Справа № 991/6317/22
Суддя: Крикливий В. В.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
Справа № 991/6317/22
Провадження № 2-а/991/6/22
У Х В А Л А

13 грудня 2022 місто Київ

Вищий антикорупційний суд колегією суддів у складі: головуючого Крикливого В.В., суддів: Галабали М.В. та Ногачевського В.В., розглянувши в порядку письмового провадження заяву про забезпечення позову у справі за позовом Міністерства юстиції України до ОСОБА_1 про застосування санкції, передбаченої пунктом 11 частини 1 статті 4 Закону України «Про санкції»,

в с т а н о в и в :

12.12.2022 до Вищого антикорупційного суду (далі - суд) звернулось Міністерство юстиції України (далі - позивач) з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про застосування санкції, передбаченої пунктом 11 частини 1 статті 4 Закону України «Про санкції», та стягнення активів у дохід держави.

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 13.12.2022 відкрито провадження у справі за згаданим позовом.

Одночасно із позовною заявою представником позивача подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єкту нерухомого майна, який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (громадянину рф, РНОКПП - НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер платника податків рф - НОМЕР_2 ), а саме: котедж літ. В, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; загальна площа: 523,7 кв.м. (реєстраційний номер майна в реєстрі - 8184053).

Обґрунтування заяви про забезпечення позову

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що ОСОБА_1 є відповідачем у межах даної адміністративної справи та несе відповідальність за те, що будучи депутатом державної думи федеральних зборів російської федерації, у повному обсязі підтримує політику вищого керівництва рф, яка підриває територіальну цілісність, суверенітет і незалежність України, а також брав та продовжує брати участь в ухваленні рішень про поширення юрисдикції держави-агресора на територію міжнародно визнаних кордонів України.

Разом з цим, відповідачу на праві приватної власності належить актив, який необхідно за наслідками позову по суті стягнути в дохід держави, а саме: котедж літ. В, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; загальна площа: 523,7 кв.м.

Враховуючи те, що невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, позивач прохає задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Щодо порядку вирішення заяви про забезпечення позову

Процесуальні питання та процедура вирішення заяв про забезпечення адміністративного позову врегульовано главою 10 розділу I «Загальні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Так, частиною 1 статті 154 КАС України встановлено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа або до якого має бути поданий позов, не пізніше двох днів з дня її надходження, без повідомлення учасників справи.

Заява про забезпечення позову подана Міністерством юстиції України як позивачем в адміністративній справі. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 КАС України позивачем в адміністративному судочинстві є, в тому числі, суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до адміністративного суду.

Частиною восьмою ст. 5 Закону України «Про санкції» встановлено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, вживає заходів щодо виявлення та розшуку активів фізичних та юридичних осіб, зазначених у відповідних рішеннях Ради національної безпеки і оборони України. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, має право залучати до виявлення та розшуку таких активів інші органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Ці органи забезпечують сприяння центральному органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері стягнення в дохід держави активів осіб, щодо яких застосовано санкції, у виявленні та розшуку відповідних активів у межах прав та можливостей, наданих їм законодавством, яке регулює статус та організацію їхньої діяльності.

Таким центральним органом виконавчої влади, у відповідності до п. 1 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.07.2014 за № 228, є Міністерство юстиції України, яке, згідно із підпунктом 543 пункту 4 згаданого Положення, уповноважено звертатися до суду з позовами та брати участь у справах про застосування санкції, передбаченої пунктом 11 частини першої статті 4 Закону України «Про санкції».

Відтак, у даній адміністративній справі позивач є суб`єктом владних повноважень, на виконання повноважень якого подано позов до суду, тому заява про забезпечення позову надійшла від належного суб`єкта та підлягає подальшому розгляду.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України письмовим провадження є вирішення окремого процесуального питання в суді першої інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд заяви Міністерства юстиції України про забезпечення позову здійснюється судом за правилами письмового провадження.

Мотиви суду

Розглянувши заяву про забезпечення адміністративного позову, суд дійшов висновку про необхідність її задоволення з огляду на таке.

Частиною 1 статті 150 КАС України передбачено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Тобто, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи, визначених законом заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

У розумінні наведеної норми Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має надати оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступних критеріїв: (1) розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; (2) забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; (3) наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги; (4) ймовірності ускладнення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; (5) запобігання порушення у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

З матеріалів, доданих до позовної заяви, вбачається, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Цей Указ затверджений Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ.

Окрім того, Указом Президента України від 24.02.2022 № 65/2022 оголошено загальну мобілізацію. Цей Указ затверджений Законом України від 03.03.2022 № 2105-IX.

У подальшому строк проведення загальної мобілізації та воєнного стану в Україні продовжено до 19.02.2023 включно.

Рішенням РНБО від 07.09.2022 «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (введене в дію Указом Президента України від 07.09.2022 № 637/2022) стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина рф, депутата державної думи федеральних зборів російської федерації від фракції - політична партія "ЛДПР", застосовано санкцію у вигляді блокування активів (т. 1 а.с. 12).

Судом встановлено, що Міністерство юстиції України звернулося із запитом від 09.09.2022 № 78084/38.1.2/11-22 до Державної податкової служби України (далі - ДПС), яка згідно з пунктом 1 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Своїм листом позивач просив сприяння у пошуку інформації щодо наявності реєстраційного номера облікової картки платника податків у ОСОБА_1 у межах прав та можливостей, наданих ДПС законодавством, яке регулює статус та організацію її діяльності (т. 1 а.с. 38).

13.09.2022 на вказаний запит Міністерства юстиції України ДПС надала відповідь за № 7816/5/99 - 00-12-04-01-05, відповідно до якої ДПС встановлено, що ОСОБА_1 присвоєно реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 (т. 1 а.с. 40).

На запит Міністерства юстиції України 29.09.2022 від НАЗК отримано відповідь за № 41- 05/20466 - 22 відповідно до якої ОСОБА_1 є громадянином рф (ідентифікаційний номер особи рф: НОМЕР_2 ) (т. 1 а.с. 45).

Також НАЗК встановлено, що ОСОБА_1 є російським громадським та політичним діячем, а саме депутатом державної думи російської федерації восьмого скликання з 19.03.2021, обраний у складі федерального списку кандидатів, висунутий політичною партією ЛДПР - ліберально-демократичною партією росії.

За інформацією отриманої від НАЗК 15.02.2022 ОСОБА_1 проголосував за постанову № 58243 - 8 «Про звернення державної думи федеральних зборів російської федерації до президента російської федерації путіна в.в. про необхідність визнання донецької народної республіки та луганської народної республіки», що вказує на підтримку дій та впровадження політики, яка підриває територіальну цілісність, суверенітет та незалежність України.

Надалі депутати державної думи рф (серед яких ОСОБА_1 ) 22.02.2022 проголосували за прийняття законів № 75577-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю та взаємну допомогу між російською федерацією та донецькою народною республікою» та № 75578-8 «Про ратифікацію Договору про дружбу, співпрацю та взаємну допомогу між російською федерацією та луганською народною республікою».

У позовній заяві Міністерства юстиції України стверджує, що проголосувавши за звернення державної думи федеральних зборів російської федерації до президента рф щодо визнання так званих «днр», «лнр», депутат державної думи російської федерації Пайкін Б.Р. свідомо підтримав дії політичного керівництва рф, що в подальшому стали передумовою для початку повномасштабного вторгнення в Україну, яке завдало та продовжує завдавати шкоду державному суверенітету та територіальній цілісності України.

03.10.2022 ОСОБА_1 , як депутат державної думи рф підтримав рішення політичного керівництва рф та проголосував за прийняття законів рф, що стосуються «входження» до складу рф окупованих територій України: http://vote.duma.gov.ru, а саме:

-№ 203812-8 «Про ратифікацію Договору між російською федерацією та донецькою народною республікою про прийняття до російської федерації донецької народної республіки та утворення у складі російської федерації нового суб`єкта»;

-№ 203813-8 «Про ратифікацію Договору між російською федерацією та луганською народною республікою про прийняття до російської федерації луганської народної республіки та утворення у складі російської федерації нового суб`єкта»;

-№ 203814-8 «Про ратифікацію Договору між російською федерацією та Запорізькою областю про прийняття до російської федерації Запорізької області та утворення у складі російської федерації нового суб`єкта»;

-№ 203815-8 «Про ратифікацію Договору між російською федерацією та Херсонською областю про прийняття до російської федерації Херсонської області та утворення у складі російської федерації нового суб`єкта»;

-№ 203816-8 «Про прийняття до російської федерації донецької народної республіки та утворення у складі російської федерації нового суб`єкта - донецької народної республіки»;

-№ 203817-8 «Про прийняття до російської федерації луганської народної республіки та утворення у складі російської федерації нового суб`єкта - луганської народної республіки»;

-№ 203818-8 «Про прийняття до російської федерації запорізької області та утворення у складі російської федерації нового суб`єкта - Запорізької області»;

-№ 203819-8 «Про прийняття до російської федерації херсонської області та утворення у складі російської федерації нового суб`єкта - Херсонської області».

