Справа № 640/9345/22
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9345/22 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року (справу розглянуто в порядку письмового провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Кузьменка Олексія Степановича про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263;

- визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марків Яни Євгенівни про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 №69208375.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Апелянт посилається на правові позиції Верховного Суду та вказує, що фактично жодних сум відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції не було стягнуто у межах виконавчого провадження №417182631. Також апелянт зазначає, що незрозумілою залишається сума виконавчого збору у розмірі 1 066 009,96 грн., оскільки у постанові від 08.05.2015 (ВП №41718263) сума виконавчого збору визначена у розмірі 1 232 235,03 грн.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов та призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до статті 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у межах виконавчого провадження №41718263 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Кузьменком О.С. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 08.05.2015, якою з боржника - ОСОБА_1 - встановлено стягнути виконавчий збір у розмірі 1 232 235,03 грн.

Надалі, головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменком О.С., у зв`язку з поданням стягувачами заяв про повернення останнім без виконання виконавчого листа, у виконавчому провадженні №41718263 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.01.2022.

З огляду на викладене, листом від 10.01.2022 №41718263/20-1/9 відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби звернувся до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про подальше виконання постанови від 08.05.2015 у ВП №41718263. При цьому, як у даному листі, так і у постанові від 08.05.2015 у ВП №41718263 зазначено, що залишок нестягнутого виконавчого збору становить 1 066 009,96 грн.

Як наслідок, головним державним виконавцем Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Марків Я.Є. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 (ВП №69208375) про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 1 066 009,96 грн..

Вважаючи постанову про стягнення з боржника виконавчого збору та постанову про відкриття виконавчого провадження протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом. Також суд вказав, що строк пред`явлення до виконання постанови був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без виконання постановою від 10.01.2022, а не з дати її прийняття, як помилково зазначено представником позивача.

При цьому, суд відхилив як необґрунтоване клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки, як зазначено представником позивача, про порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів позивач дізнався лише після того, як дізнався про відкриття виконавчого провадження №69208375, оскільки гадав, що з моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.01.2022 виконавче провадження №41718263 завершено, а зобов`язання позивача, як боржника, погашено.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Так, враховуючи наявність в ході розгляду справи в суді першої інстанції доводів щодо пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суду із позовом та наявність підстав для залишення позову без розгляду, колегія суддів дійшла висновку про необхідність першочергово здійснити перевірку останніх для вирішення питання про наявність або відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що з адміністративним позовом до Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції про визнання протиправними та скасування постанов позивач звернувся 20 червня 2022 року (а.с. 20), що підтверджується датою оформолення поштового відправлення на конверті.

Предметом оскарження у даній справі ОСОБА_1 заявив наступні рішення: постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Кузьменка Олексія Степановича про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263 та постанову головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марків Яни Євгенівни про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 №69208375.

У позовній заяві позивачем позивачем було заявлено клопотання про поновлення строку звернення до адміністративного суду, в якому вказано, що про існування постанови ВП № 69208375 від 10.06.2022 року позивач дізнався 13.06.2022 року із мобільного застосунку «ДІЯ», тому позовна заява в цій частині подається у встановлений законодавством термін.

При відкритті провадження у справі Окружний адміністративний суд міста Києва поновив пропущений строк, однак жодного мотивування відповідна ухвала не містить.

При цьому суд першої інстанції, розглядаючи спір по суті спірних правовідносин, в оскаржуваному рішенні відхилив як необґрунтоване клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду, з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки, як зазначено представником позивача, про порушення власних прав та охоронюваних законом інтересів позивач дізнався лише після того, як дізнався про відкриття виконавчого провадження №69208375, оскільки гадав, що з моменту винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 10.01.2022 виконавче провадження №41718263 завершено, а зобов`язання позивача, як боржника, погашено.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в системному аналізі з обставинами справи, доводами відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні створено систему адміністративних судів.

Порядок здійснення судочинства в адміністративних судах визначає КАС України, частиною першою статті 5 якого визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Частина перша статті 118 КАС України визначає, що процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною першою статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 287 КАС України, учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Позовну заяву може бути подано до суду: 1) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів; 2) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Аналогічні норми містить ч. 5 ст. 74 Закон України «Про виконавче провадження», відповідно до якої, рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Зі змісту зазначених правових норм вбачається, що загальний строк для звернення до суду з адміністративним позовом становить шість місяців, однак у справах щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, останній становить 10 днів та починає обчислюватись з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено законом з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених КАС України, певних процесуальних дій.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Окрім того, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства», пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Рішенням Конституційного Суду України від 13.12.2011 №17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «особа повинна» слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

З матеріалів справи вбачається, що в матеріалах виконавчого провадження, долучених відповідачем до матеріалів справи, міститься підтвердження ознайомлення позивачем 01.09.2015 року (а.с. 76).

Тобто, з 01.09.2015 року ОСОБА_1 був обізнаний та ознайомлений з наявністю та зі змістом постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Кузьменка Олексія Степановича про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263, що підтверджується його особистим підписом у матеріалах виконавчого провадження (а.с. 76) та фактично не заперечується позивачем.

Таким чином, позивач жодним чином не був позбавлений правом звернутись з позовом щодо оскарження постанови від 08.05.2015 у ВП №41718263 у встановлений законодавством строк, тобто, протягом 10 днів з моменту ознайомлення з останньою, однак, з позовом про її оскарження позивач звернувся лише 20 червня 2022 року, тобто, більш ніж через сім років з моменту ознайомлення з оскаржуваною постановою.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з цим позовом в частині позовних вимог щодо оскарження постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Кузьменка Олексія Степановича про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263, не навівши при цьому жодних поважних та об`єктивних причин пропуску вказаного строку.

При цьому, колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Твердження суду першої інстанції про те, що «позивач гадав, що після повернення виконавчого документа стягувачу зобов`язання боржника погашено», не може бути поважною, непереборною причиною пропуску строку звернення до суду.

Чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи.

У випадку, якщо ОСОБА_1 вважав, що оскаржуваною постановою про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263 порушено його права та законні інтереси, позивач мав одразу після ознайомлення з останньою у вересні 2015 року у встановлений законодавством строк оскаржити її до суду, або ж, принаймні, звернутись до суду у розумний строк, вказавши поважні причини його пропуску.

Отже колегія суддів наголошує, що в межах спірних правовідносин щодо оскарження постанови про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263 позивачем на сім років пропущено встановлений законом звернення до суду, а вказані ним причини не є поважнимим в розуміні процесуального закону.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Частиною 1 статті 319 передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позовну заяву без розгляду в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Кузьменка Олексія Степановича про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263.

Щодо позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марків Яни Євгенівни про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 №69208375, колегія суддів зазначає наступне.

Позивач , оскаржуючи постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого документу щодо стягнення виконавчого збору, яке є самостійним рішенням суб`єкта владних повноважень, а підстави і порядок їх прийняття врегульовано Законом № 1404-VІІІ, однак ОСОБА_1 не обґрунтовує протиправність постанови про відкриття виконавчого провадження, а фактично наводить доводи щодо незгоди із постановою державного виконавця ВДВС про стягнення виконавчого збору, яка не була оскаржена у встановлений законом строк та позовна вимога щодо якої залишена судом без розгляду з огляду на пропуск звернення до суду.

Підставою для прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження є виконавчий документ, яким у цій справі є постанова про стягнення виконавчого збору.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що порядок прийняття оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження, визначений Законом № 1404-VІІІ, відповідачем не порушено, а постанова про стягнення виконавчого збору, на підставі якої відкрито виконаве провадження, є чинною та не скасованою в судовому порядку.

Доводами протиправності постанов про відкриття виконавчого провадження вказано фактично лише пропуск строку пред`явлення та суму, визначену в останній, щодо яких колегія суддів зазначає наступне.

Оскільки до набрання чинності Законом №1404-VIII постанова про стягнення виконавчого збору приймалася одночасно з початком примусового виконання рішення і виконувалася за рахунок стягнутих із боржника грошових сум одночасно із задоволенням вимог стягувача в межах основного виконавчого провадження, постанова про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 є такою, що автоматично пред`явлена до виконання з дати її прийняття.

Отже, строк її пред`явлення до виконання був перерваний, у зв`язку з чим його початок після переривання у спірних правовідносинах необхідно обчислювати з моменту завершення виконавчого провадження та повернення виконавчого документу стягувачу без виконання постановою від 10.01.2022, а не з дати її прийняття, як помилково вважає апелянт.

Таким чином, відповідачем були вчинені дії, направлені на виконання постанови про стягнення з позивача виконавчого збору, у відповідності до вимог Закону №1404-VIII, вчинення аналогічних дій передбачала і попередня редакція Закону №606-ХІV.

Крім того, у постанові від 08.05.2015 у ВП №41718263, як виконавчому документі зазначено, що залишок нестягнутого виконавчого збору становить 1 066 009,96 грн., а тому саме на дану суму стягнення відкрито виконавче провадження №69208375.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марків Яни Євгенівни про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 №69208375. Доводи апеляційної скарги позивача таких висновків суду не спростовують.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі пункту 3 частини першої статті 315 цього Кодексу суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

За правилами частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Приписи пункту 8 частини першої статті 240 КАС України визначають, що суд своєю ухвалою залишає позовну заяву без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до частини третьої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що з огляду на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а позовна заява - залишенню без розгляду у відповідній частині, в іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовити.

Керуючись ст. 243, 315, 319, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2022 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції Кузьменка Олексія Степановича про стягнення виконавчого збору від 08.05.2015 у ВП №41718263 - залишити без розгляду.

У задоволенні позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця Солом`янського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Марків Яни Євгенівни про відкриття виконавчого провадження від 10.06.2022 №69208375 - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді В.О. Аліменко,

Н.В. Безименна