Справа № 440/3091/22
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 р.Справа № 440/3091/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,

Суддів: Григорова А.М. , Бартош Н.С. ,

за участю секретаря судового засідання Прокопчук І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Полтавської міської ради на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2022, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 14.04.22 року по справі № 440/3091/22

за позовом Полтавської міської ради

до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми)

про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Полтавська міська рада звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про скасування постанови від 25.01.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000 грн ВП №66885830.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року в задоволенні адміністративного позову Полтавської міської ради відмовлено.

Полтавська міська рада , не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подала апеляційну скаргу , вважає , що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права . Наполягає на тому , що станом на момент пред`явлення наказу Господарського суду Полтавської області № 10/45 (917/1037/20) виданого 23.07.2021 року, та винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 21.09.2021 року, Полтавською міською радою було прийнято рішення від 18.06.2021 року «Про прийняття у комунальну власність Полтавської міської територіальної громади гуртожитків по вул. Пушкіна, 108 та по вул. Пушкіна, 110 у місті Полтава», тобто виконано рішення суду і підстави для примусового виконання були відсутні. Полтавською міською радою вжито усіх заходів щодо прийняття у комунальну власність гуртожитку на вул. Пушкіна, ПО у м. Полтава відповідно до вимог чинного законодавства та добровільно виконано рішення суду до дати видачі виконавчого документу та пред`явлення його для примусового виконання. Полтавською міською радою неодноразово повідомляла заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Лукмасло Миколу Миколайовича про прийняття Полтавською міською радою рішення від 18.06.2021 року «Про прийняття у комунальну власність Полтавської міської територіальної громади гуртожитків по вул. Пушкіна, 108 та по вул. Пушкіна, 110 у місті Полтава» та про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з добровільним виконанням Полтавською міською радою рішення суду до дати видачі виконавчого документу та пред`явлення його до примусового виконання . Також, вказує , що на даний час виконавчі органи Полтавської міської ради у межах повноважень та вимог чинного законодавства вживають всіх необхідних заходів з метою завершення процесу подальшого використання гуртожитку на вул. Пушкіна, 110 у відповідності до встановленого для зазначених правовідносин порядку. Вважає , що суд не врахував правової позиції, викладеної у п.п. 24, 27, 32 постанови Касаційного адміністративного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 802/848/18-а, згідно якої за частиною дев`ятою статті 27 Закону № 1404-УІІІ виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Вказує , що у разі фактичного виконання виконавчого документа у повному обсязі або частково державному виконавцю виплачується винагорода у відсотковому співвідношенні від стягнутої суми або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом, якщо за таким виконавчим документом стягнуто виконавчий збір та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення виконання рішення. У даному випадку державний виконавець не проводив виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішення суду про прийняття у комунальну власність спірного об`єкту. Таким чином, у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону та підлягає скасуванню. З огляду на зазначене позивач наполягає на тому, що стягнення виконавчого збору залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконанні виконавчого документа. Вимога частини 3 статті 40 Закону може бути застосована у випадку хоча б часткового стягнення заборгованості фактично, а не в будь-якому випадку. Посилається на аналогічні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №2540/3203/18 та постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 22 січня 2021 року у справі №400/4023/19. Посилаючись на обставини та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі , просить суд скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Відповідач відзив до суду не надав.

Відповідно до ст. 268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 287 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Учасники справи про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги були повідомлені на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи, та через систему «Електронний Суд», що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Полтавська міська рада повідомлена також за номером телефону, що підтверджується телефонограмою.

Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.

Представником позивача подано до суду через систему "Електронний Суд" заяву про розгляд справи без участі представника Полтавської міської ради.

Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.

Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

З огляду на вищевикладене, з урахуванням запровадженого на території України воєнного стану та активними бойовими діями на території Харківської області та безпосередньо у м. Харків, апеляційна скарга була розглянута 14.12.2022 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що рішенням Господарського суду Полтавської області від 03.12.2020 року у справі №10/45(917/1037/20) позов Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях до Полтавської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Управління майном комунальної власності міста виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Колективне підприємство "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" про визнання незаконною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано незаконною бездіяльність Полтавської міської ради щодо неприйняття до комунальної власності міста територіальної громади гуртожитку по вул. Пушкіна, 110 у м. Полтаві. В частині вимоги про зобов`язання Полтавської міської ради прийняти рішення про прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Полтави гуртожитку по вул. Пушкіна, 110 у м. Полтаві провадження закрити.

Постановою Східного апеляційного господарського суду від 26.04.2021 рішення Господарського суду Полтавської області від 03.12.2020 року у справі №10/45(917/1037/20) - скасовано. Прийнято нове рішення, яким позовні вимоги Першого заступника керівника Полтавської місцевої прокуратури Полтавської області м.Полтава в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях м.Полтава - задоволено частково. Зобов`язано Полтавську міську раду прийняти до комунальної власності територіальної громади м.Полтави гуртожиток по вул. Пушкіна, 110 у м.Полтаві. У задоволенні позовних вимог в іншій частині - відмовлено. Доручено господарському суду Полтавської області видати відповідний наказ.

23.07.2021 Господарським судом Полтавської області видано наказ №10/45 (917/1037/20) про зобов`язання Полтавської міської ради прийняти до комунальної власності територіальної громади м. Полтави гуртожиток по вул. Пушкіна, 110 у м. Полтаві.

20.09.2021 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) надійшла заява Полтавської окружної прокуратури Полтавської області про примусове виконання наказу Господарського суду Полтавської області від 23.07.2021 №10/45 (917/1037/20), де стягувачем є Регіональне відділення фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, божником - Полтавська міська рада.

Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Лукмасла М.М. від 21.09.2021 на підставі наказу №10/45 (917/1037/20), виданого Господарським судом Полтавської області 23.07.2021, відкрито виконавче провадження №66885830 та встановлено Полтавській міській раді десятиденний строк для виконання рішення суду.

25.01.2022 заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Лукмаслом М.М. в рамках виконавчого провадження №66885830 винесено постанову про стягнення виконавчого збору, якою з боржника стягнуто виконавчий збір у сумі 24000,00 грн.

Позивач, вважаючи постанову про стягнення виконавчого збору протиправною, звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того , що приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 25.01.2022 ВП №66885830 відповідач діяв правомірно, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом, оскаржувана постанова прийнята з дотриманням вимог частини другої статті 2 КАС України, тому оскаржувана постанова скасуванню не підлягає.

Проте , колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову , виходячи з наступного.

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016, який набрав чинності 05.10.2016 (далі - Закон №1404-VІІІ в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних постанов).

Згідно статті 1 Закону №1404-VІІІ, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цимЗаконом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону, а також рішеннями, які відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цимЗакономвипадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюютьсяЗаконом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Згідно ч.1 ст.13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цимЗакономта іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою статті 18 Закону №1404-VІІІ на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ч.5 ст.26 Закону №1404-VIII, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

У частині першій статті 27 Закону №1404-VIII міститься визначення, за яким виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи (ч.3 ст.27 Закону №1404-VIII).

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Стягнутий виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби (абз.1, 3 ч.4 ст.27 Закону №1404-VIII).

Частиною п`ятою статті 27 Закону №1404-VIII визначено вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується. Крім того, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (ч.7ст.27 Закону №1404-VIII).

Частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першоїстатті 39 цього ж Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 підрозділу 10розділу XX Податкового кодексу Українита пунктом 9-15розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Окремі питання організації виконання судових рішень визначені Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України №512/5від 02.04.2012 (далі -Інструкція №512/5, в редакції, чинній на час прийняття оспорюваних постанов).

Пунктом 8розділу ІІІ Інструкції №512/5передбачено, що стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону №1404-VIII. Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Системний аналіз положень статті 26, статті 27 Закону №1404-VIII, Інструкції №512/5 в аспекті спірних правовідносин, дає підстави суду апеляційної інстанції дійти висновку, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документа. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню.

Верховний Суд у постановах від 28.04.2020 по справі №480/3452/19, від 20.11.2019 по справі №480/1558/19 дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання. Стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови.

Отже, після набрання чинності змінами до ч.2 ст.27 Закону №1404-VIII, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення з прийняттям відповідної постанови, не пов`язується з фактично стягнутою виконавцем сумою, а обчислюється у відсотках від суми, яка підлягає стягненню.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Як встановлено судом зі змісту постанови про відкриття виконавчого провадження 21.09.2021 № 66885830 з примусового виконання наказу № 10/45 (917/1037/20), виданого Господарським судом Полтавської області 23.07.2021, пунктом третім якої вирішено стягнути з боржника виконавчий збір у розмірі 24000,00 грн.

Однак , постанова про стягнення виконавчого збору державним виконавцем не виносилась одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження .

До суду апеляційної інстанції надано копію постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.11.2022 № 66885830 з примусового виконання наказу №10/45 (917/1037/20), виданого Господарським судом Полтавської області 23.07.2021.

Так , вказана постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята на підставі п.9 .1 ст. 39 , ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням рішення суду боржником у повному обсязі згідно рішення від 18.06.2021 та акту приймання-передавання від 17.11.2022.

Системний аналіз вказаних норм, дає підстави для висновків, що державний виконавець має право винести постанову про стягнення виконавчого збору у двох випадках: або одночасно з відкриттям виконавчого провадження, або не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження). При цьому, у першому випадку, постанови про відкриття виконавчого провадження і стягнення виконавчого збору виносяться державним виконавцем одночасно, а у другому випадку постанові про стягнення виконавчого збору в обов`язковому порядку має передувати постанова про повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження.

При цьому, оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору була прийнята не одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (21.09.2021) , а лише 25.01.2022, а також прийняттю оскаржуваної постанови не передувала постанова про закінчення виконавчого провадження, яка прийнята 22.11.2022.

Із вчиненням інших дій у виконавчому провадженні, Закон України «Про виконавче провадження» не пов`язує виникнення у державного виконавця права на винесення постанови про стягнення виконавчого збору, а тому винесення постанови про стягнення виконавчого збору не у порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження» є порушенням процедури її прийняття, встановленої Законом.

Згідно правовій позиції, яку висловив Верховний Суд у постановах від 24 жовтня 2019 року у справі №580/1328/19, від 1 квітня 2020 року у справі №802/848/18-а, від 30 червня 2020 року у справі №823/1824/17, постанову про стягнення виконавчого збору, крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VIII, державний виконавець виносить за умови повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження у відповідних випадках.

У справі №823/1824/17 постанова про повернення виконавчого листа була винесена через 19 днів після винесення постанови про стягнення виконавчого збору. У справі №802/848/18-а постанова про стягнення виконавчого збору була винесена на два місяці раніше, ніж постанова про закінчення виконавчого провадження. У справі №580/1328/19 ця різниця склала 17 днів. На основі таких часових розбіжностей та в силу приписів частини третьої статті 40 Закону №1404-VIII у зазначених справах Верховний Суд констатував порушення державним виконавцем процедури винесення постанов про стягнення виконавчого збору.

У той же час, з установлених обставин та матеріалів цієї справи вбачається, що перед винесенням постанови про стягнення виконавчого збору питання про закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа) вирішене не було. Тобто спірна постанова винесена раніше, а отже, за відсутності передумов, передбачених частиною третьою статті 40 Закону №1404-VIII.

Аналогічний висновок викладена Верховним судом в постанові від 02.06.2022 у справі № 640/23779/20, яка в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що у державного виконавця не було підстав для винесення постанови про стягнення виконавчого збору саме 25.01.2022, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 21.09.2021р., постанова про закінчення виконавчого провадження винесена 22.11.2022р. , а тому такі дії державного виконавця та постанова про стягнення виконавчого збору не відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Наведене не враховано судом першої інстанції при вирішенні справи по суті.

Інші доводи апелянта та відповідача щодо самостійного виконання рішення до відкриття виконавчого провадження , порядку та процедури виконання рішення , дій державного виконавця щодо вчинення відповідних заходів з метою примусового виконання виконавчого документа тощо при розгляді даної справи не приймаються до уваги , оскільки на правомірність прийнятого судом апеляційної інстанції рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Посилання на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, висловленій у справі № 2540/3203/18 та правову позиціїю Верховного Суду справі № 400/4023/19 до уваги колегією суддів не приймаються , оскільки відповідні судові рішення ВП ВС та ВС ухвалено за інших фактологічних умов і нормативного регулювання.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції невірно надана правова оцінка обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 14.04.2022 по справі № 440/3091/22 скасувати.

Прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Скасувати постанову Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) від 25.01.2022 про стягнення виконавчого збору у розмірі 24 000 грн ВП № 66885830.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)З.Г. Подобайло
Судді(підпис) (підпис) А.М. Григоров Н.С. Бартош