Справа № 160/14336/22
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,-
16.09.2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Луковенко Антон Андрійович звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просить суд:
- визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації;
- визнати протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення солдата ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби;
- скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 27.02.2022 року №60рє, відповідно до якого солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначено на посаду стрілка роти охорони;
- скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 10.05.2022 року № 89 відповідно до якого солдата ОСОБА_1 направлено до Військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби;
- визнати противоправною бездіяльність командира Військової частини НОМЕР_1 щодо незадоволення вимог ОСОБА_1 по звільнення останнього з військової служби;
- зобов`язати командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 14.09.2022 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із перебування на його утримані трьох неповнолітніх дітей. Однак, станом на день звернення позивача до суду, останній не отримав жодної відповіді на такий рапорт. Вважає дії Військової частини НОМЕР_1 щодо незадоволення рапорту позивача протиправними, оскільки у нього на утримані перебуває троє дітей віком до 18 років, а відповідно статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років. На підставі викладеного, просить суд задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк протягом десяти днів з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків.
21.09.2022 року позивачем були усунені недоліки зазначені в ухвалі Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 року
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.09.2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 21 жовтня 2022 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року продовжено Військовій частині НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_1 строк для надання витребуваних ухвалою суду від 21.09.2022 року документів та письмового відзиву на позов - до 15.12.2022 року.
09.12.2022 року на адресу суду від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшли письмові пояснення, в яких щодо позовних вимог зазначено наступне. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період проведення загальної мобілізації, з метою захисту Вітчизни, 26.02.2022 року добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 та виявив бажання щодо призову до лав Збройних сил України, в зв`язку з чим 27.02.2022 року наказом №60рє начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_1 , зараховано до списків особового складу частини ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено на посаду стрілка роти охорони. В подальшому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2022 року №89 солдата ОСОБА_1 , направлено до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби. Також зазначено, що під час мобілізації ОСОБА_1 , співробітникам та фахівцям ІНФОРМАЦІЯ_4 , як в усному, так і в письмовому порядку щодо перебування у нього на утриманні трьох дітей віком до 18 років, не повідомляв. Крім того, за даними облікової картки до військового квитка, а саме в графі «сімейний стан» зазначено, що у військовослужбовця ОСОБА_1 , перебуває на утриманні дві неповнолітні дитини 2010 року народження та 2013 року народження. Враховуючи вищезазначене, ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» до військовослужбовця ОСОБА_1 , не застосовувалась та відповідно останній із заявою щодо наявності підстав для звільнення його від мобілізації у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох неповнолітніх дітей до ІНФОРМАЦІЯ_4 не звертався та згоду на призов до військової служби, не надавав.
Від Військової частини НОМЕР_1 письмовий відзив на позов на адресу суду не надходив.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.02.2022 року №60рє солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено на посаду стрілка роти охорони.
В подальшому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2022 року №89 солдата ОСОБА_1 , направлено до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.
14.09.2022 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із перебування на його утримані трьох неповнолітніх дітей.
Однак, станом на день звернення позивача до суду, останній не отримав жодної відповіді на такий рапорт.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 65 Конституції України, захист Вітчизни незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі - Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан.
Указом Президента України № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" від 24.02.2022 року було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано- Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлює Закон України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII.
Статтею 1 цього Закону встановлено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Частиною 1, 2 Закону України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII визначено, що організація і порядок проведення мобілізаційної підготовки та мобілізації визначаються цим Законом, актами Президента України та Кабінету Міністрів України.
Загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Зокрема, згідно абзацу 2 частини 1 статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Статтею 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Так, згідно абзацу першого частини першої вищевказаної статті громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Частиною третьої статті 22 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" встановлено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Частиною п`ятою статті 22 вищевказаного Закону передбачено, що призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Отже, з 24.02.2022 року у громадян України виник обов`язок з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
При цьому, частиною другою статті 26 цього Закону встановлено, що посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Згідно інформації наданої ІНФОРМАЦІЯ_5 у письмових поясненнях, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період проведення загальної мобілізації, з метою захисту Вітчизни, 26.02.2022 року добровільно з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_4 та виявив бажання щодо призову до лав Збройних сил України, в зв`язку з чим 27.02.2022 року наказом №60рє начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_1 , зараховано до списків особового складу частини ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначено на посаду стрілка роти охорони. В подальшому, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.05.2022 року №89 солдата ОСОБА_1 , направлено до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.
Також згідно даних облікової картки до військового квитка, а саме в графі «сімейний стан» зазначено, що у військовослужбовця ОСОБА_1 перебуває на утриманні дві неповнолітні дитини 2010 року народження та 2013 року народження.
Враховуючи викладене, з урахуванням того, що позивач добровільно виявив бажання щодо призову до лав Збройних сил України, що позивачем не заперечується та в матеріалах справи відсутні докази щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації з ініціативи відповідача, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дій начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації, визнання протиправними дії начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо направлення солдата ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби.
Враховуючи, що наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 27.02.2022 року №60рє, відповідно до якого солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначено на посаду стрілка роти охорони та наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 10.05.2022 року № 89 відповідно до якого солдата ОСОБА_1 направлено до Військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби було винесено відповідно до Закону України від 25.03.1992 року №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" та Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 року № 3543-XII, позовні вимоги в частині скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 27.02.2022 року №60рє, відповідно до якого солдата ОСОБА_1 зараховано до списків особового складу частини ІНФОРМАЦІЯ_2 та призначено на посаду стрілка роти охорони та скасування наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 полковника ОСОБА_2 від 10.05.2022 року № 89 відповідно до якого солдата ОСОБА_1 направлено до Військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, задоволенню не підлягають.
Разом із цим, суд зазначає, що 14.09.2022 року позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Пре мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із перебування на його утримані трьох неповнолітніх дітей.
Порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України визначається Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (далі Положення).
Відповідно до п. 2 Положення громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом. За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до п. 213 Положення у разі надходження рапорту від військовослужбовця або заяви від його родичів про дострокове звільнення в запас за сімейними обставинами командир військової частини зобов`язаний надіслати у триденний строк до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання сім`ї військовослужбовця запит для перевірки його сімейного стану.
Керівник районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, одержавши документи від командира військової частини або заяву безпосередньо від родичів військовослужбовця про дострокове звільнення в запас, призначає комісію, яка перевіряє в десятиденний строк сімейний стан родичів військовослужбовця. За результатами перевірки складається акт обстеження, який надсилається для розгляду керівнику обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки зобов`язаний у триденний строк розглянути документи про дострокове звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби і за наявності законних підстав надіслати їх командиру військової частини, де проходить службу військовослужбовець.
У разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби за сімейними обставинами керівник обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки надає заявнику відповідь про причини відмови і повідомляє про це командира військової частини, де проходить службу військовослужбовець.
Пункт 214 Положення передбачає, що командир військової частини не пізніше трьох діб після отримання від обласних військових комісарів акта обстеження сімейного стану родичів військовослужбовця та нотаріально завірених копій документів, що підтверджують причину дострокового звільнення, зобов`язаний: 1) за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця, за винятком зміни сімейних обставин, пов`язаної з народженням у нього дитини, надіслати документи за підпорядкованістю. Рішення про дострокове звільнення військовослужбовця приймається не пізніше ніж через три дні з дати надходження відповідних документів начальником штабу виду Збройних Сил України, оперативного командування, а для військових частин центрального підпорядкування - начальником структурного підрозділу Генерального штабу Збройних Сил України, який відповідає за кадрову роботу. Командир військової частини на підставі одержаного рішення не пізніше ніж через три дні звільняє військовослужбовця достроково в запас за сімейними обставинами; 2) за наявності законних підстав для дострокового звільнення військовослужбовця у зв`язку зі зміною сімейних обставин, пов`язаною з народженням у нього дитини, прийняти рішення про звільнення військовослужбовця в запас; 3) у разі відсутності законних підстав для дострокового звільнення із строкової військової служби надати відповідь обласному військовому комісару (заявнику) із зазначенням причин відмови.
Таким чином, підстави для дострокового звільнення військовослужбовця зі строкової військової служби підтверджується відповідним актом обстеження сімейного стану військовослужбовця, а звільнення військовослужбовця строкової військової служби за сімейними обставинами можливе, зокрема, у випадку якщо він має непрацездатних батька і матір чи одинокого непрацездатного батька (одиноку непрацездатну матір) або непрацездатних осіб, під опікою, піклуванням - якщо в наявності призовника є особи, над якими призовник здійснює опіку чи піклування.
Обов`язок проведення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки перевірки сімейного стану військовослужбовця поширюється виключно в разі звільнення військовослужбовців строкової військової служби. Водночас, з матеріалів справи вбачається, що позивач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Пунктом 3 статті 24 Закону №2232-XII встановлено, що закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Відповідно до абзацу 2 пункту 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Відповідно до пункту 233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Подання рапорту «по команді» означає направлення його в порядку підпорядкування прямому командиру, який після розгляду та задоволення передає далі своєму безпосередньому командиру з відміткою про власне клопотання з відповідного питання.
Пунктом 1.5. розділу І наказу Міністерства оборони України від 26.05.2014 №333 «Про затвердження Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України» (далі Інструкція №333) передбачено, що командири (керівники) зобов`язані забезпечити належну організацію обліку особового складу в підпорядкованих органах військового управління, з`єднань, військових частин, вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів (далі військові навчальні заклади), установ і організацій, кораблів і підрозділів і створювати для посадових осіб, які ведуть облік особового складу, усі умови для своєчасного, якісного і повного виконання ними вимог цієї Інструкції.
Відповідно до пункту 1.6. розділу І Інструкції №333 організація і стан обліку особового складу у військових частинах і з`єднаннях покладаються на начальників штабів військових частин і з`єднань.
Пунктом 11.1. Розділу 11 Інструкції №333 визначено, що накази по особовому складу є основними документами, які визначають службове становище офіцерів, осіб рядового, сержантського і старшинського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 №1153 (зі змінами) (далі Положення), і наказами Міністерства оборони надано право присвоєння військових звань, призначення на посади, укладення і продовження строку контракту, звільнення з військової служби.
При цьому, проекти наказів до подання їх на підпис командирам (керівникам) повинні бути перевірені (вичитані), звірені з документами персонального обліку військовослужбовців та завізовані на звороті останнього аркуша наказу безпосереднім керівником кадрового органу або особою, на яку відповідно до письмового наказу покладено тимчасове виконання обов`язків за цією посадою. Зразок звороту останнього аркуша наказу наведено в додатку 52 до цієї Інструкції (п.12.10 Інструкції №333).
Після цього проекти наказів проходять правову експертизу в юридичній службі. Віза посадової особи юридичної служби проставляється на звороті кожного аркуша першого примірника наказу (п.12.11 Інструкції №333).
Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України 10.04.2009№170 (далі Інструкція №170) визначає механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Відповідно до пункту 1.5 Інструкції №170 для встановлення, зміни, призупинення, або припинення правових відносин з громадянами України, які реалізуються наказами посадових осіб по особовому складу, у Генеральному штабі Збройних Сил України, Командуванні об`єднаних сил Збройних Сил України, видах Збройних Сил України, окремих родах сил Збройних Сил України, окремих родах військ Збройних Сил України, органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах, організаціях, (далі - військові частини), оформляються: подання (додаток 1), рішення колегіальних органів, утворених і діючих відповідно до законодавчих актів і актів Міністерства оборони України, Резерв кандидатів для просування по службі (додаток 2), План переміщення військовослужбовців на посади номенклатури посад (далі - План переміщення на посади) (додаток 16) на військовослужбовців крім тих, які проходять строкову військову службу, зокрема щодо звільнення з військової служби.
Згідно із абзацом 2 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170 звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Додатком 19 Інструкції №170 передбачено перелік документів, що подаються з поданням до звільнення військовослужбовця з військової служби. Зокрема відповідно до п.5 Додатку при поданні до звільнення з військової служби за підставами: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 12 червня 2013 року № 413 та визначено підпунктом «г» пункту 1 частини четвертої, підпунктом «ґ» пункту 2 частини п`ятої, підпунктом «г» пункту 2 частини шостої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», подаються: копія рапорту військовослужбовця; документи, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин; копія розрахунку вислуги років військової служби (при набутті права на пенсійне забезпечення за вислугою років).
Враховуючи вище наведене, суд звертає увагу, що розгляд рапорту про звільнення зі служби відбувається за встановленою процедурою, яка включає підготовку подання, перевірку документів, що підтверджують наявність сімейних обставин або інших поважних причин щодо дотримання абзацу 3 пункту 14.10 розділу XIV Інструкції №170.
Суд зазначає, що рапорт ОСОБА_1 від 14.09.2022 року про звільнення з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із перебуванням на його утримані трьох неповнолітніх дітей було надіслано до Військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією квитанції про відправлення від 14.09.2022 року, наявною в матеріалах даної справи.
Однак, станом на день звернення позивача до суду, останній не отримав жодної відповіді на такий рапорт, а витребувані судом документи ухвалою суду від 21.09.2022 року Військовою частиною НОМЕР_1 до суду не надано.
Вищевказане свідчить про те, що Військова частина НОМЕР_1 допустила протиправну бездіяльність, що полягає в не прийнятті рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.09.2022 року про звільнення з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із перебуванням на його утримані трьох неповнолітніх дітей.
Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 розглянути рапорт ОСОБА_1 від 14.09.2022 року про звільнення з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із перебування на його утримані трьох неповнолітніх дітей було надіслано до Військової частини НОМЕР_1 та прийняти рішення за результатами його розгляду відповідно до вимог чинного законодавства.
Щодо позовних вимог в частині визнання противоправною бездіяльності командира Військової частини НОМЕР_1 щодо незадоволення вимог ОСОБА_1 по звільнення останнього з військової служби та зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_2 , суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Таким чином, захисту адміністративним судом підлягають порушені права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду.
На час розгляду цієї справи Військовою частиною НОМЕР_1 ще не розглянуто рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», у зв`язку із перебуванням на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, тому питання щодо прийняття рішення щодо звільнення позивача з військової служби особового складу Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_1 в межах чинного законодавства ще не вирішувалось.
З урахуванням наведеного, вимоги позивача в частині визнання противоправною бездіяльності командира Військової частини НОМЕР_1 щодо незадоволення вимог ОСОБА_1 по звільнення останнього з військової служби та зобов`язання командира Військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення позивача ОСОБА_1 з військової служби особового складу Збройних Сил України Військової частини НОМЕР_2 є передчасними.
Суд не може під час прийняття рішення вирішувати питання щодо правовідносин, які можливо будуть мати місце у майбутньому, тому суд дійшов висновку про відмову в позові у цій частині вказаних позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням вищевикладеного, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 5 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з іншої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від сплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Доказів понесення судових витрат не пов`язаних із сплатою судового збору позивачем не надано.
Тобто, у разі задоволення позовних вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору судом не вирішується.
Згідно частиною 5 статті 250 КАС України, датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст. 72-77, 242-246, 250, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 , що полягає в не прийнятті рішення за результатами розгляду рапорту ОСОБА_1 від 14.09.2022 року про звільнення з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із перебування на його утримані трьох неповнолітніх дітей.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути рапорт ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) від 14.09.2022 року про звільнення з військової служби на підставі статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" у зв`язку із перебування на його утримані трьох неповнолітніх дітей та прийняти рішення за результатами його розгляду відповідно до вимог чинного законодавства.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя О.В. Серьогіна