Справа № 500/4499/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

з питань забезпечення адміністративного позову

Справа № 500/4499/22

16 грудня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, в складі судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Тернопільський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр, ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

15.12.2022 ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Тернопільський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр, ОСОБА_2 , в якій просить:

визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо залучення під час військового стану для потреб збройних Сил України належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 ;

зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повернути ОСОБА_1 автомобіль ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 .

Одночасно з пред`явленням позову позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій заявник просить: заборонити ІНФОРМАЦІЯ_4 використовувати у власних потребах та передавати військовим формуванням Збройних Сил України належний на праві власності ОСОБА_1 вантажний автомобіль ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 .

В обґрунтування вказаної заяви зазначено, що при вилученні належного ОСОБА_1 на праві власності автомобіля ЗИЛ - 131, реєстраційний номер НОМЕР_1 , відповідачем допущено ряд порушень, зокрема: відсутність розпорядження голови місцевої адміністрації щодо залучення вилученого автомобіля під час воєнного стану для потреб військових формувань Збройних Сил України, в тому числі щодо використання автомобіля ІНФОРМАЦІЯ_3 для перевезення особового складу, а також виконання першочергових завдань; неналежне оформлення часткового наряду №323 від 07.03.2022 щодо доставки даного автомобіля в ІНФОРМАЦІЯ_3 ; неналежне складення акту приймання-передачі транспортного засобу автомобіля ІНФОРМАЦІЯ_3 ; не визначення вартості автомобіля на момент вилучення; неправомірне визначення вартості та оцінка автомобіля станом на 27.04.2022; використання автомобіля ІНФОРМАЦІЯ_3 після 07.03.2022.

На думку заявника, в даному випадку обставини дозволяють однозначно та беззаперечно стверджувати про наявність очевидних ознак протиправності дій відповідача та порушення прав, свобод та інтересів позивача при вилученні належного йому на праві власності автомобіля ЗИЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 . Невжиття заходів забезпечення позову в подальшому ускладнить або унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду .

Заява про забезпечення позову відповідно до ч.1 ст.154 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, виходячи з меж заявленого клопотання, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд при вирішенні питання про забезпечення позову враховує наступне.

Приписами ч.1 ст.150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 вказаної норми забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно із ч.4 ст.150 КАС України подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Таким чином, ст.150 КАС України визначено вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити її.

Положеннями ч.1 ст.151 КАС України встановлено, що позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Необхідно зазначити, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Тобто інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, обов`язковою умовою для застосування судом заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з таких обставин: очевидність небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; доведення позивачем того, що захист його прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат; очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

У провадженні Тернопільського окружного адміністративного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Тернопільський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр, ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач у вказаному позові просить: визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо залучення під час військового стану для потреб збройних Сил України належного на праві власності ОСОБА_1 автомобіля ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 ; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 повернути ОСОБА_1 автомобіль ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 .

Як видно із доводів заяви про забезпечення, відповідачем не дотримано процедури примусового відчуження транспортного засобу в умовах правового режиму воєнного стану, у зв`язку із чим транспортний засіб підлягає поверненню позивачу.

Отже, предметом оскарження в справі є протиправні дії відповідача щодо залучення під час військового стану для потреб збройних Сил України належного на праві власності позивачу автомобіля, а в обґрунтування заяви про забезпечення позову позивача наголошує, що відповідачем не дотримано процедури примусового відчуження транспортного засобу в умовах правового режиму воєнного стану, у зв`язку із чим транспортний засіб підлягає поверненню.

Суд відзначає, що забезпечуючи такий позов до вирішення справи по суті, і якому ще не надано офіційну правову оцінку в межах оскарження та без застосування принципів адміністративного судочинства, зокрема, таких як гласності і відкритості, змагальності тощо, суд фактично ухвалює рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022. Подальшими Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022 воєнний стан продовжено до 19.02.2023.

Статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі Закон № 389-VIII) визначено, що воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами п.3, 4 ч. 1 ст.8 Закону № 389-VIII, в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: використовувати потужності та трудові ресурси підприємств, установ і організацій усіх форм власності для потреб оборони, змінювати режим їхньої роботи, проводити інші зміни виробничої діяльності, а також умов праці відповідно до законодавства про працю; примусово відчужувати майно, що перебуває у приватній або комунальній власності, вилучати майно державних підприємств, державних господарських об`єднань для потреб держави в умовах правового режиму воєнного стану в установленому законом порядку та видавати про це відповідні документи встановленого зразка.

Стаття 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) визначає військово-транспортний обов`язок.

Зокрема, ч. 1 та 2 ст. 6 цього Закону передбачено, що військово-транспортний обов`язок установлюється з метою задоволення потреб Збройних Сил України, інших військових формувань на особливий період транспортними засобами і технікою і поширюється на центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, у тому числі на залізниці, порти, пристані, аеропорти, нафтобази, автозаправні станції дорожнього господарства та інші підприємства, установи і організації, які забезпечують експлуатацію транспортних засобів, а також на громадян - власників транспортних засобів.

Порядок відшкодування державою вартості майна чи збитків, яких зазнають центральні та місцеві органи виконавчої влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи і організації, а також громадяни внаслідок вилучення чи примусового відчуження транспортних засобів в особливий період, визначається законом.

Механізм передачі, примусового відчуження або вилучення майна у юридичних та фізичних осіб для потреб держави в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану регулює Закон України "Про передачу, примусове відчуження або вилучення майна в умовах правового режиму воєнного чи надзвичайного стану" від 17.05.2012 №4765-VI.

На виконання наведених норм законів, постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1921 затверджено "Положення про військово-транспортний обов`язок", яким визначено порядок виконання військово-транспортного обов`язку для задоволення потреб Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби (далі - військові формування) на особливий період транспортними засобами і технікою усіх типів і марок вітчизняного та іноземного виробництва, їх повернення під час демобілізації та компенсації шкоди, завданої транспортним засобам і техніці внаслідок їх залучення під час мобілізації.

Аналізуючи наведені норми матеріального права та доводи представника позивача, суд наголошує, що забезпечення позов шляхом заборони відповідачу використовувати у власних потребах та передавати військовим формуванням Збройних Сил України належний на праві власності позивачу транспортний засіб, суперечить встановленому ст. 6 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" військово-транспортному обов`язку власників транспортних засобів, що є неприпустимим під час воєнного стану.

Разом з тим, забезпечення позову в запропонований представником позивача спосіб призведене до нівелювання встановленого законом військово-транспортного обов`язку позивача, як власника транспортного засобу. Також попередній огляд фотоматеріалів автомобіля ЗИЛ - 131, д.н.з. НОМЕР_1 однозначно вказує на можливість його використання відповідачем у подоланні військової агресії російської федерації, а доцільність таких дій буде предметом судового розгляду.

Водночас оцінка доводам позивача про порушення відповідачем процедури примусового вилучення транспортного засобу буде надана судом при вирішенні справи по суті заявлених вимог після встановлення дійсних обставин справи та зі з`ясуванням позиції відповідача.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, у спосіб та з підстав, заявлених позивачем, а тому заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.150-157, 243, 248 КАС України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_2 , Тернопільський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр, ОСОБА_2 , про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Повний текст ухвали складено 16 грудня 2022 року.

Суддя Мандзій О.П.