З приводу прийняття вказаних вище законів Пайкін Б.Р. на своєму офіційному сайті розмістив публікацію, в якій підкреслив, що він пишається тим, що може бути свідком та учасником історичного процесу - входження чотирьох нових регіонів до складу росії: https://paykin.online/news/boris-paykin-o-vkhozhdenii-novykh-regionov-v-sostav-rossii/ .

Позивач стверджує, що підтримка рішень політичного керівництва рф шляхом голосування за прийняття законів, що мають на меті зміну конституційно закріпленого статусу територій України та публічні заяви ОСОБА_1 , розміщені на його сайті, вказують на послідовну свідому підтримку рішень керівництва держави-агресора, які спрямовані на спробу поширення юрисдикції на окупованих територіях України, що порушує державний суверенітет та територіальну цілісність України.

Серед іншого на своєму офіційному сайті ОСОБА_1 неодноразово робив публічні заяви спрямовані на створення позитивного образу військовослужбовців та осіб які в складі добровольчих формувань приймають участь у збройній агресії рф проти України.

Також, позивач вказує, що підтримка ОСОБА_1 . політики держави-агресора спрямованої на продовження та подальший розвиток збройної агресії рф проти України, не обмежилась лише публічними заявами.

Так, ОСОБА_1 є одним із депутатів політичної партії «ЛДПР», які виступили з законодавчою ініціативою та внесли законопроект № 228180-8 «Про внесення змін до федерального закону «Про ветеранів»: https://paykin.online/informatsiya-o-deputate/zakonotvorcheskaya-deyatelnost/zakonoproekty-i-popravki-deputata/zakonoproekt-228180-8/.

Вказаний проект федерального закону стосується встановлення статусу ветерана бойових дій особам, які вступили до створених за рішенням органів державної влади російської федерації добровольчих формувань, що сприяють збройним силам рф, під час проведення так званої «спецоперації»: https://www.interfax.ru/russia/871513.

10.11.2022 ОСОБА_1 , як депутат державної думи рф проголосував за прийняття зазначеного законопроекту в третьому читанні: http://vote.duma.gov.ru/?convocation=AAAAAAA8&number=2281808+&deputy=99113126&sort=date_desc.

Міністерство юстиції України наполягає на тому, що депутат державної думи ОСОБА_1 не тільки інформаційно сприяє політиці держави-агресора, а ще брав участь у законотворчій ініціативі, яка спрямована на соціальний захист військовослужбовців, які вчиняють злочини на території України.

Зазначені відомості, на думку позивача, вказують на те, що ОСОБА_1 , будучи депутатом державної думи федеральних зборів російської федерації, у повному обсязі підтримує політику вищого керівництва рф, брав і продовжує брати участь в ухваленні рішень про поширення юрисдикції держави-агресора на територію міжнародно визнаних кордонів України.

З огляду на наведені у позовній заяві доводи та додані до неї докази, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами публічно-правового спору, що є однією з передумов для застосування заходів забезпечення позову.

Варто зазначити, що стаття 151 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає види забезпечення позову. Так, згідно з частиною 1 статті 151 КАС України, позов може бути забезпечено:

1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта;

2) забороною відповідачу вчиняти певні дії;

4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору;

5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Згідно роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» та Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 06.03.2008 № 2 «Про практику застосування адміністративним судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства під час розгляду адміністративних справ», при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 25.04.2019 № 826/10936/18.

Отже, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, або захист цих прав та інтересів стане неможливим чи для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, суд може постановити ухвалу про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову шляхом заборони вчиняти певні дії.

Суд вважає, що вказаний підхід очевидно може бути застосований і при вирішенні питання забезпечення позову у справах про застосування санкції передбаченої п. 11 ст. 1 ч. 4 Закону України «Про санкції», оскільки у випадку задоволення позовної заяви і не вжиття заходів по забезпеченню позову, іншим чином реалізувати ухвалене рішення у випадку втрати активів не буде можливим, оскільки відповідачем виступає нерезидент, який перебуває, отримує головні доходи та володіє майном на території країни-агресора, а також на території, окупованій цією країною. Вказане виключить досягнення мети у конкретній адміністративній справі - застосування санкції до відповідної особи.

Так, підставами застосування санкцій у виді блокування активів фізичних та юридичних осіб є дії фізичної та юридичної особи, які створюють реальні та/або потенційні загрози національним інтересам, національній безпеці, суверенітету і територіальній цілісності України, сприяють терористичній діяльності та/або порушують права і свободи громадянина, інтереси суспільства та держави, призводять до окупації території, експропріації чи обмеження прав власності, завдання майнових втрат, створення перешкод для сталого економічного розвитку, повноцінного здійснення громадянами України належних їх прав і свобод, які виникли з моменту набуття чинності Законом України «Про санкції» у 2014 році. Норма у цій частині діяла з 12.09.2014, що свідчить, що відповідач мав бути обізнаним, що у разі вчинення вищезазначених дій відносно нього можуть бути запровадженні санкції з боку держави України, у тому числі й блокування активів.

Позивачем обраний спосіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерухомого майна, що належить відповідачу.

З цього приводу суд зазначає, що вимогою адміністративного позову в межах даної справи є вимога про стягнення у дохід держави активу відповідача (об`єкта нерухомості), який йому належать на праві приватної власності. Тобто, логічно презюмувати, що невжиття таких заходів (заборони вчинення реєстраційних дій по відношенню до майна відповідача, яке може бути за результатами судового розгляду стягнуте в дохід держави) може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, оскільки відповідач, будучи обізнаним про адміністративний позов про застосування санкції у вигляді стягнення в дохід держави активу, яке йому належать, може вчинити дії з відчуження такого нерухомого майна, з метою унеможливлення стягнення цього активу. У випадку ж відчуження нерухомого майна до прийняття кінцевого рішення у справі, це може спричинити значні складнощі для повернення існуючого становища.

З урахуванням цього, суд дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову до ухвалення остаточного рішення у справі. При цьому, суд вважає, що вказані у заяві заходи забезпечення позову розумними та адекватними, а також такими, що забезпечать збалансованість інтересів сторін, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про достатність вказаних підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Суд звертає увагу, що під час вирішення питання про забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті.

Вжиття заходів забезпечення позову у такий спосіб не суперечить меті застосування правового інституту забезпечення позову та гарантує ефективність судового захисту у разі задоволення цього позову та відповідає вимогам процесуального закону. Як наслідок, незалежно від результатів вирішення даної адміністративної справи по суті, вжиття заходів забезпечення даного адміністративного позову не в змозі завдати істотної шкоди існуючим правам відповідача.

Судом також прийнято до уваги співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить позивач (забезпечення можливості стягнення активів в дохід держави для відшкодування збитків завданих військовою агресією російської федерації та для інших потреб) із наслідками вжиття заходів забезпечення позову.

З огляду на викладене, дослідивши зміст заяви позивача та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог заявника та як наслідок, необхідності задоволення заяви позивача про забезпечення адміністративного позову.

Відповідно до частини 1 статті 156 КАС України ухвала з питань забезпечення адміністративного позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною 2 статті 156 КАС України примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 151, 156 КАС України,

п о с т а н о в и в :

Заяву Міністерства юстиції України про забезпечення позову від 12.12.2022 - задовольнити.

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, зокрема реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам та інше) щодо об`єкта нерухомого майна, який належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину російської федерації, РНОКПП - НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер платника податків рф - 99, а саме:

котедж літ. В, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; загальна площа 523,7 кв.м. (реєстраційний номер майна в реєстрі - 8184053).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та з цього дня підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Примірник ухвали про забезпечення позову негайно надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також, залежно від виду вжитих заходів, направляється судом для негайного виконання державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного протягом п`ятнадцяти днів з дня складення її повного тексту.

Окрім того, у відповідності до статті 157 КАС України суд може скасувати заходи забезпечення позову за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Повний текст ухвали складено 13.12.2022.

Судді:

В.В. Крикливий М.В. Галабала В.В Ногачевський