Справа № 280/5831/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2022 року Справа № 280/5831/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Духневича О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.08.2022 № 19 про відмову у призначенні пенсії позивачу;

зобов`язати відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за списком 2 відповідно до пункту б частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції відповідно до рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, з часу звернення за призначенням пенсії, тобто з 07.07.2021.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку із досягненням 55-річного віку та маючи пільговий стаж роботи за списком № 2 більше 12 років 6 місяців звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, за результатами розгляду якої відповідачем 15.07.2021 було прийнято рішення, яким у призначенні пенсії було відмовлено, з підстав не підтвердження пільгового стажу роботи, у зв`язку із чим звертався до суду із відповідним позовом. Звертає увагу суду на те, що постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 по справі № 200/10748/21 адміністративний позов задоволений частково та зобов`язано відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з зарахуванням до загального страхового стажу роботи період роботи з 15.12.2006 по 26.07.2007 на території Крайньої Півночі за довідкою 1-30/11328л від 28.12.2020 та до пільгового стажу за списком № 2 період роботи з 06.08.1990 по 29.12.2001 електрозварником, зайнятим на різанні і ручному зварюванні з повним робочим днем в Донецькому регіональному виробничому управлінні КП Компанія Вода Донбасу. Стверджує, що вказане рішення було виконане відповідачем, зокрема до загального страхового стажу було зараховано періоди роботи з 15.12.2006 по 26.07.2007 та до пільгового стажу за списком № 2 період роботи з 06.08.1990 по 29.12.2001. Проте, в подальшому відповідачем знов було відмовлено рішенням від 23.08.2022 № 19 у призначенні йому пенсії відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Крім того, звертає увагу суду на те, що ефективним та належним способом захисту порушеного його права, у даному випадку, буде саме зобов`язання відповідача призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2, згідно пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». З огляду на зазначене, просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Також, даною ухвалою суду витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області докази, а саме засвідчені належним чином копії документів, на підставі яких було прийнято рішення від 23.08.2022 № 19.

На виконання ухвали суду від 10.10.2022 представником відповідача заявою (вх. № 42303) було долучено до матеріалів справи витребувані ухвалою суду копії документів.

Відповідач позов не визнав, 07.11.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 42608), у якому, зокрема пояснює, що з урахуванням висновків постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 200/10748/21 ним було повторно розглянуто заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07.07.2021 з зарахуванням до загального страхового стажу роботи періоду роботи з 15.12.2006 по 26.07.2007 на території Крайньої Півночі за довідкою № 1-30/11328л від 28.12.2020 та до пільгового стажу за списком № 2 період роботи з 06.08.1990 по 29.12.2001 електрозварником, зайнятим на різанні і ручному зварюванні з повним робочим днем в Донецькому регіональному виробничому управлінні КП «Компанія» «Вода Донбасу». Стверджує, що після повторного розгляду поданої позивачем заяви встановлено, що вік позивача становить 55 років, страховий стаж складає 27 років 02 місяці 01 день, пільговий стаж за списком № 2 - 13 років 00 місяців 23 дні. Посилаючись на приписи частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вказує, що за відсутності стажу роботи, встановленого абзацом 1 пунктом 2 цієї статті, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків. Крім того зауважив, що до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 04.10.2007 по 19.03.2008, з 20.03.2008 по 03.03.2009, з 04.03.2009 по 28.01.2010, з 30.03.2010 по 25.11.2010, з 01.09.2014 по 19.08.2018, оскільки для зарахування періодів роботи на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав необхідне підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав - учасниць СНД, на території яких проводилась трудова діяльність. Таким чином, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з недостатністю страхового стажу. З огляду на викладене просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

07.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, за результатом розгляду якої відповідачем було прийнято рішення № 19 від 15.07.2021 про відмову у призначені пенсії, з підстав відсутності необхідного трудового стажу.

В подальшому, постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 200/10748/21 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 15.07.2021 № 9 про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах ОСОБА_1 та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 07.07.2021 із зарахуванням до загального страхового стажу період роботи з 15.12.2006 по 26.07.2007 на території Крайньої Півночі за довідкою 1-30/11328л від 28.12.2020 та до пільгового стажу за списком № 2 період роботи з 06.08.1990 по 29.12.2001 електрозварником, зайнятим на різанні і ручному зварюванні з повним робочим днем в Донецькому регіональному виробничому управлінні КП «Компанія» «Вода Донбасу».

На виконання зазначеного рішення суду, відповідачем повторно розглянута заява позивача та рішенням від 23.08.2022 № 19 відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах на підставі пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

У вказаному рішенні зазначено, що право на пенсію згідно з пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, страхового стажу: з 01.04.2021 по 31.03.2022 - не менше 28 років у чоловіків.

З урахуванням постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 200/10748/21 страховий стаж складає 27 років 02 місяці 01 день, пільговий стаж за списком № 2 - 13 років 00 місяців 23 дні.

Одночасно повідомлено, що за доданими документами до страхового стажу позивача не було зараховано період роботи з 04.10.2007 по 19.03.2008, з 20.03.2008 по 03.03.2009, з 04.03.2009 по 28.01.2010, з 30.03.2010 по 25.11.2010, з 01.09.2014 по 19.08.2018, оскільки для зарахування до страхового стажу з січня 2004 року періодів роботи на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав необхідно підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких проводилась трудова діяльність.

Листом від 23.09.2022 № 14326-12445/С-15/8-0500/22 позивача було повідомлено про те, що рішенням від 23.08.2022 № 19 йому було відмовлено в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Статтю 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України «Про недержавне пенсійне забезпечення», «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

13.03.1992 України стала учасником Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від (далі Угода від 13.03.1992).

29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», згідно з пунктом 1 якої постановив вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м. Москві.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних правовідносин.

Отже, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача на території Крайньої Півночі, оскільки вказана Угода була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.

Статтею 1 Угоди від 13.03.1992 закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають (чинної на момент виникнення спірних правовідносин).

При цьому, метою Угоди від 13.03.1992 є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які отримали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження до складу СРСР і реалізують це право на території держав - учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 встановлено, що вона поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди.

Статтею 6 Угоди від 13.03.1992 передбачено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.

Аналіз наведеного вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди від 13.03.1992 підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі Закон № 1788-ХІІ), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок № 637).

Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Таким чином, нормами вказаного Порядку чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. І лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до записів трудової книжки серії НОМЕР_1 позивач працював, зокрема, у періоди з 04.10.2007 по 19.03.2008, з 20.03.2008 по 03.03.2009, з 04.03.2009 по 28.01.2010, з 30.03.2010 по 25.11.2010, з 10.06.2013 по 19.08.2018 електрогазозварником 5 розряду на території Крайньої Півночі.

Таким чином, лише на підставі зазначених записів у трудовій книжці спірні періоди роботи позивача мають бути зараховані до його страхового стажу.

Суд критично ставиться до посилань відповідача, як на підставу для відмови у призначенні пенсії на те, що для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 04.10.2007 по 19.03.2008, з 20.03.2008 по 03.03.2009, з 04.03.2009 по 28.01.2010, з 30.03.2010 по 25.11.2010, з 01.09.2014 по 19.08.2018 на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав позивачу необхідно надати підтвердження сплати страхових внесків до відповідних фондів держав-учасниць СНД, на території яких проводилась трудова діяльність, з огляду на наступне.

Згідно частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною 1 статті 20 Закону № 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків із сум, виражених в іноземній валюті, здійснюється шляхом перерахування зазначених сум у національну валюту України за курсом валют, установленим Національним банком України на день обчислення страхових внесків.

Відповідно до частини 12 статті 20 Закону № 1058-IV, страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Пунктом 7 частини 16 статті 106 Закону № 1058-IV, передбачено, що виконавчі органи Пенсійного фонду накладають на посадових осіб, які вчинили правопорушення, адміністративні стягнення у разі несплати або несвоєчасної сплати страхових внесків, у тому числі авансових платежів.

Отже, за змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті внесків позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

З огляду на зазначене суд вважає, що позивач не повинен відповідати за несплату страхових внесків роботодавцем та їх, відсутність не може бути підставою для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів його роботи на території Крайньої Півночі, оскільки працівник не несе відповідальності за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку сплати страхових внесків.

Вказаний висновок узгоджується з правовими висновками зазначеними у постановах Верховного Суду від 30.12.2021 по справі №348/1249/17, від 17.07.2019 по справі № 144/669/17 та від 20.03.2019 по справі № 688/947/17 та у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 04.11.2022 по справі № 160/19192/21

Відтак, наведене у сукупності дозволяє дійти висновку, що оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.08.2022 № 19 про відмову у призначенні пенсії позивачу є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку із чим позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Обираючи спосіб захисту порушених прав позивача, суд керується тим, що статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Третій апеляційний адміністративний суд у постанові від 16.08.2022 по справі № 160/23721/21 зазначив, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій, перерахунку пенсій громадянам, та на свій розгляд розраховувати пенсію позивача, оскільки прийняття рішень про призначення пенсії відноситься до компетенції відповідача.

Отже, з урахуванням дискреційних повноважень пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню, шляхом визнання протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.08.2022 № 19 про відмову у призначенні пенсії позивачу та зобов`язання відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву від 07.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 04.10.2007 по 19.03.2008, з 20.03.2008 по 03.03.2009, з 04.03.2009 по 28.01.2010, з 30.03.2010 по 25.11.2010, з 01.09.2014 по 19.08.2018, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

Обрання такого способу захисту порушеного права позивача узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 17.07.2018 у справі № 514/166/16-а, в яких, зокрема, зазначено, що повідомляючи позивачу про відмову в призначенні пільгової пенсії, ПФУ діяло необґрунтовано. При цьому, суд не обраховує дійсний загальний та спеціальний стаж позивача, у зв`язку з чим відсутні підстави для зобов`язання ПФУ призначити пенсію позивачу.

При цьому, суд не погоджується з позицією позивача щодо того, що такий спосіб захисту порушених прав як зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву про призначення пенсії не є ефективним та не захищає його права, оскільки як вже було встановлено судом відповідачем за результатами виконання постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 у справі № 200/10748/21 порушені права позивача, за захистом яких позивач звернувся до суду були відновлені.

Відтак, суд вважає, що такий спосіб захисту як зобов`язання відповідача повторно розглянути подану позивачем заяву від 07.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, з урахуванням висновків, викладених у даному судовому рішенні є ефектним способом захисту порушених його прав.

Такий спосіб захисту прав позивача матиме наслідком дотримання судом основних принципів здійснення судочинства, не буде втручанням у дискреційні повноваження органу Пенсійного фонду, оскільки судом під час розгляду справи та відповідачем під час розгляду заяви позивача про призначення пенсії не встановлено інших підстав для відмови у призначенні пенсії, аніж досліджені та спростовані судом у ході розгляду справи.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а тому заявлені позивачем позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.

Суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі (частина 1 статті 143 КАС України).

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою у розмірі 992,40 грн., які підтверджуються квитанцією № 0.0..1 від 28.09.2022, підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.

Керуючись статтями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 23.08.2022 № 19 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути подану ОСОБА_1 заяву від 07.07.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2 із зарахуванням до страхового стажу періоди роботи з 04.10.2007 по 19.03.2008, з 20.03.2008 по 03.03.2009, з 04.03.2009 по 28.01.2010, з 30.03.2010 по 25.11.2010, з 01.09.2014 по 19.08.2018, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич