Справа № 520/22489/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 р.Справа № 520/22489/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Курило Л.В. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2021, головуючий суддя І інстанції: Зоркіна Ю.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 29.12.22 року по справі № 520/22489/21

за позовом Харківського апеляційного суду

до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України третя особа ОСОБА_1

про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Харківський апеляційний суд звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, третя особа ОСОБА_1 , у якому з урахуванням уточнення позовних вимог, просив суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Яковенка Владислава Андрійовича від 16.09.2021 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні 62302235;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Яковенка Владислава Андрійовича від 19.10.2021 про накладення штрафу в розмірі 10200 грн у виконавчому провадженні 62302235

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Яковенка Владислава Андрійовича від 02.11.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП 62302235.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при вирішенні питання про накладення штрафних санкцій державний виконавець, в разі повідомлення боржником про причини невиконання судового рішення, зобов`язаний проаналізувати вказані причини на предмет їх поважності та об`єктивності. Після детального та всебічного аналізу вказаних боржником причин, встановлення відсутності їх поважності у державного виконавця виникають підстави для накладення штрафу за невиконання без поважних причин боржником рішення. Водночас оскаржувані постанови, винесені відповідачем без врахування усіх обставин у справі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Яковенка Владислава Андрійовича від 16.09.2021 про накладення штрафу в розмірі 5100 грн у виконавчому провадженні 62302235.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Яковенка Владислава Андрійовича від 19.10.2021 про накладення штрафу в розмірі 10200 грн у виконавчому провадженні 62302235.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Яковенка Владислава Андрійовича від 02.11.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП 62302235.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що державним виконавцем, у межах виконавчого провадження №65302235 вчинені всі дії, передбачені чинним законодавством, відтак оскаржувані постанови є правомірними та такими, що винесені в межах повноважень і на підставі вимог Закону.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що в оскаржуваних постановах державним виконавцем всупереч вимогам закону не наведено будь-якого аналізу поважності та обґрунтованості причин неможливості виконання судового рішення, повідомлених боржником. Інститут штрафних санкцій за невиконання рішення має застосовуватись лише у тому випадку, коли боржник уникає виконання такого обов`язку та не вчиняє жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухаши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року по справі № 520/13119/2020 адміністративний позов ОСОБА_1 до Харківського апеляційного суду, третя особа Головне управління Державної казначейської служби України в Харківській області, третя особа Державна судова адміністрація України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Визнано протиправними дії щодо нарахування та виплати суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 29 травня 2020 року із застосуванням обмеження нарахування в сумі 47320 грн.

Зобов`язано провести нарахування та виплату суддівської винагороди за період з 18 квітня 2020 року до 29 травня 2020 року на підставі частин другої, третьої, п`ятої, шостої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виходячи з базового розміру посадового окладу судді апеляційного суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня 2020 року, доплати за вислугу років за наявності стажу більше 20 років - 70 відсотків посадового окладу, доплати за роботу, що передбачає доступ до секретної документації - 10 відсотків від посадового окладу з утриманням з цих сум передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті за період з 18 квітня 2020 року по 29 травня 2020 року в загальній сумі 245846,46 грн.

15.04.2021 у справі видано виконавчий лист, на підставі якого постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 28 квітня 2021 року відкрито виконавче провадження №65302235 та встановлено строк для добровільного виконання рішення суду.

16.09.2021 та 19.10.2021 відповідачем винесено постанови ВП № 65302235 про накладення штрафу у розмірі 5100 грн та 10200 грн відповідно .

02.11.2021 з урахуванням положень п.11 ч.1 ст.39, 40 Закону України "Про виконавче провадження" винесено постанову про закриття виконавчого провадження.

Не погодившись з вказаними постановами, позивач оскаржив їх до суду.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Згідно з частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною другою статті 63 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Також частиною п`ятою статті 75 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Отже, накладення штрафу за невиконання рішення, що зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

При цьому, умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним виконавчого документа (судового рішення) без поважних причин. Поважними, в розумінні наведених норм, є об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Джерелом відомостей про фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом можуть слугувати будь-які докази, що містять відповідну інформацію, вид та обсяг яких залежить від характеру правовідносин, суті та змісту покладеного на боржника зобов`язання.

У силу правового висновку постанови Верховного Суду від 13.07.2021 у справі №664/2551/18 невиконання судового акта - це бездіяльність, що полягає в незастосуванні заходів, необхідних для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Статтею 148 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що Державна судова адміністрація України здійснює функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів (крім Верховного Суду та вищих спеціалізованих судів), Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, органів суддівського самоврядування, Національної школи суддів України, Служби судової охорони, ДСА України та її територіальних управлінь.

Суди фінансуються згідно з кошторисними призначеннями і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

Харківський апеляційний суд є розпорядником бюджетних коштів нижчого рівня.

Абзацом першим частини першої, частиною четвертою статті 48 Бюджетного кодексу України встановлюється, що розпорядники бюджетних коштів беруть бюджетні зобов`язання та здійснюють платежі тільки в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисами, враховуючи необхідність виконання бюджетних зобов`язань минулих років.

Зобов`язання, взяті учасником бюджетного процесу без відповідних бюджетних асигнувань або з перевищенням повноважень, встановлених цим Кодексом та законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет), не вважаються бюджетними зобов`язаннями (крім витрат, що здійснюються відповідно до частини шостої цієї статті) і не підлягають оплаті за рахунок бюджетних коштів. Взяття таких зобов`язань є порушенням бюджетного законодавства. Витрати бюджету на покриття таких зобов`язань не здійснюються.

Відповідно до підпункту 25 підпункту 2.5.3 пункту 2.5 глави 2 Інструкції щодо застосування економічної класифікації видатків бюджету, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 12 березня 2012 року № 333 виплати, що здійснюються на виконання судових рішень за позовами суддів на їх користь згідно із законодавством можливо здійснювати лише з КЕВК 2730 "Інші виплати населенню".

Матеріалами справи підтверджено, що у кошторисі Харківського апеляційного суду на 2021 рік, затвердженому Державною судовою адміністрацією України 28 січня 2021 року бюджетні призначення за КЕВК 2730 "Інші виплати населенню" - відсутні. Харківському апеляційному суду на 2021 рік виділені бюджетні призначення за КЕВК 2113 "Суддівська винагорода" у сумі 73426700 грн, з урахуванням можливості заповнення у звітному періоді вакантних посад суддів.

Проте, 09 березня 2021 року Державна судова адміністрація України внесла зміни до кошторису апеляційного суду, за якими зменшила бюджетні призначення за КЕВК 2113 "Суддівська винагорода" на 27448800 грн. Залишок бюджетних призначень на 2021 рік за КЕВК 2113 "Суддівська винагорода" складає 45997900 грн, що дозволяє здійснювати виплату суддівської винагороди виключно діючим суддям Харківського апеляційного суду.

Так, після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження позивач 14 травня 2021 року листом № 04-34/72/2021 повідомив державному виконавцю, що не має можливості виконати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2020 року по справі № 520/13119/2020 у зв`язку з відсутністю відповідних кошторисних призначень.

Також відповідача проінформовано, що згідно з позицією Державної судової адміністрації України, висловленої в листі № 10-6042/21 від 29 березня 2021 року, виконання судових рішень, ухвалених на користь суддів, має здійснюватися згідно із законодавством України за рахунок коштів бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів і працівників апаратів судів", головним розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у межах передбачених асигнувань на відповідний бюджетний рік.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із заявою, в якій просив змінити спосіб та порядок виконання виконавчого листа № 520/13119/2020 від 15 квітня 2021 року, шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України відповідної суми коштів з бюджетної програми 0501150 "Виконання рішень судів на користь суддів та працівників апаратів судів", розпорядником якої є Державна судова адміністрація України, у порядку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" і постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22 липня 2021 року, залишеною без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2021року, в задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду - відмовлено.

Долученими до матеріалів справи документами підтверджено, що з метою виконання рішення суду у справі 520/13119/2020 Харківський апеляційний суд неодноразово звертався до головного розпорядника бюджетних коштів - Державної судової адміністрації України з проханням збільшення відповідного фінансування для забезпечення виконання рішень судів, що підтверджується відповідними листами від 01 вересня 2021 року, 28 вересня 2021 року, 20 жовтня 2021 року, 28 жовтня 2021 року та 02 листопада 2021 року.

В подальшому, за рахунок економії фонду суддівської винагороди, виділеного у 2021 році, внаслідок звільнення суддів у відставку, перебування суддів на лікарняних 04.11.2021 відповідачем виконано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі 520/13119/2020.

Колегія суддів зазначає, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Відсутність бюджетного та іншого фінансування та коштів на виплату грошових сум на виконання судового рішення є поважною причиною, яка унеможливлює проведення відповідних виплат.

Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду при розгляді справ № 420/70/19 від 07.11.2019, № 140/784/19 від 19.08.2020 та № 310/6910/16 від 21.05.2020, що враховується судом відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для винесення відповідачем постанов про накладення штрафів на позивача за невиконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.12.2020 у справі №520/13119/2020 та скасування вказаних постанов.

Також, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем в порядку ч.3 ст.63 Закону України "Про виконавче провадження" сформовано та направлено до Національної поліції України подання про відкриття кримінального провадження за фактиком умисного невиконання посадовими особами відповідача вимог виконавчого листа 520/13119/2020 та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.

Колегія суддів зазначає, що пунктом 11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче проводження" визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню в тому числі у разі надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону, тобто у разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення.

Отже, відповідно до статті 63 Закону України "Про виконавче провадження", повідомлення державним виконавцем НП України про вчинення боржником кримінального правопорушення та закінчення виконавчого провадження на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження" можливо у випадку умисного невиконання боржником рішення суду, за наявності відповідної можливості та відсутності поважних причин невиконання рішення.

Оскільки судовим розглядом не встановлено наявності підстав невиконання без поважних причин позивачем рішення суду у справі 520/13119/2020, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для скасування постанови ВП 65302235 про закриття виконавчого провадження від 02.11.2021 на підставі п.11 ч.1 ст.39 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини 1,2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Також, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21.01.1999р. у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007р. у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011р. у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010р. у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994р. у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003р. у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008р. у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії"), згідно з якими право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес.

Разом із тим, за змістом перелічених рішень вимога п. 1 ст. 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі дослджено положення нормативних актів, що регулюють спірні правовідносини та дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процессуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 29.12.2021 по справі № 520/22489/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді Л.В. Курило С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 19.12.2022 року