Справа № 640/18884/18
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м. Київ № 640/18884/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Головного управління ДПС у м. Києві
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 (далі також - позивачка, ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі також - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 09.06.2018 №0-2658.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятого ГУ ДФС у м. Києві оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 09.06.2018 №0-2658, яким ОСОБА_1 визначено до сплати суму грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, у розмірі 58 703,52 грн., оскільки при обчислені суми податку контролюючим органом взято до увагу невірну площу об`єкта оподаткування (належного позивачці на праві приватної власності нежилого приміщення). А саме позивачка стверджує, що відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежилої будівлі, зареєстрованого в Реєстрі за №1177, їй належить лише 10/100 від майнового комплексу площею 2 372,60 кв.м., - тобто, всього лише 233,43 кв.м. площі нежилих приміщень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.11.2018 відкрито провадження у справі №640/18884/18 за вказаним позовом та дану справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

На виконання вимог цієї ухвали представник ГУ ДФС у м. Києві подав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, де просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Свої заперечення проти позову відповідач мотивував тим, що відповідно до отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна інформації щодо суб`єкта (позивачки) та змісту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, який був наданий ОСОБА_1 , контролюючим органом встановлено, що площа майнового комплексу складає 24459,8 кв.м., а відповідно належні позивачці 10/100 від даної площі - 2445,98 кв.м. Керуючись нормами п. 266.3, п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України та п.п. 5.1, 5.3 рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві», ГУ ДФС у м. Києві обчислило та нарахувало позивачці за період 2017 рік податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, всього у розмірі 58 703,52 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2018 провадження у справі №640/18884/18 було зупинено до набрання законної сили рішенням суду в адміністративній справі №826/16361/18.

Ухвалами Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.11.2022 провадження у справі було поновлено, вирішено питання про заміну відповідача (ГУ ДФС у м. Києві) в порядку правонаступництва на Головне управління ДПС у м. Києві (код ЄДРПОУ ВП 44116011).

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

09.06.2018 ГУ ДФС у м Києві прийняло оспорюване податкове повідомлення-рішення форми «Ф» за №0-2658, яким визначило ОСОБА_1 в порядку пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 Податкового кодексу України до сплати податкове зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості» за звітний період 2017 рік на суму 58 703,52 грн.

Зі змісту наведеного у тексті відзиву розрахунку спірної суми податку вбачається, що такий було обчислено наступним чином:

2 445,98 кв.м. х 24 грн./кв.м. = 58 703,52 грн., де:

- 2 445,98 кв.м. - площа приміщення, на яке нараховано податок;

- 24 грн./кв.м. - ставка податку, визначена з урахуванням встановлених розміру мінімальної заробітної плати (3 200,00 грн.) та понижувального коефіцієнту 0,75 до ставки податку відповідно до рішення Київської міської ради від 23.06.2011 №242/5629 «Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві».

Крім того, за даними окремого паперового розрахунку спірної суми податку, об`єктом оподаткування у даному випадку було визначене нежитлове приміщення, за реєстроване за позивачкою на праві власності 23.07.2013, площею 2 445,98 кв.м., та що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважаючи зазначене податкове повідомлення-рішення від 09.06.2018 протиправним, а, відтак, таким, що підлягають скасуванню, позивачка звернулася із цим позовом до Окружного адміністративного суду міста Києва.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до пп. 266.1.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України), платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Приписи п. 266.2.1 п. 266.1 ст. 266 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Базою оподаткування відповідно до пп. 266.3.1 п. 266.1 ст. 266 Податкового кодексу є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток

За правилами пп. 266.3.2 п. 266.1 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

При цьому, пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України визначено, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування.

Підпунктом 266.6.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України закріплено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Згідно з пп. 266.7.1 п. 266.6 ст. 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Із набранням чинності вказаними положеннями ПК України 01 січня 2015 року, власники об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості є платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за виключенням випадків, визначених пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України.

Дослідивши та проаналізувавши наявні у справі матеріали суд встановив, що об`єктом оподаткування, за яким визначено оспорювану суму податку у розмірі 58 703,52 грн., є нежитлові приміщення, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Період, за який нарахований податок, - 2017 рік.

Зі змісту долучених позивачем до матеріалів справи копій документів вбачається, що 03.02.2003 між ЗАТ «БУДІНДУСТРІЯ-ДВА» (як продавцем) та ТОВ «КОРЧУВАТСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ - ДВА» (як покупцем) був укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисенком О.О. зареєстрований в реєстрі за № 1064, який зареєстрований Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації 03.03.2003 за №227-з, що підтверджується реєстраційним написом на договорі купівлі-продажу. Згідно тексту цього договору купівлі-продажу від 03.02.2003, а також тексту акта передачі-прийому від 09.02.2003 ЗАТ «БУДІНДУСТРІЯ-ДВА», як власник та продавець продав, а ТОВ «КОРЧУВАТСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ - ДВА», як покупець придбало нежитлову будівлю - адміністративне приміщення (літ. Ш) загальною площею 490,20 кв.м., що складає 21/100 частки від майнового комплексу площею 2 372,60 кв.м. розташованого за адресою АДРЕСА_1 .

Також в тексті довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 21.01.2018 вих. №1750 зафіксовано, що право власності на нежилу будівлю (літ. «Ш») загальною площею 490,2 кв.м., що складає 21/100 частини від майнового комплексу площею 2 372,6 кв.м., перейшло та зареєстровано за Товариство з обмеженою відповідальністю «Корчуватське підприємство залізничного транспорту-2» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального отруту Лисенко О.О. від 03.02.2003 №1064, та зареєстрованого в Бюро 03.03.2003.

В подальшому, 23.07.2013 між ТОВ «КОРЧУВАТСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ - ДВА» (як продавцем) і ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , - як покупцями, укладено договір купівлі-продажу нежилої будівлі, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П., який зареєстровано у реєстрі за №1177. Предметом вказаного договору купівлі-продажу нежилої будівлі від 23.07.2013 визначена саме нежила будівля адміністративного приміщення (літ. Ш), загальною площею 490,20 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та яка відчужена ТОВ «КОРЧУВАТСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ ДВА» в рівних частках на користь кожного з покупців: ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .

З тексту витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (індексний номер 6686432, дата формування 23.07.2013) дійсно зазначено документ, на підставі яких проведено реєстраційні дії як підстава виникнення права власності ОСОБА_1 на придбане нерухоме майно, а саме - договір купівлі-продажу нежитлової будівлі номер 1177, виданий 23 липня 2013 року, приватний нотаріус Панченко А.П. При цьому, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, не зазначено інших документів окрім наведених вище документів, як підстави виникнення (набуття) права власності у позивачки на нерухоме майно розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу нежилої будівлі, укладеного 23.07.2013 між ТОВ «КОРЧУВАТСЬКЕ ПІДПРИЄМСТВО ПРОМИСЛОВОГО ЗАЛІЗНИЧНОГО ТРАНСПОРТУ-ДВА» (як продавцем) та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (як покупцями), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченко А.П. і зареєстрованого в реєстрі за номером 1177, Продавець зобов`язується передати у власність Покупців, а Покупці зобов`язуються прийняти у власність, в рівних частках кожний, нежилу будівлю адміністративне приміщення (літ. III), загальною площею - 490,2 кв.м., що складає 21/100 частин від майнового комплексу площею 2 372,60 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та оплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у цьому договорі (доказ додано до позовної заяви та знаходиться у матеріалах справи).

Пунктом 1 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (надалі-Закон №1952) визначено, що державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна проводиться на підставі договорів, укладених у порядку, встановленому законом.

Частиною третьою ст. 3 цього Закону встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Таким чином, наведене у сукупності дає підстави для висновку про те, що позивачці на праві власності ніколи не належали 2 445,98 кв.м. в об`єкті нерухомого майна загальною площею 2 4459,80 кв.м., розташованому у АДРЕСА_1 , про що помилково було зроблено припущення контролюючим органом в розрахунку доданому до оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 09.06.2018.

Аналогічні висновки були наведені у рішенні Окружного адміністративного суду міста Києва від 01.12.2020 та постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 12.04.2021 у справі №640/16075/20 (які набрали законної сили) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого з того ж самого податку, відносно того ж самого об`єкта оподаткування, але за інший звітний період.

У силу припису ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже враховуючи все наведене у сукупності суд погоджується з доводами позивача про безпідставність прийняття ГУ ДФС у м. Києві податкового повідомлення-рішення від 09.06.2018 №0-2658, як такого, що прийняте з урахуванням недостовірної площі об`єкта оподаткування, а тому таке рішення контролюючого органу підлягає скасування в частині нарахованого податкового зобов`язання у сумі 53 101,20 грн.

Частиною другою ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, перевіривши та проаналізувавши матеріали справи і надані сторонами докази за правилами, встановленими ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору (ч. 3 ст. 139 цього Кодексу).

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції від 13.11.2018, ОСОБА_1 під час звернення до суду з цим адміністративним позовом сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн. Таким чином, оскільки позовні вимоги задоволені частково, на користь позивачки належить стягнути сплачений ним судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві у розмірі 637,84 грн.

Керуючись статтями 2, 5-11, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 257 - 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) до Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 09.06.2018 №0-2658 в частині нарахованої суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваний фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 53 101,20 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 637,84 грн. (шістсот тридцять сім гривень 84 копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві (, адреса місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок