Справа № 200/1859/22
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року справа №200/1859/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі № 200/1859/22 (головуючий суддя І інстанції Голубова Л.Б.), складеного в повному обсязі 09 червня 2022 року в м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про:

- визнання протиправною бездіяльності щодо нездійснення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018, 2019 та 2021 роки і основної щорічної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби та за 2020 рік у кількості 43 доби;

- зобов`язання здійснити нарахування та виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018, 2019 та 2021 роки у кількості 42 доби і основної щорічної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби та за 2020 рік у кількості 43 доби;

- зобов`язання здійснити нарахування та виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 5485,45 гривень;

- зобов`язання нарахувати та виплатити суму середнього заробітку за весь час затримки виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018, 2019 та 2021 роки і основної щорічної відпустки за 2015 рік та за 2020 рік.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області нездійснення нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018, 2019 та 2021 роки і основної щорічної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби та за 2020 рік у кількості 43 доби. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій за 2018, 2019 та 2021 роки у кількості 42 доби і основної щорічної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби та за 2020 рік у кількості 43 доби. Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 суму індексації на одноразову грошову допомогу при звільненні. В інших вимогах відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Національної поліції в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі № 200/1859/22 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не визнавав дії управління щодо ненарахування індексації на одноразову грошову допомогу, відтак зобов`язання її нарахувати суперечить нормам КАС України.

При цьому, вказано, що позивач просив суд нарахувати та виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу при звільненні в сумі 5485,45 грн., а не провести індексацію такої допомоги.

Вказав, що суд першої інстанції не надав оцінки посилання відповідача на пропущений строк звернення до суду.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 проходила службу органах Національної поліції України.

Наказом відповідача від 19.02.2021 року № 125 о/с позивача з 22.02.2021 року звільнено з посади начальника режимно-секретного відділу № 4 Краматорського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області на підставі п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

В наказі про звільнення зазначено, що вислуга позивача на день звільнення зі служби у календарному обчисленні складає 18 років 00 місяців 03 дні, вислуга на пільгових умовах - 26 років 03 місяців 12 днів.

Позивач має статус учасника АТО, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 10.04.2018 року.

В наказі про звільнення № 125 о/с від 19.02.2021 року зазначено, що невикористана відпустка за 2021 рік складає 04 днів, тому саме за цей період позивачу було сплачено компенсацію при звільненні. Проте, відомостей щодо додаткових соціальних відпусток як учасника бойових дій за 2018-2019 та 2021 роки наказ про звільнення не містить. При цьому, додаткову відпустку за 2020 рік як учаснику бойових дій позивачу було надано.

Відомостей щодо основної щорічної відпустки за 2015 рік у кількості 3 доби та за 2020 рік у кількості 43 доби наказ про звільнення також не містить. Також наказ про звільнення не містить відомостей про нарахування індексації на виплачену одноразову грошову допомогу при звільненні.

З зазначених причин позивач через адвоката звернулася до відповідача з запитом від 30.12.2021 року, в яких просила надати відомості про нарахування компенсації за невикористані календарні дні основної та додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2017-2021 роки, суми індексації щодо одноразової грошової допомоги при звільненні із служби.

Листом від 13.01.2022 року відповідач, розглянувши вказаний адвокатський запит, повідомив, що позивача звільнено з 22.02.2021 року з компенсацією відпустки за 2021 рік в кількості 4 днів.

Вважаючи, що відповідач не в новому обсязі розрахувався з ним при звільненні, позивач звернулась до суду із даним позовом.

Приймаючи спірне рішення та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ненарахування та невиплата позивачу спірних сум свідчить про порушення відповідачем вимог діючого законодавства.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу лише в частині нарахування індексації на одноразову грошову допомогу при звільнення та погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ) індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до ст. 3 цього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка (ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»). Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону. Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті. Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Відповідно до ст. 5 Закону № 1282-ХІІ підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Відповідно до ст. 6 Закону № 1282-ХІІ у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 (далі - Порядок №1078).

Згідно із пунктом 1-1 Порядку № 1078 обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 06.02.2003 №491-IV "Про внесення змін до Закону України "Про індексацію грошових доходів населення". Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Пунктом 4 Порядку №1078 встановлено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

З викладеного вище виходить, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Положеннями Закону № 1282-XII та Порядку № 1078 визначено джерело коштів на проведення індексації.

Реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Виплата індексації не ставиться вищевказаними нормативно-правовими актами у залежність від надходження коштів до власника підприємства, установи, організації, посилання на відсутність фінансування у відповідача є необґрунтованою.

В рішенні Конституційного суду України № N 7-рп/2004 від 17 березня 2004 року по справі № 1-13/2004 зазначено, що Конституційний Суд України неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України (254к/96-ВР) відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України (254к/96-ВР) перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 N 8-рп/99 (v008p710-99) у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій). Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба в Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення Конституційного Суду України від 20.03.2002 N 5-рп/2002 (v005p710-02) у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Така позиція суду узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 19 липня 2019 року у справі № 240/4911/18, від 20 листопада 2019 року у справі № 620/1892/19, від 21 листопада 2019 року у справі № 815/5547/17, від 05 лютого 2020 року по справі № 825/565/17.

Судами встановлено, що позивачу виплачена одноразова допомога при звільненні за 18 років календарної вислуги в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби в сумі 64786,32 грн. Однак при нарахуванні допомоги не було враховано індексацію в сумі 1218,99 грн. (індексація за лютий 2021 року)х25%х18=5485,45 грн., яку розрахував позивач.

Наведене підтверджується довідкою відповідача № 57 від 13.01.2022 року про нараховане та виплачене грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2020-2021 роки.

Палата Верховного Суду у постанові від 06.02.2019 року по справі № 522/2738/17 зазначила, що згідно з частинами 2, 3 статті 9 Закону №2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення, тобто і одноразова допомога при звільненні.

Відтак, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення. Суму індексації на грошове забезпечення в лютому 2021 року відповідачем нараховано, однак доказів нарахування індексації на виплачену одноразову допомогу при звільненні відповідачем не надано.

Зокрема, довідка відповідача № 57 від 13.01.2022 року не містить цих відомостей, тому вимоги про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплатити недоотриману одноразову грошову допомогу при звільненні підлягають частковому задоволенню з урахуванням того, що обчислення суми індексації є виключною дискрецією відповідача. Відповідно до п. 4, 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відтак, задоволення позовних вимог позивача в частині зобов`язання Головного управління Національної поліції в Донецькій області здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 суму індексації на одноразову грошову допомогу при звільненні не суперечить нормам КАС України.

Посилання скаржника не ненадання аналізу доводам про порушення строку звернення до суду є незмістовними, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які клопотання управління з цього приводу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганскій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 червня 2022 року у справі № 200/1859/22 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19 грудня 2022 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць