Справа № 520/19349/21
Суддя: Жигилій С.П.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 р. Справа № 520/19349/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Жигилія С.П.,

Суддів: Перцової Т.С. , Русанової В.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 (суддя: Біленський О.О., м. Харків) по справі № 520/19349/21

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" (далі по тексту відповідач, ДУ "Холодногірська виправна колонія (№18)"), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)" по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018;

- зобов`язати Державну установу "Холодногірська виправна колонія (№18)" здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018 згідно Наказу №127/ос-18 за повних 13 років вислуги у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням фактично виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що оскільки позивач при звільненні з органів податкової міліції не набув права на отримання грошової допомоги, ОСОБА_1 має право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України із розрахунку вислуги років 13 років 05 місяців 14 днів, проте відповідачем протиправно не врахована вислуга 11 років 03 місяці 02 дні, яку набув позивач у правоохоронних органах у період служби з 15.11.1994 по 09.02.2004, а також служба у лавах Радянської армії з 28.10.1983 по 06.11.1985.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 по справі № 520/19349/21 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Державної установи "Холодногірська виправна колонія (№18)" (61064, м.Харків, вул. Рубанівська, буд.4, 5) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, з викладенням в ньому висновків, які не відповідають обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 по справі № 520/19349/21 та прийняти постанову по справі, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, позивач, з викладених підстав, вказує на протиправність дій відповідача щодо зменшення розміру одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби ОСОБА_1 .. Зазначає, що судом першої інстанції не надано оцінки наказу №52-0 від 09.02.2004 про звільнення позивача з ВПМ ДПІ в Жовтневому районі м. Харкова з виплатою допомоги, який суперечить нормам законодавства, що діяло на той час. Вказує, що Постановою Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992 не передбачено виплати грошової допомоги при звільненні у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства та відомства.

Відповідач у надісланому відзиві на апеляційну скаргу, з викладених підстав, просив суд апеляційну залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в лавах радянської армії з 28.10.1983 по 06.11.1985, з 15.11.1994 по 12.08.1997 - в органах внутрішніх справ та з 12.08.1997 по 10.02.2004 - в органах податкової поліції.

Згідно з записами у трудовій книжці позивача, 10 лютого 2004 року ОСОБА_1 був звільнений з органів податкової міліції у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу в інші міністерства і відомства.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії наказу №52-0 від 09.02.2004 ДПА України у Харківській області, майора податкової міліції ОСОБА_1 , начальника відділення оперативних заходів по скороченню податкового боргу ВПМ ДПІ в Жовтневому районі м.Харкова, звільнено з 10 лютого 2004 року, з виплатою грошової допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393. Чергову відпустку за 2004 рік використав повністю. Вислуга років на день звільнення складає: у календарному обчисленні - 11 років, 03 місяці, 02 дні; у пільговому обчисленні - не має. Вислуга років для виплати грошової допомоги згідно з Постановою КМУ №393 від 17.07.1992 станом на день звільнення складає 11 (одинадцять) років 03 (три) місяці та 02 (два) дні.

Також судовим розглядом встановлено, що з 11.02.2004 ОСОБА_1 розпочав роботу у Державній податковій інспекції у Жовтневому районі м.Харкова.

Пізніше позивач працював на різних посадах у органах податкової служби та був звільнений 23.05.2011 з посади начальника відділу погашення прострочених податкових зобов`язань Дергачівської міжрайонної державної податкової інспекції Харківської області за угодою сторін.

Наказом Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» від 21.04.2017 № 46/ОС-17 ОСОБА_1 прийнято на службу до Державної кримінально-виконавчої служби України, як цивільну особу, без будь-якого спеціального звання.

27.10.2017 наказом по установі №193/00-17 ОСОБА_1 був призначений на посаду, як прапорщик внутрішніх справ.

20.12.2018 наказом №127/00-18 Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)» позивач, відповідно до п.7 ч.1 ст.77 закону України «Про національну поліцію», був звільнений з Державної кримінально - виконавчої служби України за власним бажанням та мав на момент звільнення спеціальне звання - майор внутрішньої служби. В наказі №127/00-18 від 20.12.2018 про звільнення позивача зазначено, що вислуга років на день звільнення позивача складає: у календарному обчисленні -12 (дванадцять) років 10 (десять) місяців 25 (двадцять п`ять) днів; у пільговому - 13 (тринадцять) років 05 (п`ять) місяців 14 (чотирнадцять) днів. З дня останнього зарахування на службу календарна вислуга років на день звільнення для нарахування одноразової грошової допомоги складає - 01 (один) рік 07 (сім) місяців 27 (двадцять сім) днів.

Належна до виплати позивачу грошова допомога у розмірі 4233,63 грн. була нарахована та виплачена позивачу у повному обсязі, що підтверджується видатковим касовим ордером та не заперечується позивачем.

14.05.2019 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій просив відповідно до Постанови Кабінету Міністрів №393 від 17.07.1992 провести нарахування та виплату належної позивачу грошової допомоги з урахуванням індексу інфляції. До вказаної заяви позивачем було додану довідку Головного управління ДФС у Харківській області від 03.12.2018 №208/Р/20-40-05-02-10, згідно з якою на дату звільнення 09 лютого 2004 грошова допомога згідно Постанови КМУ №393 від 17.07.1992 позивачу не виплачувалась.

21.05.2019 позивачу було надано відповідь №3/9-1788, в якій повідомлено, що належну одноразову грошову допомогу при звільненні за період служби позивача у Державній установі «Холодногірська виправна колонія (№18)» було нараховано та виплачено. З метою отримання належних виплат за інший період рекомендовано звернутись до попереднього місця проходження служби.

Вважаючи протиправною бездіяльність Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)" по нарахуванню та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що Державна установа «Холодногірська виправна колонія (№18)" правомірно нарахувала та виплатила ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби Державній кримінально-виконавчій службі України 20.12.2018 з дня останнього зарахування на службу, а саме за календарну вислугу років на день звільнення - 01 (один) рік, 07 (сім) місяців, 27 (двадцять сім) днів.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з приписами ч.1 та ч.2 ст.14 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", до персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України належать особи рядового і начальницького складу (далі - особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби), спеціалісти, які не мають спеціальних звань, та інші працівники, які працюють за трудовими договорами в Державній кримінально-виконавчій службі України (далі - працівники кримінально-виконавчої служби). Служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ,5 ст. 23 Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України", Держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. Умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати. На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Статтею 94 Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що Поліцейські отримують грошове забезпечення, розмір якого визначається залежно від посади, спеціального звання, строку служби в поліції, інтенсивності та умов служби, кваліфікації, наявності наукового ступеня або вченого звання. Порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

Порядок призначення та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні поліцейським визначено постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей».

Абзацом 4 пункту 10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей" передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, зокрема, які звільняються із служби за власним бажанням, через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, та мають вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Положеннями абз. 8 пункту 10 Постанови № 393 визначено, що строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.

Також, за приписами абз.7 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України №393 від 17.07.1992, зазначеним в абзаці першому цього пункту, військовослужбовцям, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони і особам рядового і начальницького складу, які звільняються із служби повторно, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, що при попередньому звільненні не набули право на отримання такої допомоги.

З аналізу пункту 10 Постанови № 393 слідує, що у разі повторного звільнення осіб, зазначених у абз.4 п.10 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393, одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

Разом з тим, пунктом 10 Постанови № 393 встановлено виняток, за умови якого повторно звільненій з військової служби особі виплачується одноразова грошова допомога з урахуванням періоду попередньої служби, як то ненабуття права на отримання такої грошової допомоги при попередньому звільненні зі служби.

Так, судовим розглядом встановлено, що позивач набув право на одноразову грошову допомогу при звільненні з ВПМ ДПІ в Жовтневому районі м.Харкова, що підтверджується копією наказу №52-0 від 09.02.2004 ДПА України у Харківській області про звільнення майора податкової міліції ОСОБА_1 з 10 лютого 2004 року, з виплатою грошової допомоги згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393. При цьому, у вказаному наказі визначено вислугу років для виплати грошової допомоги згідно з Постановою КМУ №393 від 17.07.1992 станом на день звільнення - 11 (одинадцять) років 03 (три) місяці та 02 (два) дні.

Колегія суддів, враховуючи зазначені вище положення Постанови №393, зауважує, що у разі, якщо особа при попередньому звільненні набула право на отримання грошової допомоги, такий період не враховується при виплаті грошової допомоги при наступному звільненні.

Разом з тим, колегія суддів не досліджує питання невиплати ДПА України у Харківській області на користь позивача за вказаним наказом грошової допомоги згідно з Постановою КМУ №393 від 17.07.1992, оскільки зазначене не є предметом розгляду у даній справі.

Вказаний факт свідчить виключно про те, що станом на 09.02.2004 позивач набув право на отримання такої допомоги, а, відтак, одноразова грошова допомога вже при звільненні з Державної установи «Холодногірська виправна колонія (№18)" у 2018 році повинна виплачуватися за період служби позивача з дня його останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач правомірно здійснив виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 за період служби в Державній кримінально-виконавчій службі України з дня останнього зарахування на таку без урахування періоду попередньої служби, оскільки позивач набув право на отримання грошової допомоги при попередньому звільненні з органів податкової міліції, відтак, позовні вимоги є такими, що не належать задоволенню.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Суд, у цій справі, також враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване судове рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 229, 241, 243, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.12.2021 по справі № 520/19349/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)С.П. Жигилій
Судді(підпис) (підпис) Т.С. Перцова В.Б. Русанова