Справа № 340/521/22
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Кропивницький Справа № 340/521/22

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кравчук О.В. розглянув у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )

до відповідача - Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (; адреса: с. Гурівка, Долинський район, Кіровоградська область, 28540)

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

ОСОБА_1 звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд :

- визнати протиправними дії Гурівської сільської ради,щодо відмови в наданні позивачці дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, із земель комунальної власності з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби, скасувавши рішення №2109 від 23.12.2021 року;

- зобов`язати Гурівську сільську раду повторно розглянути заяву позивачки та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, із земель комунальної власності з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби на території Гурівської сільської ради за межами населеного пункту с. Гурівка Кропивницького району, Кіровоградської області кадастровий номер :02:000:9101 площею 60,5567 га.

В обґрунтування позовних вимог позивачка наголошує, що маючи намір отримати земельну ділянку у власність, звернулася до Гурівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, із земель комунальної власності з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби на території Гурівської сільської ради за межами населеного пункту с. Гурівка, долучивши до заяви передбачені законом документи. Натомість, відповідач рішенням № 2109 від 23 грудня 2021 року, відмовив у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою ОСОБА_1 . Вважаючи таке рішення протиправним, позивачка звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року відкрито провадження у відповідній адміністративній справі; справу вирішено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив в задоволенні позовних відмовити. Заначив, що рішення прийнято в межах чинного законодавства, яким вмотивовано відмовлено в задоволенні клопотання, через те, що зазначене у графічних матеріалах місце розташування земельної ділянки рішенням № 627 від 27 травня 2021 року було зарезервоване для створення громадського пасовища. Вказане рішення, на момент подачі позивачкою клопотання, було чинним.

Позивачка своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалася.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи, додані до них документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно і неупереджено оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 02 грудня 2021 року звернулася до відповідача із заявою про надання їй дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, із земель комунальної власності з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби на території Гурівстької сільської ради за межами населеного пункту с. Гурівка.

Рішенням дев`ятнадцятої позачергової сесії восьмого скликання Гурівської сільської ради від 23 грудня 2021 року №2109 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою в оренду для сінокосіння та випасання худоби загальною площею 60,5567 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, із земель запасу не наданих у власність та користування на території Гурівської сільської ради Кропивницького району, Кіровоградської області за межами населеного пункту, у зв`язку з тим, що бажана земельна ділянка зазначена заявником в графічних матеріалах зарезервована під громадські пасовища громадян громади.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивачка звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Згідно зі статтею 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно частини першої статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини першої статті 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Частиною другою статті 93 ЗК України земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам, іноземцям і особам без громадянства, міжнародним об`єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Згідно із частиною першою статті 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

У порядку, що передбачений частиною другою статті 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

У клопотанні зазначаються орієнтовний розмір земельної ділянки та її цільове призначення. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

У свою чергу, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Забороняється відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, місце розташування об`єктів на яких погоджено відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування згідно із статтею 151 цього Кодексу (частина третя статті 123 ЗК України).

Таким чином, перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою визначений частиною третьою статті 123 ЗК України є вичерпним.

Відмовляючи позивачці у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, відповідач посилався на резервування бажаної земельної ділянки під громадські пасовища.

Так, відповідачем до суду надане рішення восьмої сесії восьмого скликання Гурівської сільської ради від 27 травня 2021 року №627, яким визначено землі, зайняті пасовищами на території Гурівської сільської ради, згідно викопіювання з публічної кадастрової карти, орієнтовною площею 858,70 га, як перспективні землі для створення громадських пасовищ та сінокосу, необхідних жителям територіальної громади для забезпечення власних господарських потреб, зокрема сінокосіння та випасання худоби.

До вказаного рішення було надано додаток до рішення із викопіюванням земельних ділянок.

Розглянувши надані відповідачем докази, суд зазначає, що відповідно до частин першої та другої статті 18 ЗК України до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Згідно із статтею 19 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.

Земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб, можуть перебувати у запасі.

Пунктом «а» частини другої статті 22 ЗК України передбачено, що до земель сільськогосподарського призначення належать сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), а пунктом «а» частини третьої цієї статті - землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до пунктів 1.1 та 1.4 розділу І Класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23 липня 2010 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 01 листопада 2010 року за № 1011/18306, Класифікація видів цільового призначення земель (далі - КВЦПЗ) розроблена відповідно до Земельного кодексу України, Закону України "Про землеустрій" та Положення про Державний комітет України із земельних ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 2008 року № 224. КВЦПЗ визначає поділ земель на окремі види цільового призначення земель, які характеризуються власним правовим режимом, екосистемними функціями, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів.

В зазначеному Класифікаторі визначено види земель сільськогосподарського призначення, до яких, зокрема, належать землі для ведення особистого селянського господарства та землі для сінокосіння і випасання худоби.

Відповідно до статті 34 ЗК України органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування можуть створювати на землях, що перебувають у власності держави чи територіальної громади, громадські сіножаті і пасовища.

Таким чином, орган місцевого самоврядування має право на створення на землях комунальної власності громадських сіножатей і пасовищ, проте створення громадських сіножатей і пасовищ має відбуватись у повній відповідності з вимогами Земельного кодексу України та інших законів з питань землеустрою.

Відповідно до частини першої статті 193 ЗК України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах кордонів України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно зі статтею 194 ЗК України призначенням державного земельного кадастру є забезпечення необхідною інформацією органів державної влади та органів місцевого самоврядування, заінтересованих підприємств, установ і організацій, а також громадян з метою регулювання земельних відносин, раціонального використання та охорони земель, визначення розміру плати за землю і цінності земель у складі природних ресурсів, контролю за використанням і охороною земель, економічного та екологічного обґрунтування бізнес-планів та проектів землеустрою.

Статтею 196 ЗК України передбачено, що склад відомостей Державного земельного кадастру визначається законом.

Частиною першою статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» № 3613-VI встановлено, що до Державного земельного кадастру включаються такі відомості про земельні ділянки :кадастровий номер; місце розташування, у тому числі дані Державного адресного реєстру (за наявності); опис меж; площа; міри ліній по периметру; координати поворотних точок меж; дані про прив`язку поворотних точок меж до пунктів державної геодезичної мережі; дані про якісний стан земель та про бонітування ґрунтів; відомості про інші об`єкти Державного земельного кадастру, до яких територіально (повністю або частково) входить земельна ділянка; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); склад угідь із зазначенням контурів будівель і споруд, їх назв; відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; відомості про частину земельної ділянки, на яку поширюється дія сервітуту, договору суборенди земельної ділянки; нормативна грошова оцінка; інформація про документацію із землеустрою та оцінки земель щодо земельної ділянки та інші документи, на підставі яких встановлено відомості про земельну ділянку.

Таким чином, відомості про віднесення земельної ділянки до земель сіножатей та пасовищ повинні відображатися в Державному земельному кадастрі.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять доказів того, що на обраній позивачкою земельній ділянці у встановленому законодавством порядку створено громадське пасовище (зокрема, відомостей з Державного земельного кадастру про зміну виду земель в межах категорії земель сільськогосподарського призначення).

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що відмова відповідача у наданні позивачці дозволу на складання проекту землеустрою, що викладена у спірному рішенні, не містить жодної підстави для відмови у наданні такого дозволу, передбаченої частиною третьою статті 123 ЗК України.

Необхідно зазначити, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що рішення дев`ятнадцятої позачергової сесії восьмого скликання від 27 травня 2021 року №627, «Про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду для сінокосіння та випасання худоби» не містить законодавчо визначених підстав для відмови у наданні дозволу на складання проекту землеустрою, а відтак - є протиправним та підлягає скасуванню.

Суд зазначає, що оскаржені позивачкою дії відповідача щодо відмови їй у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки формалізовані рішенням від 27 травня 2021 року №627, яке визнане протиправним та скасоване, а отже немає правових підстав для визнання протиправними таких дій відповідача.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, із земель комунальної власності з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби на території Гурівської сільської ради за межами населеного пункту с. Гурівка Кропивницького району, Кіровоградської області кадастровий номер :02:000:9101 площею 60,5567 га, суд зазначає наступне.

Рекомендаціями Комітету Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. У рішенні по справі Класс та інші проти Німеччини Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.

Згідно із частиною 4 статті 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, вирішення питання, про яке просить позивач, в частині зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки в оренду, перебуває поза компетенцією адміністративного суду, оскільки до юрисдикції суду в широкому розумінні не входить зобов`язання відповідача приймати на сесії будь-яке конкретне рішення, оскільки відповідно до чинного законодавства України суд не має права перебирати на себе повноваження, віднесені до компетенції, зокрема, органів місцевого самоврядування. Суд може за наявності достатніх правових підстав визнати рішення неправомірним та скасувати його, а також зобов`язати відповідача з урахуванням висновків суду повторно розглянути відповідне питання та прийняти за наслідками розгляду вмотивоване та обґрунтоване нормами законодавства рішення, при цьому суд не може перебирати на себе функцію дозвільного органу, яка не покладена на суд законом.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13.01.2021 року по справі № 1340/5638/18.

У зв`язку із викладеним, позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, із земель комунальної власності з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби на території Гурівської сільської ради за межами населеного пункту с. Гурівка Кропивницького району, Кіровоградської області кадастровий номер :02:000:9101 площею 60,5567 га є такими, що не підлягають задоволенню .

В даному випадку, суд вважає за необхідне з метою належного та ефективного захисту прав позивачки зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву від 02.12.2021 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою надання дозволу на розроблення документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки, із земель комунальної власності з цільовим призначенням для сінокосіння і випасання худоби на території Гурівської сільської ради за межами населеного пункту с. Гурівка Кропивницького району, Кіровоградської області кадастровий номер :02:000:9101 площею 60,5567 га є такими, що не підлягають задоволенню з урахуванням висновків суду, які викладено у даному рішенні.

Суд вважає за необхідне зазначити, що надання суб`єктом владних повноважень відмови з аналогічних підстав, що перевірялися у межах розгляду даної справи, буде вважатися неналежним виконанням судового рішення та нестиме негативні наслідки, передбачені чинним законодавством.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають частковому задоволенню.

Судові витрати у справі (судовий збір в сумі 992,40 грн) належить розподілити відповідно до частин першої, третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, присудивши їх позивачці з бюджетних асигнувань Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (код ЄДРПОУ 0436566) пропорційно до задоволених позовних вимог (2/3).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 132, 139, 143, 242-246, 255, 260-263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (; адреса: с. Гурівка, Долинський район, Кіровоградська область, 28540) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року №2109, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду.

Зобов`язати Гурівську сільську раду Кропивницького району Кіровоградської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02 грудня 2021 року щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду, з урахуванням висновків суду, які викладені у цьому рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНКОПП - НОМЕР_1 ) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 660,94 грн (шістсот шістдесят гривень, дев`яносто чотири копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Гурівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області ().

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене у 30-денний строк з дня його складення до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровоградський окружний адміністративний суд, а у разі початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи - безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду О.В. Кравчук