Справа № 420/14156/22
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/14156/22
Головуючий в 1 інстанції: Бездрабко О.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача - Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездільності та стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 р. по 30.09.2022 р. в сумі 190602,73 грн.;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті пенсії за період з 01.12.2019 р. по 30.09.2022 р. в сумі 190602,73 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 р. у справі № 420/2774/22, яке набрало законної сили, зобов`язано ГУПФУ в Одеській області провести з 01.12.2019 р. перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ДУ "ТМО МВС України по Одеській області" від 26.05.2021 р. № 33/36-310. На виконання рішення суду, ГУПФУ в Одеській області здійснено перерахунок пенсії, однак заборгованість за період з 01.12.2019 р. по 30.09.2022 р. у розмірі 190602,73 грн. не виплачена. Позивач, зазначав, що бездіяльність ГУПФУ в Одеській області порушує чинні норми міжнародного законодавства, а також норми національного законодавства, зокрема, щодо виконання рішення суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 - відмовлено, на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду спору по суті.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що судом першої інстанції під час постановлення ухвали про відмову у відкритті провадження не враховано, що підставою для подачі позову по справі № 420/2774/22 стала протиправна відмова ГУПФУ в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ДУ "ТМО МВС України по Одеській області" від 26.05.2021 р. № 33/36-310, а підставою подачі позову у справі № 420/14156/22 є неправомірна бездіяльність ГУ ПФУ в Одеській області щодо невиплати заборгованості з пенсії, що утворилася після її перерахунку.

На думку апелянта, відмовляючи у відкриті провадженні в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості з виплати пенсії у розмірі 190602,73 грн., суд першої інстанції фактично позбавив позивача можливості реалізувати своє право на отримання належних йому пенсійних виплат.

Крім того, апелянт зазначав, що під час розгляду справи № 420/2774/22 не розглядалися і не вирішувалися вимоги про стягнення певної суми коштів з відповідача. Отже, стягнення заборгованості по пенсії є належним способом захисту, а виконання судового рішення про стягнення такої заборгованості здійснюється в порядку, визначеному Законом № 2262-XII та прийнятих на його виконання підзаконних нормативно-правових актів.

Апелянт наголошував на тому, що зобов`язання ГУ ПФУ в Одеській області рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/2774/22 вчинити певні дії виявився неефективним способом захисту порушеного права позивача. Відповідачем було допущено протиправну бездіяльність щодо не виплати заборгованості з пенсійних виплат.

Відповідачі своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що заявлений ОСОБА_1 спір у даній справі виник між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що уже були предметом розгляду суду в справі № 420/2774/22, проте на стадії виконання судового рішення.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм процесуального права, колегія суддів виходить із такого.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії", заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21.07.2022 року по справі №420/2774/22, яке набрало законної сили позовні вимоги ОСОБА_1 до ГУПФУ в Одеській області, про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, задоволено частково, а саме:

- визнано протиправними дії ГУПФУ в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в проведенні перерахунку та виплати пенсії з 01.12.2019 на підставі довідки ДУ ТМО МВС України по Одеській області МВС України №33/36-310 від 26.05.2021 року, виданої станом на листопад 2019 року, відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції;

-зобов`язано ГУПФУ в Одеській області провести з 01.12.2019 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 на підставі довідки ДУ ТМO MBC України по Одеській області МВС України №33/36-310 від 26.05.2021 року, виданої станом на листопад 2019 року у відповідно до вимог ст. 43 і 63 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та положень Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11. 2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції";

-в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, згідно інформації наданої ГУ ПФУ в Одеській області на запит позивача, доплата пенсії за рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі №420/2774/22 за період з 01.12.2019 по 30.09.2021 року становить 190602,73 грн.

Також позивач в позовній заяві зазначав, що ГУ ПФУ в Одеській області протиправно не було виконано рішення суду по справі №420/2774/22 та не проведено виплату перерахованої пенсії за даний період, а в обґрунтування правомірності зволікання щодо виконання рішення суду ГУ ПФУ в Одеській області посилалося на Постанову КМУ України №1279 від 16.12.202р. та відсутність коштів у бюджеті.

Таким чином, зі змісту позовної заяви та апеляційної скарги встановлено, що позивач не погоджується із тим, що ГУПФУ в Одеській області не виконало рішення суду по справі №420/2774/22 та допустило протиправну бездіяльність щодо невиплати ОСОБА_1 нарахованої пенсії за період з 01.12.2019 року по 30.09.2022 року в сумі 190602,73 грн.

Тобто, звертаючись з даним позовом, позивач фактично просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі №420/2774/22 в частині виплати перерахованої пенсії.

З аналізу вищенаведених законодавчих норм вбачається, що примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа та не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення, шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому у такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі № 816/2016/17, від 21 листопада 2019 року по справі №802/1933/18-а, від 06 лютого 2019 року по справі № 816/2016/17, від 08 грудня 2020 року №540/326/20.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції доречно зауважив на тому, що оскаржена бездіяльність відповідача вчинена на виконання судового рішення у справі №420/2774/22 може бути оскаржена в порядку статті 383 КАС України, а не шляхом подання нового позову, оскільки відсутні підстави стверджувати про виникнення між позивачем та відповідачем нового спору.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_1 , відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 170 КАС України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта, що під час розгляду справи № 420/2774/22 не розглядалися і не вирішувалися вимоги про стягнення певної суми коштів з відповідача, а тому звернення з позовом про стягнення заборгованості по пенсії є належним способом захисту, оскільки позивач не позбавлений можливості звернення до суду з заявою про встановлення способу та порядку виконання судового рішення в порядку ст.378 КАС України.

На думку колегії суддів, наведені в апеляційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали.

Крім того, слід зазначити, що відповідно до пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм процесуального права при вирішенні питання про повернення позову, апеляційна скарга залишається без задоволення, а ухвала суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 327-329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області про визнання протиправною бездільності та стягнення заборгованості - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 19.12.2022 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.