Справа № 160/1481/22
Суддя: Турова Олена Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-11-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

18 листопада 2022 року Справа №160/1481/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Турової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №160/1481/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на попередній посаді та стягнення недоплаченої заробітної плати, -

ВСТАНОВИВ:

08.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №160/1481/22, в якій заявник просить суд:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2022р. у справі №160/1481/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на попередній посаді та стягнення недоплаченої заробітної плати;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області подати звіт про виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2022р. у справі №160/1481/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на попередній посаді та стягнення недоплаченої заробітної плати.

В обґрунтування заяви про встановлення судового контролю зазначається, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2022р. у справі №160/1481/22, яким, зокрема, ОСОБА_1 поновлено на посаді командира полку поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області з 17 грудня 2021 року і в цій частині вказане рішення суду допущено до негайного виконання, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було видано наказ від 27.09.2022р. №879 о/с, яким внесено зміни до наказу ГУНП від 16.12.2021р. №810о/с шляхом скасування пункту цього наказу про переміщення ОСОБА_1 на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №2 Дніпровського районного управління поліції (посадовий оклад 2500 гривень), звільнивши його з посади командира полку поліції особливого призначення, з 16 грудня 2021 року, та наказано вважати ОСОБА_1 працюючим на посаді командира полку поліції особливого призначення (посадовий оклад 3100 гривень), з 17.12.2021р., однак, фактично ОСОБА_1 до роботи на цій посаді допущено не було, а все тим же наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 27.09.2022р. №879 о/с його відповідно до ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» переміщено на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції, звільнивши з посади командира полку поліції особливого призначення, з 27.09.2022р. Отже, позивача в один і той же день на виконання рішення суду від 27.09.2022р. у справі №160/1481/22 було поновлено на посаді командира полку поліції особливого призначення і звільнено з цієї ж посади, не допустивши його ні на день до фактичного виконання роботи за цією посадою, що, в свою чергу, свідчить про неповне виконання відповідачем вищевказаного судового рішення, бо поновлення на посаді включає в себе, як видання роботодавцем відповідного наказу про поновлення незаконно звільненого працівника на попередній посаді, так і фактичний допуск його до роботи (фактичне виконання трудових обов`язків) за цією посадою.

Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.11.2022 року заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №160/1481/22 прийнято до провадження та призначено до розгляду у судовому засіданні на 16.11.2022 року об 11:00 год.

16.11.2022 року до суду від представника ГУНП в Дніпропетровській області надійшли пояснення щодо заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №160/1481/22, в яких зазначалося, що на даний час відсутні підстави для встановлення судового контролю за виконанням вищевказаного судового рішення, бо воно ще не набрало законної сили, а на виконання цього рішення в частині, в якій воно допущено до негайного виконання, наказом ГУНП в Дніпропетровській області від 27.09.2022р. №879о/с ОСОБА_1 було поновлено на посаді командира полку поліції особливого призначення з 17 грудня 2021 року.

У судове засідання 16.11.2022 року представники сторін не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи, у зв`язку із чим заява ОСОБА_1 розглянута в порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи та розглянувши наведені у заяві доводи, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірне питання, суд доходить висновку про відмову у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №160/1481/22, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 року у справі №160/1481/22 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на попередній посаді та стягнення недоплаченої заробітної плати задоволено частково; визнано протиправним та скасовано пункт 2 наказу Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 01.12.2021 року №2032к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності командира полку поліції особливого призначення ГУНП майора поліції ОСОБА_1 » щодо застосування до командира полку поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади; визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 16.12.2021 року №810 о/с про звільнення ОСОБА_1 з посади командира полку поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області з 16 грудня 2021 року та переміщення його на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №2 Дніпровського районного управління поліції; поновлено ОСОБА_1 на посаді командира полку поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області з 17 грудня 2021 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

При цьому, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 року у справі №160/1481/22 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді командира полку поліції особливого призначення Головного управління національної поліції в Дніпропетровській області з 17 грудня 2021 року допущено до негайного виконання відповідно до ст.371 КАС України.

Судом встановлено, що на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 року у справі №160/1481/22 в тій частині, в якій його допущено до негайного виконання, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області було видано наказ від 27.09.2022р. №879 о/с, яким внесено зміни до наказу ГУНП від 16.12.2021р. №810о/с шляхом скасування пункту наказу про переміщення відповідно до п.3 ч.1 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» (у порядку виконання накладеного дисциплінарного стягнення з звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України) майора поліції ОСОБА_1 (0048147) на посаду старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №2 Дніпровського районного управління поліції (посадовий оклад 2500 гривень), звільнивши з посади командира полку поліції особливого призначення, з 16 грудня 2021 року, на підставі наказу ГУНП від 01.12.2021р. №2032к та подання від 16.12.2021р., та наказано вважати ОСОБА_1 працюючим на посаді командира полку поліції особливого призначення (посадовий оклад 3100 гривень), з 17.12.2021р.

Крім того, цим же наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.09.2022р. №879 о/с відповідно до ч.8 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 переміщено на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції, звільнивши з посади командира полку поліції особливого призначення, з 27.09.2022р.

З наказом Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 27.09.2022р. №879 о/с ОСОБА_1 ознайомлено 28.09.2022р., про що свідчить його особистий підпис про ознайомлення з цим наказом, проставлений на ньому.

При цьому, як стверджує позивач, фактично до виконання роботи за посадою командира полку поліції особливого призначення його не допустили.

Вважаючи, що наведені обставини свідчать про умисне та без поважних причин невиконання відповідачем рішення суду у справі №160/1481/22 в частині, в якій це рішення допущено до негайного виконання, ОСОБА_1 звернувся до суду з цією заявою про встановлення судового контролю за його виконанням відповідно до ст.382 КАС України.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Статтею 370 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Із наведеного слідує, що рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Отже, вказаною нормою КАС України передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року та від 06 травня 2019 року у справі №826/9960/15.

Крім того, відповідно до абзацу 3 статті 1291 Конституції України держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Так, судове рішення може бути виконано в добровільному, або в примусовому порядку. Примусове виконання рішень суду в Україні покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених законом випадках - на приватних виконавців.

Порядок примусового виконання судових рішень регламентовано спеціальним законом Законом України Про виконавче провадження.

За приписами ст.1 Закону України Про виконавче провадження виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів.

Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, встановлено статтею 63 Закону України Про виконавче провадження.

Так, відповідно до приписів ст.63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження (ч.1 ст.63 Закону).

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (ч.2 ст.63 Закону).

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником (ч.3 ст.63 Закону).

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом (ч.4 ст.63 Закону).

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження (ч.5 ст.63 Закону).

Статтею 65 Закону України Про виконавче провадження визначено порядок виконання рішення про поновлення на роботі

Так, згідно з ч.ч.1,2 ст.65 Закону України Про виконавче провадження рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону.

Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Отже, приписами Закону України Про виконавче провадження визначено певний алгоритм дій виконавця в ході примусового виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, в тому числі при виконанні рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника.

У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020р. у справі №539/3406/17, від 11.06.2020р. у справі № 640/13988/19.

Таким чином, процесуальним законом передбачена можливість суду в порядку здійснення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений строк звіт про виконання судового рішення.

Натомість, такий процесуальний механізм судового контролю застосовується судом на власний розсуд, виходячи з фактичних обставин справи, оскільки дефініція статті 382 КАС України передбачає право суду на його застосування, а не обов`язок.

Необхідність такого застосування має бути належним чином обґрунтована стороною у справі з огляду на доцільність вжиття такого процесуального механізму або потребує наявності певних сумнівів у суду щодо виконання суб`єктом владних повноважень його рішення, чи інших значущих підстав.

Саме по собі застосування судового контролю виконання судових рішень за відсутності очевидної необхідності не є виправданим.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 28.04.2021р. у справі 806/2594/16.

Вирішуючи питання відносно необхідності встановлення судового контролю за виконанням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.09.2022 року у справі №160/1481/22, суд зазначає, що, як свідчать встановлені обставини, ГУНП в Дніпропетровській області на виконання цього рішення в тій частині, в якій воно було допущено до негайного виконання, було видано відповідний наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді командира полку поліції особливого призначення з 17.12.2021р., як то передбачено ст.65 Закону України Про виконавче провадження, однак, у зв`язку із тим, що в цей же день Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області ОСОБА_1 переміщено на іншу посаду - дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції відповідно до наказу від 27.09.2022р. №8879о/с, останнього до фактичного виконання посадових обов`язків за посадою командира полку поліції особливого призначення допущено не було, водночас, через наведене між сторонами фактично виник новий спір стосовно правомірності переміщення ОСОБА_1 наказом від 27.09.2022р. №8879о/с на посаду дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №1 Нікопольського районного управління поліції з 27.09.2022р., перебування на якій, відповідно, вже унеможливлює допущення заявника станом на теперішній час до фактичного виконання посадових обов`язків за посадою командира полку поліції особливого призначення, і без вирішення якого (нового спору) неможливо стверджувати про наявність/відсутність підстав для допуску ОСОБА_1 до фактичного виконання посадових обов`язків за вищезазначеною посадою.

Отже, у даному випадку, звертаючись з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у справі №160/1481/22, ОСОБА_1 фактично намагається вирішити новий спір, що виник у зв`язку із переміщенням його на іншу посаду вже на підставі іншого наказу, що не був предметом спору у справі №160/1481/22, що, в свою чергу, не відповідає інституту судового контролю за виконанням рішень суду.

Враховуючи, наведене, а також те, що встановлення судового контролю за виконанням судового рішення є правом, а не обов`язком суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, а також те, що заявник не навів обґрунтувань та не надав доказів, що підтверджують необхідність вжиття таких заходів, зокрема, що загальний порядок виконання рішень не дасть очікуваного результату, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі №160/1481/22.

Керуючись ст. ст. 243, 248, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в адміністративній справі №160/1481/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на попередній посаді та стягнення недоплаченої заробітної плати - відмовити у повному обсязі.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя: О.М. Турова