Справа № 380/22904/21
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про скасування наказу Головного управління ДФС у Львівській області, поновлення на роботі, стягнення коштів.

Обставини справи:

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій просить:

- скасувати наказ Головного управління ДФС у Львівській області Державної фіскальної служби України від 28.10.2021 № 157-0 «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області;

- поновити ОСОБА_1 на відповідній посаді на державній службі у Головному управлінні ДФС у Львівській області;

- стягнути з Головного управління ДФС у Львівській області Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 29.10.2021 по час поновлення на роботі і на державній службі, відповідно до чинного законодавства, але не менше середньомісячної заробітної плати, встановленої на відповідний період.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що наказом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області від 05.03.2018 № 25-о призначена на посаду головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області.

На виконання вимог постанови КМУ від 28.03.2018 № 296 «Про реформування територіальних органів ДФС», наказу ДФС України від 10.05.2018 № 290 «Про реорганізацію територіальних органів ДФС у Львівській області», наказу Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області від 14.05.2018 № 38 «Про реорганізацію Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області» 30.05.2018 попереджено про наступне звільнення з займаної посади 31.07.2018 відповідно до п.1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області.

Наказом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області від 15.08.2018 № 104-в надано оплачувану відпустку у зв`язку із вагітністю та пологами з 15 серпня по 18 грудня 2018. Наказом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області від 18.12.2018 № 129-в надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із 19.12.2018 по 27.10.2021.

Актом приймання-передачі справ від 25.06.2020 особову справу разом з трудовою книжкою було передано для подальшого зберігання у кадровий підрозділ Головного управління ДФС у Львівській області, проте, не надано пропозицію посади від правонаступника ОДПІ у Галицькому районі м. Львова - Головного управління ДФС у Львівській області та не видано жодного наказу про переведення на посаду у Головному управлінні ДФС у Львівській області, а просто передано особову справу та трудову книжку актом прийому-передачі, чим грубо порушено ст. 41 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015.

09.08.2021 отримано попередження від 26.07.2021 про наступне звільнення з посади головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області без жодної пропозиції рівнозначної або нижчої посади.

Наказом № 157-о від 28.10.2021 припинено державну службу та звільнено з посади у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Львівській області відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 28.10.2021 №157-о необґрунтованим, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийнятий з порушенням встановленої процедури, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 07 грудня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року витребувано у Головного управління ДПС у Львівській області завірені належним чином документи.

Головне управління ДФС у Львівській області у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подало, про розгляд справи повідомлялося належним чином.

Головне управління ДПС у Львівській області, як відокремлений підрозділ ДПС України подало суду письмові пояснення від 04.08.2022 та додаткові письмові пояснення від 26.08.2022, в яких зазначає, що відповідно до наказу Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області «Про призначення ОСОБА_1 » від 05.03.2018 № 25-о, ОСОБА_1 06.03.2018 призначена на посаду головного державного інспектора по роботі з персоналом. Наказом Головного управління ДФС у Львівській області «Про звільнення ОСОБА_1 » від 28.10.2021 № 157-о, припинено державну службу та звільнено ОСОБА_1 28.10.2021 з посади у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Львівській області відповідно до п. 1-1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Отже, ОСОБА_1 звільнена з посади головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Львівській області.

Постановою КМУ «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» від 28.03.2018 №296 Галицьку ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області реорганізовано, шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Львівській області.

Згідно вимог ст. 21-1 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» територіальні органи центрального органу виконавчої влади утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників центрального органу виконавчої влади і коштів, передбачених на його утримання, ліквідовуються, реорганізовуються за поданням міністра, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади, Кабінетом Міністрів України.

Правонаступництво - це перехід прав і обов`язків від одного суб`єкта до іншого. Воно може бути універсальним або частковим. За універсального правонаступництва до правонаступника (фізичної або юридичної особи) переходять усі права і обов`язки того суб`єкта, якому вони належали раніше.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 104 Цивільного кодексу України від 16.01.2003 № 435-IV, юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Статтею 33 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб підприємців» від 15.05.2003 № 755-IV передбачено, що юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов`язків іншим юридичним особам - правонаступникам у результаті злиття, приєднання, поділу, перетворення (реорганізації) або в результаті ліквідації за рішенням, прийнятим засновниками (учасниками) юридичної особи або уповноваженим ним органом, за судовим рішенням або за рішенням державного органу, прийнятим у випадках, передбачених законом.

Статтею 5 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року №3166-VI передбачено, що міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, щодо яких набрав чинності акт Кабінету Міністрів України про їх припинення, продовжують здійснювати повноваження та функції у визначених сферах компетенції до завершення здійснення заходів з утворення міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, до якого переходять повноваження та функції міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади, що припиняється, та можливості забезпечення здійснення ним цих функцій і повноважень, про що видається відповідний акт Кабінету Міністрів України. Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією чи ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 7 постанови КМУ «Про затвердження Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади» від 20.10.2011 №1074 майнові права та обов`язки органів виконавчої влади у разі їх злиття, приєднання або перетворення переходять правонаступникові на підставі передавального акта, а у разі їх поділу - згідно з розподільчим балансом. У разі ліквідації органу виконавчої влади складається ліквідаційний баланс.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Галицька ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області є правонаступником Головного управління ДФС у Львівській області.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Пунктом 4 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 №1074, визначено, що орган виконавчої влади утворюється шляхом утворення нового органу виконавчої влади або в результаті реорганізації (злиття, поділу, перетворення) одного чи кількох органів виконавчої влади. Згідно з абз. 6 п. 6 Порядку №1074 права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншими органам виконавчої влади до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

Згідно з відомостями, що містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Головне управління ДФС у Львівській області станом на 25.08.2022 перебуває у стані припинення.

В розумінні статті 52 КАС України Головне управління ДФС у Львівській області () не має ознак вибулої сторони у відносинах, щодо яких виник спір.

Діяльність Головного управління ДФС у Львівській області станом на час розгляду справи не є припиненою, а перебуває у стадії припинення з 02.08.2019 року.

Зазначає, що предметом даної судової справи є скасування наказу про звільнення особи, питання про поновлення її на посаді державної служби та стягнення на її користь середнього заробітку, тому, необхідно враховувати висновки Верховного Суду викладені у постанові від 11.02.2021 у справі № 826/9915/18, в яких зазначено, що якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема передачі розпорядчим актом КМУ його адміністративної компетенції іншому суб`єкту владних повноважень. Водночас якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.

В даній справі спірні відносини не стосуються адміністративної компетенції суб`єкта владних повноважень, а предметом розгляду справи виступає обов`язок роботодавця по відновленню прав конкретного працівника публічної служби, тому в даному випадку може наступати лише заміна сторони внаслідок універсального правонаступництва у разі припинення юридичної особи.

Зазначає, що в Головному управлінні ДПС у Львівській області відсутній штатний розпис Головного управління ДФС у Львівській області. Станом на 28.10.2021 ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з Головним управлінням ДПС у Львівській області, тому, Головне управління ДПС у Львівській області не надавало пропозиції посад ОСОБА_1 .

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України, РНОКПП НОМЕР_1 .

Наказом Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 25-о від 05.03.2018 «Про призначення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 призначено з 06.03.2018, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір, на посаду головного державного інспектора по роботі з персоналом.

В трудовій книжці НОМЕР_2 , яка належить ОСОБА_1 наявний запис 28, відповідно до якого: 06.03.2018 призначена на посаду головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області, як така, що успішно пройшла конкурсний відбір. Підстава наказ від 05.03.2018 № 25-о.

З метою забезпечення виконання вимог постанови КМУ від 28.03.2018 № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби», наказу ДФС України від 10.05.2018 № 290 «Про реорганізацію територіальних органів ДФС у Львівській області», наказу Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 14.05.2018 № 38 «Про реорганізацію Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області» ОСОБА_1 , яка займає посаду головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області 30.05.2018 попереджено про наступне звільнення із займаної посади 31.07.2018 відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, у зв`язку з реорганізацією Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області. Попередження про наступне вивільнення підписано ОСОБА_1 30.05.2018.

Наказом Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 104-в від 15.08.2018 «Про надання відпустки ОСОБА_1 », ОСОБА_1 надано оплачувану відпустку у зв`язку із вагітністю та пологами з 15.08.2018 по 18.12.2018 включно.

Наказом Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області № 129-Ввід 18.12.2018 «Про надання відпустки ОСОБА_1 », ОСОБА_1 надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку із 19.12.2018 по 27.10.2021 включно.

Відповідно до п.п. 2 ч. 10 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.01.2021 № 1150-IX «Про Бюро економічної безпеки України», постанов КМУ від 18.12.2018 № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України» від 12.05.2021 № 510 «Про утворення Бюро економічної безпеки України» керуючись п.п. 4 п. 21 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженого постановою КМУ від 20.10.2011 № 1074 (зі змінами) та на виконання постанови КМУ від 21.07.2021 № 761 «Про внесення змін в додаток 1 до постанови КМУ від 05.04.2014 № 85» та наказу Державної фіскальної служби України «Про вивільнення працівників Державної фіскальної служби України» від 23.07.2021 № 22-рг та наказу Головного управління ДФС у Львівській області «Про вивільнення працівників Головного управління ДФС у Львівській області» від 26.07.2021 № 87, у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Львівській області ОСОБА_1 , яка займає посаду головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області 09.08.2021 попереджено про наступне звільнення із займаної посади 09.09.2021 відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу» у зв`язку з припиненням державної служби та виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат (ч. 4 ст. 87 Закону України «Про державну службу»). Попередження про наступне звільнення підписано ОСОБА_1 09.08.2021.

В попередженні зазначено, що наказ про звільнення може бути виданий у період тимчасової непрацездатності або відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінченням тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінченням відпустки.

Наказом Головного управління ДФС у Львівській області № 157-о від 28.10.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 », припинено державну службу та звільнено 28.10.2021 ОСОБА_1 з посади головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області, у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Львівській області, відповідно до п.1-1 ч.1 ст.87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно запису 29 трудової книжки НОМЕР_2 , 28.10.2021 припинено державну службу та звільнено з посади, у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Львівській області, відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Підстава наказ від 28.10.2021 № 157-о. Запис про звільнення здійснений заступником начальника ВКЗ ГУ ДФС у Львівській області та проставлена печатка Головного управління ДФС у Львівській області.

Листом від 10.11.2021 № 1238/10/13-97-07 Головне управління ДФС у Львівській області надало відповідь на адвокатський запит від 03.11.2021, який скерований листом Головного управління ДПС у Львівській області від 05.11.2021 №31725/6/13-01-11-01-31 та у межах компетенції повідомило, що ОСОБА_1 займала посаду головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області. Наказами Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області спочатку було надано оплачувану відпустку у зв`язку із вагітністю та пологами, в подальшому надано відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Після закінчення перебування у відпустці для догляду за дитиною наказом Головного управління ДФС у Львівській області від 28.10.2021 № 157-о ОСОБА_1 28.10.2021 було припинено державну службу та звільнено з посади у зв`язку з припиненням Головного управління ДФС у Львівській області, відповідно до п.1-1 ч.1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України. Також зазначено, що частина питань, які задані у адвокатському запиті відносяться до періоду перебування на державній службі ОСОБА_1 на посаді головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області, а правонаступником прав та обов`язків реорганізованої Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області є Головне управління ДПС у Львівській області, тому необхідно звернутись за відповіддю до ГУ ДПС у Львівській області.

Листом від 17.11.2021 № 32924/6/13-01-11-01-31 Головне управління ДПС у Львівській області, як відокремлений підрозділ ДПС України надало відповідь на адвокатський запит від 11.11.2021, в якому зазначило, що ОСОБА_1 була працівником Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області та обіймала посаду головного державного інспектора по роботі з персоналом. Згідно з даними, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, діяльність Головного управління ДФС у Львівській області станом на поточну дату не припинена. Зазначено, що постановою КМУ від 28.03.2018 № 296 «Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби» реорганізовано Галицьку ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області шляхом приєднання як структурного підрозділу до Головного управління ДФС у Львівській області. Наказом Державної податкової служби України від 30.09.2020 № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби» утворено Головне управління ДПС у Львівській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України (ЄДРПОУ ВП - 43968090). Станом на 28.10.2021 ОСОБА_1 не перебувала у трудових відносинах з Головним управлінням ДПС у Львівській області, тому пропозиції посад не надавались.

Листом від 23.11.2021 № 33464/6/13-01-11-01-31 Головне управління ДПС у Львівській області, як відокремлений підрозділ ДПС України на адвокатський запит від 17.11.2021 повідомило, що ОСОБА_1 звільнено з посади головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області у зв`язку з припиненням ГУ ДФС у Львівській області. Зазначено, що в Головному управлінні ДПС у Львівській області як відокремленому підрозділі ДПС України відсутній штатний розпис Головного управління ДФС у Львівській області та відсутня інформація щодо кваліфікації ОСОБА_1 , що унеможливлює встановити наявність чи відсутність таких вакантних посад. Крім того, зазначено, що переведення працівників Головного управління ДФС у Львівській області, які працювали на посадах головного державного інспектора по роботі з персоналом до Головного управління ДПС у Львівській області, як відокремленого підрозділу ДПС України в період з 23.07.2021 по 28.10.2021 не здійснювались.

Позивач вважає наказ Головного управління ДФС у Львівській області № 157-о від 28.10.2021 «Про звільнення ОСОБА_1 » протиправним та таким, що прийнятий з порушенням норм трудового законодавства, тому звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступного висновку.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч. 1 ст. 2 КАС України).

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами предметної підсудності встановленими ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби (п. 2 ч. 1).

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Спірні правовідносини, які склались у цій справі, врегульовано Конституцією України, Законом України «Про державну службу» норми якого є спеціальними, а також Кодексом законів про працю України у випадках якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це не йдеться у спеціальному законі.

Статтею 8 Конституції України установлено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до статті 38 Конституції України громадяни користуються рівним правом доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, визначено Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон №889-VIII).

Відповідно до частини першої статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

За змістом частини третьої статті 5 Закону №889-VIII дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до частин 1-3 статті 5 Закону №889-VIII, правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Отже, відносини, зокрема, щодо припинення державної служби, регулюються Законом №889-VIII. Застосування до відносин щодо припинення державної служби законодавства про працю можливе лише в частині відносин, що не врегульовані цим Законом.

Загальний перелік підстав для припинення державної служби визначений статтею 83 Закону №889-VIII.

Зокрема, пунктом 4 частини першої статті 83 Закону №889-VIII установлено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (ст. 87 Закону №889-VIII).

Безпосередньо питання припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення урегульовано статтею 87 Закону №889-VIII.

Згідно із частиною 1 статті 87 Закону №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є: скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу (п.1 ч.1 ст.87); ліквідація державного органу (п.1-1 ч.1 ст.87); встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування (п.2 ч.1 ст.87); отримання державним службовцем негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності (п.3 ч.1 ст.87); вчинення державним службовцем дисциплінарного проступку, який передбачає звільнення (п.4 ч.1 ст.87).

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону №889-VIII, суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Отже, аналізуючи норму частини 3 статті 87 Закону №889-VIII діє імперативне право, що у суб`єкта призначення виник обов`язок пропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, а його право звільнити державного службовця поставлено в пряму залежність від наявності однієї з двох умов: повинна бути відсутня можливість запропонувати відповідні посади або державний службовець відмовився від переведення на запропоновану посаду.

Таким чином, якщо відсутня жодна з цих умов, звільнення державного службовця безумовно є протиправним.

Це також означає, що встановлена законодавством можливість реорганізації або ліквідації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення, а саме з моменту виникнення обставин, які зумовлюють можливе вивільнення працівників.

Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві (державній установі), незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Відповідна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 09.10.2019 у справі № 821/595/16, від 31.03.2020 у справі № 826/6148/16, від 11.06.2020 у справі № 826/19187/16, від 26.05.2021 у справі № 140/90/20, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.09.2018 у справі № 800/538/17.

При цьому, Верховний Суд звертав увагу, що такий обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення і аж до дня розірвання трудового договору та охоплює вакантні посади, які з`явилися в установі протягом всього цього періоду і які існували на день звільнення.

Вказана правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 25.07.2019 у справі № 807/3588/14, від 27.05.2020 у справі № 813/1715/16, від 26.05.2021 у справі № 140/90/20.

Крім того, частиною 5 статті 22 та частиною 1 статті 41 Закону №889-VIII визначено, що у разі реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу переведення державного службовця на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу, за рішенням суб`єкта призначення може здійснюватися без обов`язкового проведення конкурсу.

Державний службовець з урахуванням його професійної підготовки та професійних компетентностей може бути переведений без обов`язкового проведення конкурсу: на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення; на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті), - за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Отже, за змістом частини п`ятої статті 22 і пункту 2 частини першої статті 41 Закону №889-VIII працевлаштування державного службовця у випадку реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації державного органу передбачає його переведення на рівнозначну або нижчу (за його згодою) посаду в державному органі, якому передаються повноваження та функції такого органу. Переведення у такому випадку відбувається за рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Водночас застосування законодавцем у наведених положеннях Закону України «Про державну службу» слова «може», підтверджує виключне право адміністративного розсуду суб`єкта призначення на переведення державного службовця без обов`язкового проведення конкурсу та жодним чином не звільняє його від обов`язку дотриматися процедури вивільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби у разі реорганізації або ліквідації державного органу.

Зазначений висновок зроблено Верховним Судом у постановах від 20.09.2021 у справі №340/221/20 та від 13.10.2021 у справі № 240/10996/20.

Підстави припинення державної служби у зв`язку із скороченням чисельності або штату працівників за своєю правовою природою відповідають ознакам вивільнення працівників, що ґрунтується на загальних підставах звільнення за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1,частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус (частина друга статті 40 КЗпП України).

Крім того, суд зазначає, що пропозиція усіх рівнозначних наявних вакантних посад є невід`ємним атрибутом належного дотримання процедури звільнення державного службовця на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII, у якій визначальними критеріями є досвід роботи, освітній рівень, ставлення до виконання службових обов`язків та переважне право залишення на роботі. Така процедура звільнення спрямована не на те, щоб витримати строк попередження і після того звільнити працівника, а насамперед на те, щоб протягом цього строку вживати заходів для того, щоб працевлаштувати осіб в межах можливостей, в цьому випадку, суб`єкта призначення. При скороченні чисельності штату звільнень не оминути, однак дії роботодавця мають засвідчити, що він справді вживав заходів для працевлаштування осіб з урахуванням, зокрема, переважного права на залишення на роботі, а також кваліфікаційних вимог до посади, позаяк в цій справі йдеться про державну службу.

Суд наголошує, що роботодавець не може обмежитися лише попередженням працівника про відповідні зміни, а повинен також врахувати переважне право працівника на залишення на роботі, а в разі неможливості залишення працівника на роботі, повинен вживати заходів щодо його працевлаштування (пропонувати іншу роботу), звільнення ж може відбутися тільки при неможливості переведення працівника за відповідною професією чи спеціальністю або його відмови від цього.

Натомість Головне управління ДФС у Львівській області не надало доказів того, що ОСОБА_1 разом із попередженням про звільнення було запропоновано рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей (з дня попередження позивача про майбутнє звільнення та включно до дати звільнення із займаної посади).

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону №889-VIII рівнозначна посада - це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Поряд з тим позивачу не були запропоновані ні рівнозначні вакантні посади, ні нижчі.

Отже, у розглядуваному випадку Головне управління ДФС у Львівській області як роботодавець не виконав свого обов`язку щодо надання працівнику пропозицій усіх наявних вакантних посад для їх зайняття, оскільки не запропонував позивачу вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку він може виконувати з урахуванням освіти, кваліфікації, досвіду тощо із попередженням про звільнення й до дня звільнення.

Разом з тим, суд зазначає, що 25.03.2021 набрав чинності Закон України «Про Бюро економічної безпеки України» від 28.01.2021 №1150-IX (далі - Закон №1150-IX).

Згідно з ч.2 п.10 Розділу 6 Прикінцеві та перехідні положення Закону №1150-IX доручено Кабінету Міністрів України не пізніше шести місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію Державної фіскальної служби України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» було затверджено граничну чисельність працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади згідно з додатком 1, зокрема й Державної фіскальної служби України.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 №761 були внесені зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів» із виключенням позиції: ДФС 4604.

Оскільки, Законом України «Про Бюро економічної безпеки України» зобов`язано Кабінет Міністрів України забезпечити ліквідацію ДФС, постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2021 №761 граничну чисельність працівників ДФС скорочено повністю.

Таким чином, суд дійшов висновку, що мала місце передбачена Законом ліквідація органу, куди хотіла поновлюватися ОСОБА_1 , а не реорганізація.

З огляду на відсутність, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 №85 «Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів», визначеної чисельності працівників апарату та територіальних органів ДФС, а також відсутність у визначених Додатком № 3 до проекту Закону України №6000 від 15.09.2021 року «Про Державний бюджет України на 2022 рік» (прийнятий Верховною Радою України 02.12.2021) видатків у 2022 році на утримання ДФС та реалізацію заходів з реорганізації (ліквідації) ДФС, станом на 01.01.2022 всі співробітники ДФС, у тому числі, які входили до складу Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, були звільнені.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що згідно з вказаними нормами Головне управління ДФС у Львівській області підлягало ліквідації, а отже позивач на законній підставі була звільнена з державної служби на підставі п.1-1 ч.1 ст.87 Закону №889.

Таким чином, Головне управління ДФС у Львівській області не мало змогу реалізувати обов`язок щодо працевлаштування ОСОБА_1 в Головному управлінні ДФС у Львівській області шляхом пропозиції рівнозначних або нижчих посад, оскільки, на момент прийняття попередження про наступне звільнення та винесення наказу про звільнення, взагалі була відсутня гранична чисельність працівників апарату та територіальних органів в структурі ДФС України, куди можливо було здійснити поновлення.

Більш того, у Головного управління ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ ВП 43968090) як органу, що став правонаступником частини функцій Головного управління ДПС у Львівській області () як органу, який в свою чергу став правонаступником частини функцій Головного управління ДФС у Львівській області () не виникає обов`язку пропонувати позивачеві посаду, позаяк доказів «досягнутих домовленостей» матеріали справи не містять, на момент створення відокремленого підрозділу (код ЄДРПОУ ВП 43968090)/юридичної особи (), позивач не перебував у трудових відносинах з роботодавцем - Головним правлінням ДПС у Львівській області (код ЄДРПОУ ВП 43968090/), позаяк проходив службу на посаді головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької ОДПІ Головного управління ДФС у Львівській області.

За приписами частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до положень статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до приписів статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Частиною 1 статті 77 КАС України закріплено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Аналогічна позиція стосовно обов`язку доказування була висловлена Європейським судом з прав людини у пункті 36 справи «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01 липня 2003 року №37801/97, в якому він зазначив, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення).

Разом із тим, суд вважає, що саме лише неспростування владним суб`єктом задекларованого, але не підтвердженого документально твердження приватної особи про конкретну обставину фактичної дійсності, не означає реального існування такої обставини.

І хоча спір безумовно підлягає вирішенню у порядку ч. 2 ст. 77 КАС України, однак суд повторює, що реальність (справжність та правдивість) конкретної обставини фактичної дійсності не може бути сприйнята доведеною виключно через неспростування одним із учасників справи (навіть суб`єктом владних повноважень) декларативно проголошеного, але не доказаного твердження іншого учасника справи, позаяк протилежне явно та очевидно прямо суперечить меті правосуддя - з`ясування об`єктивної істини у справі.

У контексті оцінки доводів позову суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд вважає, що наказ Головного управління ДФС у Львівській області від 28.10.2021 № 157-о «Про звільнення ОСОБА_1 » з посади головного державного інспектора по роботі з персоналом Галицької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області прийнятий на підставі, у межах повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією і законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, тому є правомірним.

За таких обставин, позовні вимоги не є обґрунтованими та задоволенню не підлягають

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється. Крім того, позивач згідно з ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 72, 73, 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:

1. У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 про скасування наказу Головного управління ДФС у Львівській області, поновлення на роботі, стягнення коштів - відмовити повністю.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 16.12.2022.

Суддя Коморний О.І.