Справа № 300/3678/22
Суддя: Григорук О.Б.
Дата ухвалення: 2022-12-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2022 р. справа № 300/3678/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Григорука О.Б., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання до вчинення дій

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.07.2022 №36 та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області призначити та виплатити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 29.06.2022.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач протиправно відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, не зарахувавши позивачу до пільгового стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах періоди роботи: з 27.06.1981 по 02.12.1981, з 14.10.1982 по 06.02.1986, з 14.05.1986 по 13.11.1986, оскільки зазначена у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 22.11.1978 назва посади та виконувана робота "маляр, зайнятим на роботах із застосуванням шкідливих речовин не нижче третього класу небезпеки", відповідає назві тієї професії, яка, згідно діючим у період роботи Списком №2, надавала право позивачу на врахування вказаних періодів робіт до пільгового стажу.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Ухвалами суду: від 12.10.2022 залучено до участі в справі Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, як другого відповідача; від 02.12.2022 відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін; від 02.12.2022 витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області належним чином засвідчену копію заяви позивача про призначення пенсії від 29.06.2022.

Відповідачі скористалися правом на подання відзиву на позовну заяву.

10.10.2022 до суду надійшов відзив Головного управління ПФУ в Івано-Франківській області (а.с.27-29). Згідно відзиву відповідач щодо задоволення позовної заяви заперечив. Відзив мотивовано тим, що основними умовами для призначення пенсії за віком є досягнення встановленого законодавством пенсійного віку, а також наявність на момент звернення до органу Пенсійного фонду страхового стажу (в даному випадку 28 років). Згідно записів трудової книжки позивача та поданих документів, страховий стаж ОСОБА_1 становить 25 років 9 місяці 3 дні, а тому, для призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" немає законних підстав. Водночас зазначено, що право на пенсію за віком позивач набуде з 18.01.2024. Також зазначено, що пільговий стаж позивача за період роботи на посаді маляра з 27.06.1981 по 02.12.1981 та з 12.10.1982 по 13.11.1986 становить 4 роки і 7 місяців, а для призначення пенсії на пільгових умовах із зменшенням пенсійного віку необхідний пільговий стаж становить 6 років і 3 місяці, тому права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивач не має.

02.11.2022 до суду надійшов відзив Головного управління ПФУ в Хмельницькій області (а.с.43-47), відповідно до якого представник відповідача вважає позов безпідставним, необґрунтованим. Аргументовано, що оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно заяви від 29.06.2022 у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи 28 років, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV. Згідно наданих для призначення пенсії документів страховий стаж позивача становить 25 років 9 місяці 3 днів. Водночас зазначено, що у позивача відсутній пільговий та страховий стаж передбачений положеннями ч. 2 статті 114 Закону №1058-ІV, з урахуванням норм статті 26 Закону №1058-ІV, а саме не менше 28 років, з них не менше 12 років 6 місяців на відповідних посадах. Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 звернувся з заявою про призначення пенсії за віком згідно положень статті 26 Закону №1058-ІV, тому твердження позивача про протиправність дій щодо неврахуванні при обчисленні пільгового стажу, згідно положень статті 114 Закону №1058-ІV, періодів роботи з 27.06.1981 по 02.12.1981 та з 12.10.1982 по 13.11.1986, згідно трудової книжки є безпідставним. Просить в задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановив наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , 29.06.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком та відповідними документами.

За результатом розгляду заяви позивача, за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняло рішення від 06.07.2022 №36, яким відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно вказаного рішення відповідач встановив, що вік заявника 61 рік. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 28 років. Страховий стаж позивача становить 25 років 9 місяців 3 дні. Заявник матиме право на пенсійну виплату 18.01.2024 (а.с.19).

Відповідно до розрахунку стажу позивача за пенсійною справою 36 позивачу не зараховано до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи: з 27.06.1981 по 02.12.1981, з 14.10.1982 по 06.02.1986, з 14.05.1986 по 13.11.1986, водночас зараховано вказані періоди роботи до загального страхового стажу (а.с.30).

Згідно записів №№4-7, 10-13, 23 трудової книжки НОМЕР_2 у періоди з 27.06.1981 по 02.12.1981; з 14.10.1982 по 06.02.1986, з 14.05.1986 по 13.11.1986 позивач працював на посадах маляр ІІ (по 30.10.1981), ІІІ, ІV розрядів в Івано-Франківському виробничому об`єднанні "Автотехобслуговування"; з 16.05.2019 позивач прийнятий на посаду маляр в ТОВ "Лоза Артмайстерня" (а.с.10-12, 15).

Відповідно до довідки від 01.09.2020 №1/9-20 позивач працює у ТОВ "Лоза Артмайстерня" (а.с.16). Довідкою про доходи ТОВ "Лоза Артмайстерня" від 22.02.2022 №1/02-22 підтверджується робота позивача у даному товаристві за період з лютого 2021 року по січень 2022 (а.с.17).

При вирішенні даного спору суд виходить з наступного нормативно-правового регулювання спірних правовідносин.

Нормами статті 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з частиною 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Підстави надання пенсії особам за віком на пільгових умовах визначені статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058).

Так, відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу:

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

В той же час, відповідно до пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи:

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків і не менше 23 років у жінок;

Таким чином, в силу приписів пункту "б" частини 1 статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", пенсія на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи призначається працівникам за наявності трьох обов`язкових умов у сукупності:

- зайнятість повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України;

- атестація робочих місць;

- досягнення 55 років для чоловіків і при стажі роботи 28 років у період з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року.

