Справа № 420/23800/21
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язати вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:
В провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати йому середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2017 року по 08.11.2021 року включно; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2017 року по 08.11.2021 року.

Позивач зазначив, що він з 12.12.2013 року по 27.11.2017 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.11. 2017 року №262-ос його з 27.11.2017 року було звільнено та виключено зі списків військової частини НОМЕР_1 .

Проте, при звільненні не було виплачено індексацію грошового забезпечення, у зв`язку з чим він 04.02.2021 року звернувся з заявою до відповідача з проханням виплатити індексацію грошового забезпечення.

Відповідачем було відмовлено у задоволенні заяви, що стало підставою для звернення його до суду.

На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року (справа №420/7929/21) 09.11.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 72761,94 грн.

Таким чином, відповідач несвоєчасно здійснив з ним остаточний розрахунок при звільненні за період з 28.11.2017 року по 08.11.2021 року. Відповідачем затримано розрахунок з 28.11.2017 року по 08.11.2021 року на 1442 дні.

Позивач посилаючись на ст.117 КЗпПУ, судову практику, зокрема, постанову Верховного Суду від 28 січня 2021 року у справі №240/11214/19, просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 06.12.2021 року позов залишений без руху та позивачу наданий строк на усунення недоліків позову.

Ухвалою від 17.03.2022 року зупинено провадження у справі. Ухвалою від 20.12.2022 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 12.01.2022 року поновлений строк звернення до суду, позовна заява прийнята до розгляду та провадження по справі відкрите, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, при цьому не заперечував, що позивач дійсно проходив військову службу з 12.12.2013 року по 27.11:2017 року у Військовій частині НОМЕР_1 (умовна назва на той час ІНФОРМАЦІЯ_2 , наразі умовне найменування НОМЕР_2 прикордонний загін ДПСУ) та виключений зі списків у зв`язку з вибуттям для подальшої служби в іншому прикордонному загоні.

Предметом судової адміністративної справи №420/7929/21 було визначення базового місяця - січень 2008 року для перерахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_2 та здійснення перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням вказаного базового місяця за період проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 .

На виконання рішення суду від 19.07.2021 року військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_2 нараховано індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року в розмірі 72 761,94 грн з відрахуванням обов`язкових платежів, податків та зборів.

Обґрунтовуючи заперечення щодо задоволення позову, представник відповідача просив звернути увагу, що позивач не був звільнений зі служби та залишався військовослужбовцем, оскільки згідно з наказом від 27.11.2017 року №262-ос мало місце переміщення військовослужбовця, він виключений зі списків загону та всіх видів забезпечення у зв`язку з вибуттям для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 27.11.2017 року на підставі відповідних розпорядження та наказу ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У той же час положення статей 116, 117 КЗпПУ закріплюють відповідальність роботодавця за затримку розрахунку саме при звільненні з роботи, адже така відповідальність не може виникати при переведенні працівника в інше місце роботи та продовженні виконання трудових (службових) обов`язків. Разом з тим, жодного звільнення, про яке заявляє позивач, не мало місця взагалі.

Починаючи з 28.11.2017 року ОСОБА_2 продовжив проходження військової служби та щомісячно отримував грошове забезпечення військовослужбовця Державної прикордонної служби України.

Кодексом законів про працю України врегульовано питання відповідальності за затримку розрахунку саме при звільненні з роботи та стягненні середнього заробітку особі, яка звільнена з роботи.

Також представник стверджує, що задоволення вказаної позовної вимоги в такій редакції призведе до непомірних витрат бюджетних коштів та очевидної невідповідності істотності частки недоплаченої суми у порівнянні з середнім заробітком.

Позивач розраховує затримку у виплаті середнього заробітку у 1442 дні, що складає майже чотири роки.

При цьому загальна недоплачена сума індексації складає лише 72 761,94 грн, що в десятки разів менше у порівнянні з сумою грошового забезпечення за чотири роки, що хоче стягнути позивач як середній заробіток.

Представник відповідача вказує, що з аналізу судової практики вбачається, що в подібних спірних правовідносинах суди застосовують принцип співмірності та суттєво зменшують за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку.

Зокрема, при розгляді подібних правовідносин, для з`ясування усіх обставин по справі та визначення розміру середнього заробітку при звільненні суд має враховувати такі обставини, як розмір недоплаченої суми грошового забезпечення, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком, обставини, за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати.

На думку представника відповідача актуалізація принципу співмірності в трудових відносинах спричинена тим, що недобросовісними можуть бути не тільки роботодавці, які закономірно притягуються до відповідальності за такі порушення, але й працівники, які не прагнуть своєчасно відновити та реалізувати своє порушене право та отримати справедливу сатисфакцію за таке порушення.

Справа розглянута в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу з 12.12.2013 року по 27.11.2017 року у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом «По особовому складу» ІНФОРМАЦІЯ_1 від 27.11.2017 року №262-ос виключено зі списків загону та всіх видів забезпечення позивача - старшого сержанта ОСОБА_3 , інспектора прикордонної служби 1 категорії - снайпера 1 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » III категорії, який вибуває для подальшого проходження військової служби до ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 27 листопада 2017 року. Підстава: розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 №17307447 від 17.11.2017 року, наказ ІНФОРМАЦІЯ_4 №485-ос від 16.11.2017 року» (а.с.36).

04.02.2021 року, тобто більш ніж через три роки після вибуття його позивач подав відповідачу заяву про виплату йому індексації грошового забезпечення та у зв`язку із залишенням заяви без задоволення звернувся до суду.

Згідно з автоматизованою системою діловодства суду позов позивача надійшов до суду 14.05.2021 року (справа №420/7929/21).

Рішенням суду від 19.07.2021 року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції 03.11.2021 року, позов ОСОБА_1 задоволений частково та, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 року по 27.11.2017 року включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення січень 2008 року із одночасним відрахуванням 1,5% військового збору та із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до п. 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44. В решті позовних вимог відмовлено.

09.11.2021 року на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 року у справі №420/7929/21 військовою частиною НОМЕР_1 виплачено на користь позивача індексацію грошового забезпечення у сумі 72761,94 грн.

Також згідно з автоматизованою системою діловодства суду судом розглянута справа №420/3787/21, по якій рішенням від 19.05.2021року, залишеним без змін судом апеляційної інстанції 11.08.2021 року, позов ОСОБА_1 задоволений частково та, зокрема, зобов`язано військову частину НОМЕР_3 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29.11.2017 року по 28.02.2018 року із застосуванням місяця за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Таким чином, вказаним рішенням було зобов`язано військову частину НОМЕР_3 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 29.11.2017 року по 28.02.2018 року, яке він отримував, продовжуючи службу після виключення його зі списків військової частини НОМЕР_1 (відповідачем по даній справі).

Дослідивши заяви по суті та надані учасниками справи докази, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Відповідно до ч.2 ст.24 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положенням про проходження військової служби громадянами України.

Порядок звільнення військовослужбовців встановлений розділом ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008.

Згідно з п.233 Положення військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.

Відповідно до п.242 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Вказаним Положенням визначені не тільки питання звільнення військовослужбовців, визначені також питання переміщення військовослужбовців.

Так, пунктом 110 Положення визначено, що переміщення військовослужбовців здійснюється в разі, коли звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних посадових осіб.

Переміщення осіб рядового складу, сержантського та старшинського складу за наявності обґрунтованих підстав з урахуванням висновків атестування, рекомендацій їх безпосередніх і прямих начальників на підставі клопотань командирів (начальників), які порушили питання про переміщення, здійснюється:

між з`єднаннями, військовими частинами, оперативними командуваннями - наказами посадової особи, якій підпорядковані відповідні з`єднання, військові частини та оперативні командування;

між видами Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані начальникам структурних підрозділів Генерального штабу Збройних Сил України, - наказом Головнокомандувача Збройних Сил України;

між військовими частинами видів, родів військ (сил) Збройних Сил України та військовими частинами, які підпорядковані Міністерству оборони України, - наказом керівника служби персоналу Міністерства оборони України.

Крім того, Указом Президента України від 29.12.2009 року №1115/2009 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України (далі Положення №1115/2009), яким відповідно до його пункту 1 визначається порядок проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України у мирний час та особливості проходження військової служби в ній в особливий період.

Згідно з пунктами 6-8 Положення №1115/2009 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на військовій службі визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Закінченням проходження громадянином військової служби вважається день, зазначений у наказі про виключення військовослужбовця зі списків особового складу Адміністрації Держприкордонслужби у зв`язку з його звільненням з військової служби в запас або у відставку, загибеллю (смертю), визнанням судом безвісно відсутнім або оголошенням померлим.

Загальний строк військової служби встановлюється в календарному обчисленні, а у випадках, визначених законодавством, - у пільговому обчисленні.

Направлення військовослужбовців із Держприкордонслужби для подальшого проходження військової служби до інших військових формувань, а так само направлення військовослужбовців чи осіб, які мають спеціальні звання середнього, старшого та вищого начальницького складу або класні чини, з інших військових формувань або правоохоронних органів до Держприкордонслужби здійснюється за погодженням із Головою Державної прикордонної служби України та керівниками інших військових формувань або правоохоронних органів за згодою військовослужбовця (особи, яка має спеціальне звання або класний чин) та оформлюється наказами Голови Державної прикордонної служби України.

Пунктом 12 Положення визначено, що встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців з державою, зокрема включення їх до списків особового складу органів Держприкордонслужби або виключення з таких списків, присвоєння та позбавлення військових звань, пониження та поновлення у військових званнях, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку тощо, оформлюється письмовими наказами на підставі документів, види та форма яких установлюються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Порядок звільнення військовослужбовців з органів Держприкордонслужби встановлений розділом XII Положення.

Відповідно до п.265 положення звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється у запас або у відставку.

Згідно з п.27 Положення начальники органів Держприкордонслужби відповідно до наданих їм прав зобов`язані звільнити з військової служби військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі, або тих, що не виявили бажання укладати новий контракт.

Відповідно до п.288 Положення у разі прийняття рішення про звільнення військовослужбовець подає по команді рапорт та в разі необхідності документи, які підтверджують підстави звільнення. У разі звільнення військовослужбовця з військової служби за рішенням командування за розпорядженням начальника органу Держприкордонслужби, в якому проходить службу військовослужбовець, кадровий підрозділ органу забезпечує підготовку подання про його звільнення. Форма та порядок подання про звільнення військовослужбовців з військової служби та перелік документів, які додаються до нього у випадках, передбачених абзацами 1 та 2 цього пункту, визначаються наказом Міністерства внутрішніх справ України.

Пунктом 292 встановлено, що наказ про звільнення військовослужбовця з військової служби видається відповідною посадовою особою. Після надходження до органу Держприкордонслужби витягу з наказу начальника органу Держприкордонслужби вищого рівня або письмового повідомлення зазначеного органу про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу начальника органу Держприкордонслужби, в якому військовослужбовець проходить військову службу, про його звільнення військовослужбовець здає в установлені строки посаду, з ним проводиться розрахунок, військовослужбовець виключається із списків особового складу органу Держприкордонслужби і направляється на військовий облік до районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки за обраним місцем проживання.

Відповідно до п.293 Положення особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Таким чином, законодавством чітко відрізняються підстави виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини, яке здійснюється як при звільненні військовослужбовця у запас або у відставку, так і при переміщенні військовослужбовця по службі між військовими частинами однога та різних видів, родів військ.

В останньому випадку військовослужбовець продовжує служити та отримувати грошове забезпечення.

Між тим, позивач просить стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при його звільненні, посилаючись на ст.ст.116,117 КЗпПУ, які регламентують питання відповідальності за затримку розрахунку саме при звільненні, враховуючи, що спеціальне законодавство щодо проходження служби військовослужбовцями не регулює правовідносини щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, у зв`язку з чим застосуванню підлягають норми КЗпПУ.

За приписами ст.116 КЗпПУ при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Частиною 1 ст.117 КЗпПУ визначено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпПУ, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивачем не спростовані твердження відповідача що він не звільнявся зі служби 27.11.2017 року з військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується наказом, а також рішенням від 19.05.2021року по справі №420/3787/21, згідно з яким ОСОБА_1 проходив подальшу службу у військовій частині НОМЕР_3 .

Таким чином, відповідач не може нести відповідальність щодо виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Питання відповідальності за несвоєчасну виплату заробітної плати (грошового забезпечення) не регламентуються ст.ст.116,117 КЗпПУ.

Відповідно до ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Статтею 76 КАС України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши надані докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 2,3,6,7,8,9,12,139,241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та не виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2017 року по 08.11.2021 року включно та зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28.11.2017 року по 08.11.2021 року.

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.