальним стажем, які надають право на призначення пенсії за Списком №2 в психіатричній лікарні. Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області не зарахував до пільгового стажу позивача період роботи в психіатричній лікарні з 06.05.1991 по 13.11.2008. Позивач 18.08.2022 звернулася із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та від 26.08.2022 №31 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. Позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що порушують її право на соціальний захист.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 12.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав, надав до суду 05.10.2022 відзив на позов, в якому просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Відповідач вказав, що розглянувши наданий пакет документів ОСОБА_1 , Управлінням прийнято рішення №31 про відмову у призначенні пенсії, оскільки позивачем не надано повний пакет документів, а саме: пільгових довідок, які надають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Списку №2.

Відповідач 2 позов не визнав, 07.10.2022 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у повному обсязі в задоволенні позову, вказавши, що позивач не подавала заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Позивач ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент звернення за призначенням пенсії вік позивача - 51 рік 8 місяців 6 днів. Вік заявника 51 рік 8 місяців 6 днів. За результатами розгляду наданих позивачем документів встановлено, що її страховий стаж становить 20 років 1 місяць 6 днів. До страхового стажу зараховано усі періоди. Відповідач 2 зазначив, що, враховуючи той факт, що позивач зверталася до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії за віком, а не на пільгових умовах, спірне рішення про відмову в призначенні пенсії за віком є правомірним. Щодо вимог позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з зарахуванням до пільгового стажу позивача за Списком №2 періоду роботи в психіатричній лікарні з 06.05.1991 по 13.11.2008 відповідач 2 зазначив, що у разі, коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (починаючи з 1998 року за наявності). Особливості підтвердження трудового стажу окремим категоріям працівників визначено пунктом 20 Порядку № 637, згідно із яким для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або 6 їх правонаступників, у яких зазначаються: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). Відповідно до пункту 1.1 Порядку № 22-1 заява про призначення подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб. Згідно пункту 4.7 Порядку № 22-1, право особи на призначення пенсії встановлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Тому, на думку відповідача 2, розглянувши заяву та додані до неї документи, відповідач 1 правомірно прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд зазначає про таке.

Відповідно до даних паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Слов`янським МВ ГУДМС України в Донецькій області 09.02.2016, ОСОБА_1 є громадянкою України та народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.05.1991 позивач у період з 06.05.1991 прийнята на посаду санітарки палатної Психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 01.02.1994 переведена на посаду молодшої медсестри Психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 01.02.1997 переведена на 0,5 ст. сестри-господарки і на 0,5 ст. молодшої медсестри 8 відділення Психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 01.07.1997 переведена на ставку сестри 8 відділення Психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 02.01.2003 змінено назву медичного закладу на «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська», з 01.04.2004 переведена на посаду молодшої медсестри (банщиці) на 05 ставки на період відпустки по догляду за дитиною, з 01.04.2006 переведена на повну ставку молодшої медсестри (банщиці) Обласної психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 10.02.2006 змінено назву медичного закладу на «Комунальна лікувальна установа «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська», з 13.11.2008 звільнена із займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін).

18.08.2022 позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою, в якій просила призначити їй пенсію за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.08.2022 №31 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки позивач не досягла пенсійного віку та набуде право на пенсійну виплату в 65 років. При цьому, в рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 20 років 1 місяць 6 днів.

Вважаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 протиправними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій №2148-VIII (далі - Закон №2148-VIII), що доповнив Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09 липня 2003 року № 1058-ІV (далі - Закон № 1058-ІV) розділом XIV-І, який містить пункт 2 частини другої статті 114 такого змісту:

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За приписами статті 12 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно статті 13 Закону №1788-XII в редакції, чинній до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VІІІ (далі Закон № 213- VІІІ), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Законом №213-VІІІ, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом б статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення №1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII (пункт 1 рішення).

Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Одночасно Конституційний Суд України встановив, що вказані норми підлягають застосуванню в редакції до внесення змін Законом №213-VIII.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).

На час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони суперечать один одному.

Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2021 року за результатами апеляційного розгляду зразкової справи №360/3611/20, правові висновки якого у відповідності до частини 3 статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України суд має враховувати при прийнятті рішення.

Статтею 8 Закону №1058-IV передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 60 Закону №1788-XII робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у закладах з надання психіатричної допомоги зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкції № 58).

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), оскільки записи до трудової книжки вносяться виключно власником або уповноваженим ним органом, наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки.

Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, і лише в разі її відсутності, відсутності в трудовій книжці відповідних записів або в разі якщо в ній містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи для підтвердження трудового стажу враховуються інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 по справі №677/277/17.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Позивач як громадянин України, стаж якого підтверджений трудовою книжкою, яка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж, має право на відповідний соціальний захист з боку держави.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Згідно з відомостями трудової книжки серії НОМЕР_2 від 06.05.1991 позивач у період з 06.05.1991 прийнята на посаду санітарки палатної Психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 01.02.1994 переведена на посаду молодшої медсестри Психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 01.02.1997 переведена на 0,5 ст. сестри-господарки і на 0,5 ст. молодшої медсестри 8 відділення Психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 01.07.1997 переведена на ставку сестри 8 відділення Психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 02.01.2003 змінено назву медичного закладу на «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська», з 01.04.2004 переведена на посаду молодшої медсестри (банщиці) на 05 ставки на період відпустки по догляду за дитиною, з 01.04.2006 переведена на повну ставку молодшої медсестри (банщиці) Обласної психіатричної лікарні м. Слов`янська, з 10.02.2006 змінено назву медичного закладу на «Комунальна лікувальна установа «Обласна психіатрична лікарня м. Слов`янська», з 13.11.2008 звільнена із займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП України (за згодою сторін).

З матеріалів справи вбачається, що на час звернення до відповідача 2 із заявою про призначення пенсії від 18.08.2022 вік позивача становив 51 років 08 місяців 06 днів, страховий стаж 20 років 1 місяць 06 днів, до пільгового стажу позивача не зараховані періоди її роботи в Психіатричній лікарні м. Слов`янська у зв`язку з відсутністю пільгової довідки.

Щодо зарахування вказаного періоду до пільгового стажу роботи позивача, суд зазначає таке.

У відзиві на позовну заяву відповідач 1 зазначив, що, розглянувши наданий пакет документів ОСОБА_1 , ним прийнято спірне рішення про відмову у призначенні пенсії, оскільки позивачем не надано повний пакет документів, а саме: пільгових довідок, які надають право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Списку №2.

Тому, твердження відповідача 2 про те, що позивач звернулася до Управління виключно із заявою про призначення пенсії за віком, не знайшло свого підтвердження в ході розгляду справи, позаяк відповідач 1, приймаючи оскаржуване рішення, не врахував до пільгового стажу позивача спірний період, на що, зокрема, посилається у своєму відзиві як на підставу відмови у призначенні позивачу пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до Списку №2.

Саме даними трудової книжки позивача підтверджується її стаж роботи в психіатричній лікарні у період з 06.05.1991 по 13.11.2008.

Щодо відсутності пільгової довідки суд зазначає наступне.

При цьому держава в особі своїх органів не може відмовляти у виконанні своїх позитивних зобов`язань, в даному випадку у наданні соціального захисту, з формальних підстав.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві або архівній установі, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на належне пенсійне забезпечення.

Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії, Головні управління Пенсійного фонду України у Київській та Черкаській областях не забезпечили всебічний, повний та об`єктивний розгляд поданих позивачем документів.

Дослідивши матеріали справи, обставини спірних правовідносин, доводи сторін, надавши оцінку наданих доказів, суд дійшов висновку, що записами трудової книжки в повній мірі підтверджується пільговий стаж позивача в спірний період, натомість відповідач 1 не надав доказів та не заявив доводів щодо вжиття ним будь-яких заходів для підтвердження пільгового стажу роботи позивача. Поряд з цим, суд вбачає, що правову оцінку не зарахованому періоду в оскаржуваному рішенні відповідач 1 не надав, тож пільговий стаж підлягає повторному розрахунку.

На переконання суду, відмова відповідачів щодо зарахування спірного періоду як пільгового є протиправною, з огляду на те, що трудова книжка позивача містить усі необхідні записи про роботу у спірні періоди, та є достатнім підтвердженням права на пенсійне забезпечення.

Отже, на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії від 18.08.2022, позивач досягла необхідного визначеного п. б ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення віку, мала необхідний страховий та пільговий стаж для призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

На переконання суду, Порядок № 637 було прийнято саме з метою створення юридичних механізмів підтвердження трудового стажу працівників з метою належної реалізації ними права на пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим Порядком передбачено кілька альтернативних способів підтвердження трудового стажу, які можуть бути застосовані в різних ситуація (на підставі інших, ніж трудова книжка, документів або на підставі показань свідків). У жодному разі не можна дійти висновку, що метою цього Порядку є створення формальних перешкод для реалізації права особи на отримання пенсії. І хоча вимагаючи деякі документи (наприклад, уточнюючу довідку підприємства), органи Пенсійного фонду України переслідують в цілому законну мету попередження зловживання громадянами своїми правами та запобігання необґрунтованому призначенню пенсії, тим не менше органи Пенсійного фонду України, виконуючи свої повноваження повинні діяти обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно (ч. 3 ст. 2 КАС України) з тим, щоб не створювати штучних і явно необґрунтованих перешкод для реалізації громадянами їх прав.

Разом із цим, у цій справі відповідач не застосував жодних з указаних вище правових процедур підтвердження пільгового стажу, передбачених вищезазначеним Порядком, та не врахував, що доступ до трудових архівів відповідних підприємств є неможливим внаслідок воєнних дій та тимчасової окупації частини території Донецької області.

У даному випадку відповідач повинен був керуватися положеннями ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також пунктами 1, 2, 17, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, та перевірити наявність пільгового стажу на підставі записів у трудовій книжці, показань свідків, даних, наявних у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообовязкового державного соціального страхування.

Посилання відповідача на те, що зарахувати спірний стаж роботи позивача є неможливим у зв`язку з відсутністю пільгових довідок є безпідставними та необґрунтованими, оскільки підприємство знаходиться на території, яка не контролюється українською владою і на якій органи виконавчої влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, позивач не має доступу до архівів установ та підприємств на цій території. Такі обставини не можуть покладати надмірного тягаря на позивача щодо підтвердження стажу його роботи та створювати перешкоди у реалізації права на пенсійне забезпечення.

Крім того, суд встановив, що наявний у позивача пільговий стаж підтверджено записами трудової книжки, яка містить відповідні записи, та яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, а тому підстави для додаткового підтвердження стажу позивача відповідно до Порядку №637 відсутні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.04.2022 у справі №423/3259/16-а .

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Зокрема, досліджені в судовому засіданні докази дозволяють дійти висновку, що спірний період роботи позивача має бути зарахований як пільговий за Списком №2, оскільки наявність пільгового стажу в період з 06.05.1991 по 13.11.2008 (17 років 06 місяці 07 днів) підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

Таким чином, вирішуючи питання про призначення пенсії позивачу відповідач не врахував висновки, викладені Конституційним Судом України в рішенні від 23 січня 2020 року №1-р/2020.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.08.2022 №31 про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах зі зниженням (скороченням) пенсійного віку за Списком №2 та наявність підстав для його скасування.

Щодо позовної вимоги про зобов`язати призначити позивачу пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд зазначає наступне.

Враховуючи встановлену протиправність вказаного рішення, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", з урахуванням висновків суду викладених у мотивувальній частині рішення суду.

Відповідно до п. 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014р. № 28-2, відповідач є територіальними органами Пенсійного фонду України, а згідно із п. 4.3 цього Положення організовує роботу управлінь Фонду, зокрема щодо призначення (перерахунку) і виплати пенсій.

Таким чином питання призначення (перерахунку) і виплати пенсій належить до виключної компетенції відповідача.

Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення, як і будь-які інші способи захисту застосовується лише за наявності необхідних підстав, з урахуванням фактичних обставин справи.

У випадку невиконання обов`язку відповідачем, за наявності визначених законом умов, у суду виникають підстави для ефективного захисту порушеного права позивача шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача вчинити певні дії, спрямовані на відновлення порушеного права, або шляхом зобов`язання прийняти рішення.

Однак, як і будь-який інших спосіб захисту, зобов`язання відповідача прийняти рішення може бути застосовано судом за наявності необхідних та достатніх для цього підстав.

Адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, ч. 4 ст. 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У постанові від 05.09.2018 р. у справі №826/9727/16 Верховний Суд аналізував застосування п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України і дійшов висновку, що суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, за сукупності наступних умов: 1) судом встановлено порушення прав, свобод чи інтересів позивача; 2) на час вирішення спору прийняття рішення належить до повноважень відповідача; 3) виконано усі умови, визначені законом для прийняття такого рішення, зокрема подано усі належні документи, сплачено необхідні платежі і між сторонами немає спору щодо форми, змісту, повноти та достовірності наданих документів; 4) прийняття рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Аналогічний правовий висновок висвітлено й у постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі №2340/2921/18.

Як вище зазначалось судом, право на пенсію за віком на пільгових умовах працівникам, зайнятим повний робочий день на роботах за Списком №2 виникає після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Суд зазначає, що наявність та відповідність сукупності всіх необхідних критеріїв для призначення пенсії на пільгових умовах належить до виключної компетенції відповідача.

Підсумовуючи наведене та враховуючи встановлену протиправність спірної відмови, а також беручи до уваги дискреційність повноважень органів Пенсійного фонду з питань призначення громадянам пенсійних виплат, суд вважає, що для відновлення порушених прав позивача слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторно розглянути заяву позивача від 18.08.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2 відповідно до Закону №1788 з доданими документами та у порядку, строк і спосіб, визначені законодавством, прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.

За вказаних обставин, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є обґрунтованими, а вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За вказаних обставин, судові витрати зі сплати судового збору за подання адміністративного позову до суду у розмірі 496, 20 грн підлягають стягненню з бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 72, 76, 90, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 26.08.2022 №31 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії на пільгових умовах зі зниженням (скороченням) пенсійного віку за Списком №2

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) зарахувати до пільгового стажу ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) період роботи за Списком № 2 в психіатричній лікарні з 06.05.1991 по 13.11.2008.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про призначення їй пенсії на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (вул.Саєнка Андрія, 10, м. Фастів, Київська область, 08500, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сергій КУЛЬЧИЦЬКИЙ