В свою чергу, статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), рішенням Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020. Порядок застосування статті 13 визначає пункт 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020.

Відповідно до положень статті 152 Конституції України закони та інші правові акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Так, згідно пункту 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII.

Відповідно до пункту 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 встановлено, що застосуванню підлягають стаття 13, частина 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 за №1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 за № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".

При цьому, Конституційний Суд в пункті 4.1 Рішення №1-р/2020 від 23.01.2020 зазначив, що статтею 13 Закону №1788 до внесення змін Законом №213 було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 10 років для працівників, зайнятих повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, та на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.

Отже, у статті 13 Закону №1788 до внесення змін Законом №213 було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "а" для чоловіків - 50 років, для жінок - 45 років; у пунктах "б"-"з" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.

У Законі №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, збережено вказану пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "а" - 50 років (на 10 років менше, ніж загальний пенсійний вік), у пунктах "б"-"з" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).

Таким чином, статтею 13 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах.

Відповідно до пункту 4.4 Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, перевіряючи статтю 13, частину 2 статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, на відповідність Конституції України, Конституційний Суд України виходив з такого.

Вказаними положеннями Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років.

Згідно зі статтею 13, частиною 2 статті 14, пунктами "б"-"г" статті 54 Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію. Однак оспорюваними положеннями Закону №213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам.

Конституційний Суд України дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Отже особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону №1788 у редакції до внесення змін Законом №213. Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.

Таким чином стаття 13, частина 2 статті 14, пункт "б"-"г" статті 54 Закону №1788 зі змінами, внесеними Законом №213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині 1 статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність.

Окрім цього, суд звертає увагу на те, що у справах "Щокін проти України" (заяви №23759/03 та 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява №39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, така обов`язкова умова для призначення пенсії на пільгових умовах: необхідний вік та стаж роботи, має застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020, та виходячи з принципу правої визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права усуває колізію в їх застосуванні, у спосіб застосування тієї норми, яка створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Отже на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Як встановлено, позивач 17.01.1961 року народження, 29.06.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком та відповідними документами.

За результатом розгляду заяви позивача, за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області прийняло рішення від 06.07.2022 №36, яким відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, визначеного статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Згідно вказаного рішення відповідач встановив, що вік заявника 61 рік. Необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 28 років. Страховий стаж позивача становить 25 років 9 місяців 3 дні. Заявник матиме право на пенсійну виплату 18.01.2024 (а.с.19).

Відповідно до розрахунку стажу позивача за пенсійною справою 36 позивачу не зараховано до стажу роботи, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи: з 27.06.1981 по 02.12.1981, з 14.10.1982 по 06.02.1986, з 14.05.1986 по 13.11.1986, водночас зараховано вказані періоди роботи до загального страхового стажу (а.с.30).

У відзиві відповідач звертає увагу суду, що позивач звернувся з заявою про призначення пенсії за віком згідно положень статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Отже, оскаржуване рішення відповідач прийняв за результатом розгляду заяви позивача щодо призначення позивачу пенсії за віком відповідно до статті статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Водночас, у позовній заяві зазначено, що 29.06.2022 позивач звертався до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", при цьому, позивач свої вимоги мотивує протиправністю дій відповідача щодо непризначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, з приводу чого суд зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначені види державних пенсій, зокрема за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" врегульовані пенсії за віком на пільгових умовах.

Згідно статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пенсія за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників врегульована статтею 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд зазначає, що пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії, яка призначається конкретній особі на підставі наявного страхового стажу, залежить від праці такої особи в особливих умовах, певно визначений час, призначення якої має відбуватись при досягненні нижчого пенсійного віку.

При цьому, пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії за віком.

Як встановлено, позивач 29.06.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії за віком.

У вказаній заяві вид пенсії позивач вказав - за віком, при цьому у вказаній заяві не міститься посилань на Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", також не міститься зазначення - пенсія за віком на пільгових умовах.

Відтак, позивач просив призначити йому пенсію за віком.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

З огляду на вищевикладене, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах є особливим видом пенсії за віком, а у поданій заяві позивач вказав вид пенсії - за віком, при цьому, відповідач оскаржуваним рішенням про відмову у призначенні пенсії не вирішував питання щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах та зарахування позивачу періодів його роботи до пільгового стажу, суд вважає, що за результатом розгляду заяви позивача від 29.06.2022 повинно бути прийняте відповідне рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.

Надаючи оцінку факту порушеного права позивача, враховуючи відсутність будь-яких ефективних засобів правового захисту порушеного права позивача, окрім судового, суд дійшов висновку, що для ефективного захисту у цій справі суду слід: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 06.07.2022 №36 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву позивача від 29.06.2022, за результатом якої прийняти рішення щодо призначення щодо призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Відповідно до частин 1, 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, слід стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, за рахунок його бюджетних асигнувань, на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 500,00 гривень.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (, вул. Герцена, 10, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000) від 06.07.2022 №36.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2022, за результатом якої прийняти рішення щодо призначення ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (, вул. С.Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний № НОМЕР_3 , с. Пшеничники, Тисменицький район, Івано-Франківська область, 77407) сплачений судовий збір в розмірі 500 (п`ятсот) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Григорук О.Б.