Справа № 480/5202/22
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 грудня 2022 року Справа № 480/5202/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м.Суми адміністративну справу №480/5202/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області щодо не зарахування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, періодів роботи з 24.11.1986 по 24.04.2001 та відмови в призначенні пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до загального страхового стажу, який дає право на призначення пенсії за віком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди роботи з 24.11.1986 по 24.04.2001: з 24.11.1986 по 21.04.1994 методистом виробничої гімнастики та продавцем магазину № 49 у Сніжнянському відділу робочого постачання виробничого об`єднання «Торезантрацит», який з 12.03.1991 перетворений у Сніжнянське орендне торгівельно - виробниче підприємство робочого постачання; з 21.04.1994 по 24.04.2001 продавцем магазину № 44 Сніжнянського орендно - комерційного торгового підприємства № 8, яке з 26.01.1995 перетворене в Товариство з обмеженою відповідальністю «Східне» (рос. Восточное); завідуючою магазину Товариства з обмеженою відповідальністю «Східне» (рос. Восточное);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до загального страхового стажу для призначення пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди її роботи з 24.11.1986 по 24.04.2001 методистом виробничої гімнастики та продавцем магазину № 49 у Сніжнянському відділу робочого постачання виробничого об`єднання «Торезантрацит», який з 12.03.1991 перетворений у Сніжнянське орендне торгівельно - виробниче підприємство робочого постачання, продавцем магазину № 44 Сніжнянського орендно - комерційного торгового підприємства № 8, яке з 26.01.1995 перетворене в Товариство з обмеженою відповідальністю «Східне» (рос. Восточное), та завідуючою магазину Товариства з обмеженою відповідальністю «Східне» (рос. Восточное), та призначити пенсію за віком з моменту звернення, а саме, - з 30 листопада 2021 року.
Позивач, вважаючи дії Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області потиправними, звернулась до суду із даним позовом.
Ухвалою суду від 12.08.2022 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, встановлені строки для подання відзиву.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Головне управління у спірних правовідносинах діяло послідовно, своєчасно, прозоро і, виходячи з наданих йому законом повноважень, а тому вважають за неможливе задоволення позовних вимог у цій справі на підставі норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Також, з матеріалів, долучених Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області до відзиву, суду стало відомо, що спірне рішення про відмову у призначенні пенсії було прийнято територіальним управлінням в Чернігівській області.
Ухвалою суду від 05.10.2022 залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повідомлялося про розгляд даної справи належним чином, проте заяви про визнання позову чи відзив на позовну заяву в строки, передбачені статтею 261 КАС України, до суду не надав.
Згідно із ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
30.11.2021 ОСОБА_1 , у зв`язку з досягненням пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», звернулася до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Крім того в рішенні зазначено, що за доданими позивачем документами до заяви про призначення пенсії до її страхового стажу не враховано періоди роботи: з 24.11.1986 по 21.04.1994, оскільки дата наказу на звільнення - 02.01.1995, та з 21.04.1994 по 24.04.2001, оскільки дата прийняття виправлена, в записі про звільнення не вказаний рік наказу на звільнення.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 Закону «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, звернення особою за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію, але не раніше, ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.
Пунктом 2.1 Порядку № 22-1 передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: 1) документ про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний орган і мають відмітку у паспорті) або свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; 2) документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу).
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пункт 3 Порядку № 637 встановлює, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу органами Пенсійного фонду на місцях приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 2.23 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1 документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію. Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
З матеріалів справи вбачається, що ГУ ПФУ в Чернігівській області відмовило позивачці у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного стажу та не зарахували до страхового стажу періоди роботи з 24.11.1986 по 21.04.1994, оскільки дата наказу на звільнення - 02.01.1995, та з 21.04.1994 по 24.04.2001, оскільки дата прийняття виправлена, в записі про звільнення не вказаний рік наказу на звільнення.
Також, встановлено, що після надання уточнюючих довідок, що були видані на непідконтрольній території, ГУ ПФУ в Сумській області надало відповідь, в якій, зокрема, зазначено, що відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який документ, виданий такими органами або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.
Тому архівні довідки від 27.12.2021 №14-41/640 та 14-41/641 про підтвердження періодів роботи з 24.11.1986 по 21.04.1994 та з 21.04.1994 по 24.04.2001, видані так званою (мовою оригіналу) «Донецкая народная республика администрация города Снежное», вважаються недійсними та не створюють правових наслідків.
У той же час, суд зобов`язаний вказати, що відповідно до частин першої та другої ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
З урахуванням цих положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «Намібійські винятки» Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН), а саме: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.
Так, у 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Лоізіду проти Туречини» (рішення від 18 грудня 1996 року, §45), «Кіпр проти Туреччини» (рішення від 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (рішення від 23 лютого 2016 року) зазначив: «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
Таким чином, суд вважає за необхідне застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивачки на соціальний захист та гарантоване їй право на належне пенсійне забезпечення.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд, зокрема, у постановах від 17.07.2019 (справа № 654/1278/17), від 18.03.2020 (справа № 243/6299/17), від 03.06.2021 (справа № 264/1627/17).
Крім того, відомості, відображені в довідках, підтверджені записами трудової книжки, яка в силу приписів статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення є основним документом, що підтверджує стаж роботи.
Відсутність у відповідачів можливості здійснити перевірку наданих довідок у зв`язку із фактичним знаходженням підприємства та первинних документів на тимчасово окупованій території не може бути підставою для відмови у прийнятті вказаних довідок, оскільки така відмова призведе до порушення гарантованого Конституцією України права позивача на пенсійне забезпечення
Відповідно ст. 139 КАС України судові витрати в тому числі і судовий збір підлягають відшкодуванню в разі задоволення позову, або пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає необхідним стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору в розмірі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 2, 77, 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
У задоволенні інших вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька