Справа № 620/1755/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1755/21 Суддя (судді) першої інстанції: Ткаченко О.Є.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми завданої державі невідшкодованої шкоди у розмірі 9104,54 грн; стягнення з ОСОБА_1 суми завданої державі невідшкодованої шкоди у розмірі 1614,59 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог спрямованих до нього та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду в оскаржуваній частині необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 25.06.2019 №130 виключений зі списку особового складу військової частини, звільнений наказом командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 » від 16.05.2019 №108 з військової служби в запас відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини 5 статті 26 (за станом здоров`я) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

На виконання вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2020 № 351 «Про призначення службового розслідування» заступником командира 3 роти охорони з морально-психологічного забезпечення старшим лейтенантом ОСОБА_3 проведено службове розслідування за фактом переплат військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , що виявлені в ході роботи Північно-Східного територіального управління внутрішнього аудиту.

Згідно акта службового розслідування та наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 34 від 09.02.2021 з вини ОСОБА_1 сталася переплата грошових коштів у випадку, зазначеному в п. 2.2 акта службового розслідування.

Так встановлено, що в ході проведення аудиторського дослідження військової частини НОМЕР_1 Північно-Східного територіальним управлінням внутрішнього аудиту встановлено факти переплат грошового забезпечення військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , зокрема солдату ОСОБА_4 за втрату чекової вимоги № 46 була оголошена «сувора догана». Останній не був позбавлений премії за місяць за скоєння вказаного правопорушення, внаслідок чого були допущені втрати фінансових ресурсів МО України на загальну суму 1614,59 грн., в тому числі переплати премії на суму 720,80 грн., щомісячна додаткова грошова виплата на суму 432,48 грн., податку з доходів фізичних осіб на суму 207,59 грн., та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування на суму 253,72 грн.; було порушено п. 5 підрозділу 31 Наказу МОУ № 260 від 11.06.2008, а саме командир військової частини позбавляє військовослужбовців премії частково на 20% - у разі накладення на військовослужбовця дисциплінарного стягнення "сувора догана". Командир військової частини позбавляє премії частково за календарний місяць, у якому накладено дисциплінарне стягнення, або за місяць, у якому у військову частину надійшло повідомлення про накладання дисциплінарного стягнення вищим командиром (начальником).

По факту втрати чекової вимоги було проведено службове розслідування. За результатами наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 415 від 04.12.2017 ОСОБА_4 оголошена «сувора догана». З наказом ознайомлений старший помічник начальника штабу з кадрів і стройової частини молодший лейтенант ОСОБА_1 , помічник командира з фінансово-економічної роботи - начальник фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 майор ОСОБА_2 .

В наказі командира військової частини від 03.01.2018 (з фінансово - господарської діяльності) про преміювання та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям за грудень 2017 року не зазначено про виплату зменшеного грошового забезпечення солдату ОСОБА_4 . Проект наказу підготував молодший лейтенант ОСОБА_1 .

За висновками службового розслідування вказана переплата сталася внаслідок особистої неуважності помічника начальника штабу з кадрів і стройової частини молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , який відповідно до вимог абз.4 п.1.3 Інструкції по діловодству несе персональну відповідальність за підготовку проекту наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 03.01.2018 про преміювання особового складу.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 добровільно не сплатив суми завданої державі невідшкодованої шкоди у розмірі 1614,59 грн., позивач звернувся до суду з даним позовом.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.16 Статуту).

Згідно із ст.26 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Загальні підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіяні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативно правовими актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23.06.1995 №243/95-ВР, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Положення №243/95).

Відповідно до п. 2 Положення №243/95 відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Згідно п. 3 вказаного Положення військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди.

Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки.

Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.

Залежно від того, навмисно чи з необережності заподіяно шкоду, а також з урахуванням суспільної небезпечності дії (бездіяльності) винної особи та обставин, за яких заподіяно шкоду, і вартості майна до військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних застосовується повна або обмежена матеріальна відповідальність (п. 8 Положення № 243/95).

Пунктом 13 Положення №243/95 визначено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди заподіяної з їх вини державі у разі недостачі майна переданого їм під звіт для зберігання, використання чи іншої мети.

Відповідно до абз.2 п.17 Положення №243/95-ВР у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

Відповідно до пункту 19 Положення № 243/95 розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що до матеріальної відповідальності може бути притягнено військовослужбовця, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяної шкоди.

В даному випадку, службовим розслідуванням встановлено всі необхідні елементи для притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, заподіяння прямої дійсної шкоди в особі Військової частини НОМЕР_1 - переплата грошового забезпечення військовослужбовцю, що є порушенням вимог п.31.7 затвердженої наказом МОУ від 11.06.2008 №260 «Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ та деяким іншим особам».

Наказом Генерального штабу ЗСУ від 07.04.2017 № 124 затверджено Інструкцію по діловодству.

Абз. 4 п. 1.3 Інструкції по діловодству, затвердженої наказом Генерального штабу ЗСУ від 07.04.2017 №124, встановлено персональну відповідальність за зміст, якість підготовки та оформлення на належному рівні документів, їх відповідність чинному законодавству України посадових осіб, які їх відпрацьовують, погоджують та візують відповідно до компетенції.

Оскільки службовим розслідуванням встановлено факт включення старшим помічником начальника штабу з кадрів і стройової частини молодшим лейтенантом ОСОБА_1 у проект наказу про преміювання та виплату щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцю за грудень 2017 року солдата ОСОБА_4 , без ознайомлення з підставою проекту такого наказу, а саме рапортом про преміювання (в якому повинні бути зазначені підстави преміювання відповідно до особистого внеску військовослужбовців в загальні результати), а також враховуючи те, що у матеріалах справи відсутності підтвердження добровільної сплати ОСОБА_1 стягуваної суми, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму завданої державі невідшкодованої шкоди у розмірі 1614,59 грн.

В частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму завданої державі невідшкодованої шкоди у розмірі 9104,54 грн. рішення суду першої інстанції не оскаржено, а тому не підлягає перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частинами першою-третьою ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 08 серпня 2022 року в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 суму завданої державі невідшкодованої шкоди у розмірі 1614,59 грн. залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких