Справа № 400/3089/21
Суддя: Шевчук О.А.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/3089/21
Головуючий в 1 інстанції: Устинов І. А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Шевчук О.А.,

суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г.,

при секретарі Вовненко А.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Військова частина НОМЕР_1 Військово- Морських Сил Збройних Сил України, третя особа - Військова частина НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною, стягнення коштів та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів, в якій просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Військово- Морських Сил Збройних Сил України щодо не виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за 2016 - 2019 роки;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 140 000 (сто сорок тисяч) грн. 00 коп., як відшкодування винагороди за безпосередню участь позивача у бойових діях;

- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 200 000 грн. (двісті тисяч гривень) 00 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в період з 2016 року по 2019 рік приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО Донецької та Луганської областей. При цьому, періодично брав безпосередню участь у бойових діях та безпосередню участь у відбитті збройних нападів противника. Позивач вказує, що згідно норм діючого законодавства України має право на отримання грошової винагороди за безпосередню участь у бойових діях у 2016, 2017, 2019 роках. Проте в документах, що підтверджують даний факт, були допущено помилки в зв`язку з чим не виплачено грошової винагороди в сумі 140 000,00 (сто сорок тисяч) грн.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_3 Військово-Морських Сил Збройних Сил України щодо невиплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за 2016 - 2019 роки. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Військово-Морських Сил Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 48 000 (сорок вісім тисяч) грн. 00 коп., як відшкодування винагороди за безпосередню участь позивача у бойових діях. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_3 Військово-Морських Сил Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 50000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень 00 коп.). У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, Військова частина НОМЕР_1 надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Доводами апеляційної скарги зазначено, що безпосереднє підтвердження про відбиття штурмових дій противника в умовах безпосереднього взаємного вогневого контакту позивачем у складі особового складу військової частини НОМЕР_1 складає лише 4 (чотири) доби, що підтверджується матеріалами службового розслідування проведеного військовою частиною НОМЕР_2 , результати якого оформлено наказом командира військової частини НОМЕР_2 №75 від 12 червня 2018 року, рапортами та донесеннями, що наявні в матеріалах вказаного розслідування. Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди 200000,00 грн. апелянт вказує, що позивачем жодного підтвердження щодо досягнення його негативних емоцій рівня страждання або приниження, не наведено. Разом з цим, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам з позовної заяви не вбачається за можливе, так як позивач жодних доказів, що підтверджують нанесену моральну шкоду, не надає. З огляду на зазначене, апелянт зазначає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди з відповідача задоволенню не підлягають.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що апелянт обґрунтовує свою скаргу тим, що він не ознайомився з деякими доказами у справі, а саме рапортами у кількості 44 шт., а також вважає вірним врахування лише 4 рапортів, які були надані 3 особою суду в обґрунтування заперечень вимог позивача. Між тим, зазначений доказ - 44 рапорти за 2016 рік щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях для виплати додаткової винагороди по 1000 грн. на добу були надані суду відповідачем - військовою частиною НОМЕР_1 на виконання ухвали суду від 15.06.2021 року, судом дослідженні у судовому засіданні зазначені документи. Крім того, 3 особа - військова частина НОМЕР_2 надала суду додатково 4 рапорти за 2016 рік щодо безпосередньої участі ОСОБА_1 у бойових діях для виплати додаткової винагороди по 1000 грн. на добу - за 27.04., 30.04., 07.06., 12.06.2016р., які були досліджені у судовому засіданні в присутності сторін та надана оцінка цим документам як доказу. Таким чином, на думку позивача, судом було вірно застосовано норму права, надано оцінку доказам на предмет їх належності і допустимості та обґрунтовано задоволено позов ОСОБА_1 частково - за 48 діб безпосередньої участі у бойових діях, в іншій частині позову про стягнення 140000грн. відмовлено за недоведеністю належними доказами позовних вимог. Позивач вказує, що він мав законне очікування на отримання таких виплат у 2016 році, натомість відповідач не здійснив таку виплату ні в 2016р., ні в 2017р., ні в 2018р., ні в 2019р., ні в 2020р., ні в 2021р. - не до подачі позову, не в період судового розгляду вимог у суді. За такого, суд об`єктивно застосувавши принцип розумності та пропорційності зменшив розмір відшкодування моральної шкоди з 200000грн. до 50000грн. визнавши його достатнім для сприяння відновлення порушених прав позивача. Позивач вказує, що саме по собі неналежне виконання обов`язку військовою частиною НОМЕР_1 по своєчасній виплаті належних ОСОБА_1 сум, як особі, яка безпосередньо боронила державність України, неодноразово перебувала під стрілковим та артилерійським обстрілом завдає моральних страждань військовослужбовцю і рішенням суду її було відновлено. З огляду на зазначене, позивач просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Особи, що беруть участь у справі, про дату, час і місце судового розгляду були сповіщені належним чином відповідно до ст. 124-130 КАС України, враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін.

Згідно ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач протягом 2016 - 2019 років приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО Донецької та Луганської областей.

Доданою до справи позивачем довідкою від 27.10.2020р. № 3049 (т. 1 а.с. 9) підтверджується, що ОСОБА_1 як старшина запасу періодично брав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення АТО Донецької та Луганської областей.

Згідно копії посвідчення від 22.11.2019р. серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є учасником бойових дій (т. 1 а.с. 10).

Крім того, судом встановлено, що позивач має право на виплату відповідної винагороди. Зокрема, таке право підтверджено матеріалами справи, а саме:

- виписками з журналу бойових дій, якими підтверджено факт бойових зіткнень, у яких брав участь позивач;

- 44 рапортами за підписом командуванням військової частини НОМЕР_1 та списками особового складу 1 РМП військової частини НОМЕР_1 ,які приймали безпосередню участь у бойових діях, що додавалися до цих рапортів, що підтверджували місце та період безпосередньої участі позивача у бойових діях при виконанні бойового завдання під час перебування в зоні антитерористичної операції.

Також, судом досліджено Акт службового розслідування призначеного наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 12.06.2018р., відповідно до якого встановлено порушення посадовими особами військової частини НОМЕР_1 вимог ст. 16, 101-104 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пунктів 2.5.3., 4.3.3 Постанови з оперативної роботи органів військового управління, призвело до унеможливлення дотримання вимог Інструкції, і як наслідок не здійснення виплат військовослужбовцям військової частини збільшеної винагороди за безпосередню участь у бойових діях в 2016 році в розмірі 1000 грн. за день, в якому відбувся безпосередній взаємний вогневий контакт.

Під час службового розслідування від військової частини НОМЕР_5 , в оперативному підпорядкуванні якої перебувала частина НОМЕР_1 , отримано підтвердження про наявність в підсумкових бойових донесеннях командира військової частини НОМЕР_5 інформації про факти відбиття штурмових дій противника на ВОПи зайняті особовим складом військової частини НОМЕР_1 в умовах безпосереднього взаємного вогневого контакту. Зокрема, можуть бути підтверджені факти безпосереднього взаємного вогневого контакту на зайнятих особовим складом військової частини НОМЕР_1 ВОП у такі дні: 27.04., 30.04., 07.06., 12.06.2016 року.

Відповідно до наданих відповідачем на виконання ухвали суду від 27.07.2021р. матеріалів службового розслідування та доданих останнім рапортів разом з додатками (списки особового складу 1 РМП військової частини НОМЕР_1 ),з яких вбачається, що ОСОБА_1 приймав безпосередню участь у бойових діях саме 27.04.2016р., 30.04.2016р., 07.06.2016р., 12.06.2016р.

Доказів того, що позивач приймав безпосередню участь у бойових діях 17.06., 26.06., 27.06., 29.06., 03.07.2016 року матеріали справи не містять.

Тому суд приймає до уваги докази, які мають своє підтвердження.

Таким чином, наявними у справі доказами підтверджено факт безпосередньої участі позивача у бойових діях лише за 48 днів, а отже і його право на отримання грошової винагороди на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» лише за 48 днів, тобто в сумі 48000,00грн.

Таку грошову винагороду за 2016 -2019 рік позивачу виплачено не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а саме щодо визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 Військово - Морських Сил Збройних Сил України щодо не виплати ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в антитерористичній операції за 2016 - 2019 роки та відповідача) на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 48 000 (сорок вісім тисяч) грн. 00 коп., як відшкодування винагороди за безпосередню участь позивача у бойових діях, також, суд дійшов висновку, що стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. у зв`язку з встановленою судом протиправною бездіяльністю, є достатньою компенсацією за заподіяні йому моральні страждання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №24 від 31.01.2015 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» (далі Постанова № 24) в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі коли військовослужбовець, особа рядового або начальницького складу, що брали безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця, розмір винагороди визначається пропорційно дням участі виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Згідно з пунктом 2 Постанови №24 військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам виплачуються додаткові винагороди за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Пунктом 3 Постанови №24 затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1, розмір додаткових винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам за виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 2.

Відповідно до пункту 2 Додатку 2 до Постанови №24 визначено, що додаткова винагорода за безпосередню участь в бойових діях (виплачується особі після видання бойового наказу) в розмірі 1000 грн. на добу.

Постанова № 24 втратила чинність 21.01.2016 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» (далі Постанова № 18).

Згідно з п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України №18 від 20.01.2016 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Генеральної прокуратури України, особам рядового і начальницького складу Державної пенітенціарної служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій та поліцейським за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством соціальної політики, у межах бюджетних призначень. Розміри винагороди визначаються пропорційно часу участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Наказом Міністерства оборони України від 10.02.2016 № 67 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24.02.2016 за № 283/28413 (втратив чинність на підставі наказу Міністерства оборони України № 340 від 18.09.2020) затверджено Інструкцію про розміри і порядок виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду (далі - Інструкція №67).

Зазначений наказ прийнято відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 №18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських», з метою впорядкування виплати винагороди військовослужбовцям в особливий період та під час проведення антитерористичної операції, дотримання принципів соціальної справедливості в реалізації права кожного військовослужбовця незалежно від військового звання та займаної посади на матеріальне стимулювання за виконання завдань, пов`язаних з підвищеним ризиком для життя, відповідно до їх складності та тривалості, припинення випадків невиправданих виплат особовому складу, який перебуває у районі проведення антитерористичної операції і виконує завдання небойового характеру.

Згідно з пункту 1 розділу І Інструкції №67 ця Інструкція визначає порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці) за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях (далі - заходи ЗНБО) чи в антитерористичній операції (далі - АТО), інших заходах в умовах особливого періоду.

Пункт 3 розділу І даної Інструкції визначає, що виплата винагороди військовослужбовцям здійснюється за місцем проходження служби на підставі наказів командирів органів військового управління та військових частин. Командирам військових частин - на підставі наказів вищих командирів (начальників, керівників).

Розмір винагороди військовослужбовцям за безпосередню участь у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду у граничних розмірах на місяць визначено у додатку 1 до цієї Інструкції.

Розмір винагороди визначається пропорційно дням безпосередньої участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду.

Винагорода виплачується пропорційно часу участі у воєнних конфліктах, в заходах ЗНБО чи в АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, який обраховується з дня фактичного початку участі військовослужбовців у цих заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (пункти 1, 2 розділу ІІ Інструкції №67).

Пунктами 4-5 розділу ІІ Інструкції №67 передбачено, що військовослужбовці вважаються такими, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО чи в АТО, якщо вони одночасно: залучені до проведення заходів ЗНБО чи в АТО; перебувають у підпорядкуванні (виконують завдання) керівництва штабу операції ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України); перебувають у районі проведення заходів ЗНБО чи АТО.

Підтвердженням залучення до участі в заходах ЗНБО чи в АТО є витяг із наказу органу військового управління (штабу операції ОС чи штабу АТО, штабу оперативно-тактичного угруповання) про включення військовослужбовця до складу (виключення зі складу) сил та засобів, що беруть безпосередню участь в заходах ЗНБО чи в АТО (крім військовослужбовців Головного управління розвідки Міністерства оборони України, які ведуть оперативну (військову, спеціальну) розвідку на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) та не перебувають у підпорядкуванні керівництва штабу операції ОС чи штабу АТО, облік яких здійснюється окремо).

Згідно з п. 1 Глави 3 Розділу ІІІ Інструкції № 67 за безпосередню участь у бойових діях військовослужбовцям військових частин збільшується винагорода на 1000 гривень за кожну добу такої участі.

Безпосередня участь у бойових діях визначається в разі:

виконання військовою частиною бойових завдань під час ведення рейдових (штурмових) дій, відбиття штурмових дій противника в умовах безпосереднього взаємного вогневого контакту;

виконання завдань ракетними військами та артилерією з вогневого ураження противника;

ведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки на території противника (території між позиціями військ противника та своїх військ) або в умовах безпосереднього зіткнення (взаємного вогневого контакту) з противником.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що як вбачаєтбься з матеріалів справи, ОСОБА_1 брав безпосередню участь в бойових діях 48 разів, що підтверджується рапортами.

Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Питання відшкодування моральної шкоди врегульовано статтею 23 Цивільного кодексу України, відповідно до якої особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України) (п. 57).

Позивачем заявлено до відшкодування моральну шкоду у сумі 200000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди 200000,00 грн. є надмірним та завищеним, у зв`язку з чим стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 50000,00 грн. у зв`язку з встановленою судом протиправною бездіяльністю, є достатньою компенсацією за заподіяні йому моральних страждань.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року залишити без змін.

Відповідно до ст. 329 КАС України постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20.12.2022 року.

Головуюча суддя: О.А. Шевчук

Суддя: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик