Справа № 500/3584/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3584/22

13 грудня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хоростківської міської ради Чортківського району Тернопільської області про визнати неправомірним та скасувати рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до Хоростківської міської ради Чортківського району Тернопільської області, у якій позивач просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення Хоростківської міської ради Чортківського району Тернопільської області Восьмого скликання шістнадцятої сесії від 26 січня 2022 року № 2138 в зв`язку із не законною відмовою щодо надання гр. ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою, всупереч судовому рішенню, зобов`язати, Хоростківську міську раду, надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення (складання) проекту землеустрою у чіткій відповідності до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України відповідно до його зверненню - заяви від 19 листопада 2020 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачем на адресу Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області було направлено заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою земельної ділянки орієнтовною площею 2,000 га, для передачі позивачу безоплатно у приватну власність даної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Однак, Хоростківською міською радою Гусятинського району Тернопільської області другої сесії сьомого скликання прийнято рішення №2138 від 26.01.2022, яким відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

На думку позивача таке рішення суб`єкта владних повноважень є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки суперечить положенням частини сьомої статті 118 Земельного кодексу України.

Позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати дозвіл на розробку документації із землеустрою, оскільки, спірне рішення суб`єкта владних повноважень прийнято на виконання рішення суду у справі №500/5497/21, проте без врахування висновків, зроблених судом в межах вказаної судової справи.

Ухвалою суду від 12.10.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (викликом) учасників справи, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

02.11.2022, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву з додатками, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 в повному обсязі, оскільки в рішенні Хоростківської міської ради від 08.12.2020 №108, яким відмовлено у наданні дозволу гр. ОСОБА_3 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах населеного пункту місто Хоростків підставою відмови вказано невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. Тому вважає рішення Хоростківської міської ради від 26.01.2022 №2138 законним.

04.11.2022 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просить задовольнити позов в повному обсязі, а також просив розглядати справу із викликом сторін та залучити до участі у розгляді справи ОСОБА_4 в якості його представника та представника неповнолітньої особи ОСОБА_1 на підставі наданих довіреностей та розгляд справи із викликом сторін.

Ухвалою суду від 08.11.2022 у задоволенні клопотань про залучення до участі у справі ОСОБА_4 в якості представника позивача та представника неповнолітньої особи ОСОБА_1 та про розгляд у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін адміністративної справи №500/3584/22 за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до Хоростківської міської ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - відмовлено.

Частиною п`ятою статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Інших заяв, в тому числі по суті спору, від учасників справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 19.11.2020 звернувся до Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області із заявою, в якій просив надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтованою площею 2 га, яка знаходиться в межах населеного пункту м. Хоростків по вул. Вибранівській для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Відповідачем Хоростківською міською радою Гусятинського району Тернопільської області на другій сесії восьмого скликання прийнято рішення від 08.12.2020 №108 "Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах населеного пункту м. Хоростків по вул. Вибранівська".

Згідно зазначеного рішення, сесія Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області, розглянувши заяву гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в м. Хоростків по вул. Вибранівська, графічний матеріал, враховуючи невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, протокол Земельної погоджувальної комісії від 07.12.2020, керуючись Земельним кодексом України, Законами України "Про землеустрій", "Про місцеве самоврядування в Україні", міська рада вирішила відмовити у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач в інтересах неповнолітнього сина звернувся до суду.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 у справі №500/5497/21 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Хоростківської міської ради Гусятинського району Тернопільської області від 08.12.2020 №108 "Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах населеного пункту м. Хоростків по вул. Вибранівська". Зобов`язано Хоростківську міську раду Гусятинського району Тернопільської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.11.2020 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га, яка знаходиться в межах населеного пункту м. Хоростків по вул. Вибранівській для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вказане рішення суду набрало законної сили 20.12.2021 року.

Надалі, відповідачем прийнято оскаржуване рішення №2138 від 26.01.2022 «Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 » (арк. справи 5).

Згідно вказаного рішення, сесія Хоростківської міської ради Чортківського району Тернопільської області, розглянувши рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 17.11.2021 (справа №500/5497/21) про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в м. Хоростків по вул. Вибранівська, враховуючи невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, витяг з протоколу Земельної погоджувальної комісії з питань земельних відносин, природокористування, планування території, будівництва, архітектури, охорони пам`яток та історичного середовища від 25.01.2022, керуючись пунктом 7 ст. 118 Земельного кодексу України, ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішила відмовити у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах населеного пункту м.Хоростків по вул. Вибранівська у зв`язку з невідповідністю місця розташування земельної ділянки до генерального плану населеного пункту м. Хоростків, згідно п. 7 Земельного кодексу України (арк. справи 5).

Не погоджуючись з вказаним рішенням про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач в інтересах неповнолітнього сина звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 18 Земельного кодексу України (далі ЗК України) до земель України належать усі землі в межах її території, в тому числі острови та землі, зайняті водними об`єктами, які за основним цільовим призначенням поділяються на категорії. Категорії земель України мають особливий правовий режим.

Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Порядок набуття відповідного права визначається главою 19 Розділу IV ЗК України.

Так, згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться в тому числі у разі: в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 ЗК України.

Нормами частини шостої статті 118 ЗК України передбачалося, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до частини сьомої статті 118 ЗК України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Із аналізу вищезазначених положень слідує, що законодавцем у статті 118 ЗК України передбачено виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постановах від 27.02.2018 у справі № 545/808/17, від 05.03.2019 у справі № 360/2334/17, від 28.01.2020 у справі № 2240/2962/18 та 28.02.2020 у справі № 806/3304/18.

Суд встановив, що позивач у листопаді 2020 року звертався до органу місцевого самоврядування із заявою (клопотанням) про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою.

Рішенням міської ради від 08.12.2020 №108 «Про надання дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах населеного пункту м. Хоростків по вул. Вибранівська» вирішено відмовити у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться м. Хоростків по вул. Вибранівська.

Так, відмовляючи у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою відповідач вказав про невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації.

Рішенням суду у справі 500/5497/21 за позовом позивача до відповідача про скасування вказаного рішення суд зазначив, що у рішенні Хоростківської міської ради №108 від 08.12.2020 фактично не зазначено, в чому саме полягає невідповідність місця розташування земельної ділянки, що планується до відведення, вимогам законів, прийнятим відповідно до них нормативно-правовим актам, чи генеральним планам населених пунктів та іншої містобудівної документації. Суд вказав, що рішення з цього приводу має бути вмотивованим та містити обґрунтування відмови із наведенням конкретних, а не загальних, підстав для цього. Крім того, судом взято до уваги те, що у вказаній відмові лише переписано підстави для відмови, передбачені статтею 118 Земельного кодексу України, а тому суд зобов`язав повторно розглянути заяву позивача щодо надання запитуваного дозволу.

Так, виконуючи рішення суду щодо повторного розгляду клопотання позивача, Хоростківською міською радою ухвалено рішення від 26.01.2022 №2138, яким повторно відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 .

При цьому, в якості підстави для відмови, - зазначено підставу аналогічного змісту, що й у попередньому рішенні суб`єкта владних повноважень, що скасоване рішенням суду у справі 500/5497/21 від 17.11.2021.

Тобто, клопотання позивача залишилось не розглянутим по суті, висновки суду, висловлені у рішенні 17.11.2022 у справі №500/5497/21, - відповідачем не враховано.

Зміст цього принципу більш детально розкрито у статті 14 КАС України, якою передбачено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до вимог статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Одним із наслідків обов`язковості судового рішення є преюдиційні властивості встановлених ним обставин, оскільки згідно частини четвертої статті 78 КАС України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Як встановлено під час розгляду цієї справи, на виконання судового рішення Хоростківська міська рада не розглянула клопотання позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з врахуванням висновків судового рішення від 17.11.2022 у справі №500/5497/21, що на переконання суду призвело до порушення права позивача на судовий захист, гарантованого законом.

Разом з тим, на переконання суду, принцип обов`язковості судового рішення не може бути нівельований суб`єктом владних повноважень, у будь-якому випадку.

Натомість, як слідує з оскаржуваного в даній справі рішення відповідача, позивачу було повторно відмовлено у наданні дозволу гр. ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства без належного обґрунтування причини такої відмови, із фактично дублюванням цього рішення попередньому, що скасоване судом.

Водночас суд зауважує, що в силу приписів статті 122 ЗК України, у випадку відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою уповноважений орган повинен надати мотивовану відмову в його наданні у формі рішення, прийнятого на пленарному засіданні відповідної ради.

Суд зазначає, що оскаржуване рішення не містить мотивів відмови, в оскаржуваному рішенні не вказано про конкретну невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку, тощо, а відтак таке рішення не може вважатися обґрунтованим та належним у розумінні приписів Земельного кодексу України.

Відповідачем не надано, а судом не здобуто доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка використовується жителями селищної ради, як під`їзні шляхи до суміжних земельних ділянок, як про це зазначено у відзиві на позовну заяву, хоча оскаржуване рішення такого обґрунтування не містить.

З огляду на те, що спірне рішення не має належних обґрунтувань невідповідності місця розташування земельної ділянки, зазначеного заявником в графічних матеріалах, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України, суд приходить до висновку, що таке рішення не відповідає критерію обґрунтованості, тобто прийняте без врахування усіх істотних обставин, що мають значення для розгляду заяви позивача.

У цій справі відповідачем безпідставно відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку землевпорядної документації, оскільки наявність тієї єдиної обставини, яка була покладена в основу спірного рішення про відмову, - не спростована відповідачем, а тому спростовується судом.

Враховуючи, що будь-які інші перешкоди для надання позивачці дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки в межах спірних правовідносин та їх наявність відповідачем суду не представлена, суд вважає, що ефективний захист порушеного права позивача потребує зобов`язання відповідача розглянути клопотання позивача та прийняти за результатом такого розгляду рішення про надання відповідного дозволу.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. TheUnitedKingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 (остаточне) по справі "ЧУЙКІНА ПРОТИ УКРАЇНИ" (CASE OF CHUYKINA v. UKRAINE) (Заява № 28924/04) констатував: « 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. TheUnitedKingdom), пп. 28 - 36, Series A № 18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє усіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені (див. рішення у справах "Мултіплекс проти Хорватії" (Multiplex v. Croatia), заява № 58112/00, п. 45, від 10 липня 2003 року, та "Кутіч проти Хорватії" (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ECHR 2002-II)».

Оскільки матеріали справи свідчать про повторне прийняття відповідачем протиправного рішення та враховуючи, що будь-які інші перешкоди для надання позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою з відведення земельної ділянки відсутні, суд вважає, що ефективний захист порушеного права позивачки потребує зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу відповідного дозволу, що є гарантією того, що спір між сторонами буде вирішений остаточно.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Відповідно до частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірність та законність своїх дій та рішення при розгляді клопотання позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини шостої статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26.03.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 15.03.2022 № 2119-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 22.05.2022 № 2263-IX, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022, який затверджений Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.08.2022 №2500-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб.

Надалі, Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16.11.2022 №2738-IX затверджено Указ Президента України від 07.11.2022 №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжити строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб.

Таким чином, на дату ухвалення рішення у цій справі в Україні діє воєнний стан, правовий режим якого визначається Законом України від 12.05.2015 №389-VIII.

Законом України від 24.03.2022 №2145-XI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану», який набрав чинності 07.04.2022, внесені зміни до деяких законодавчих актів України, зокрема до Земельного кодексу України.

Відповідно до підпунктів 5, 23 пункту 27 «Перехідних положень» ЗК України у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях особливості регулювання земельних відносин, передбачені цим пунктом, діють відповідно в межах України або окремої її місцевості, у якій введено воєнний стан. У зв`язку з цим у період дії воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Відтак суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду у зобов`язальній частині, а тому відповідно до частини третьої статті 378 КАС України дають підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин.

Враховуючи встановлені судом обставини в межах даної справи та відповідні правовідносини, з вище наведених підстав суд приходить до висновку, що єдиним ефективним способом захисту порушеного права позивача, є саме зобов`язання відповідача, не пізніше ніж через тридцять днів після припинення воєнного стану в Україні, надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться АДРЕСА_1 , згідно заяви позивача (вх. №М-37/221/020 від 19.11.2020). Покладення такого обов`язку на відповідача не є перебиранням судом функції іншого суб`єкта владних повноважень в реалізації відповідних управлінських функцій і вирішенні питань, віднесених до виключної компетенції такого суб`єкта та зобов`язанням його приймати рішення, які входять до його компетенції чи до компетенції іншого органу, з огляду на обов`язковість ефективного механізму захисту порушеного права.

Відповідно до частини першої статті 382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

З наведеної норми вбачається, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення суб`єктом владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, є правом, а не обов`язком суду.

Тобто, судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах є диспозитивним правом суду, яке може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами.

Проте, позивачем не наведено доводів та не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження необхідності саме в даному випадку зобов`язувати відповідача, як суб`єкта владних повноважень, подати звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення у цій справі, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин другої та третьої статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як підтверджується матеріалами судової справи, позивач при зверненні до суду із даним адміністративним позовом сплатив судовий збір у розмірі 994,40 грн згідно квитанції про сплату від 07.10.2022, а отже такі судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Хоростківської міської ради Чортківського району Тернопільської області про визнати неправомірним та скасувати рішення, - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення Хоростківської міської ради Чортківського району Тернопільської області від 26 січня 2022 року №2138 "Про повторний розгляд заяви гр. ОСОБА_1 " щодо відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться в межах населеного пункту м. Хоростків по вул. Вибранівська.

Зобов`язати Хоростківську міську раду Чортківського району Тернопільської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться АДРЕСА_1 , згідно заяви за вх. №М-37/221/020 від 19.11.2020.

Відстрочити виконання рішення суду в частині зобов`язання не більше ніж на тридцять днів після припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Хоростківської міської ради Чортківського району Тернопільської області судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач: - Хоростківська міська рада Чортківського району Тернопільської області (місцезнаходження: вул. Князя Володимира, 17, м. Хоростків, Чортківський район, Тернопільська область, 48240, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.