Справа № 640/16943/22
Суддя: Катющенко В.П.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року м. Київ № 640/16943/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: судді Катющенка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомПриватного підприємства "Будпостач"
до про Тернопільської митниці визнання протиправними та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Приватне підприємство "Будпостач" (далі - ПП "Будпостач") звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Тернопільської митниці Держмитслужби від 18.07.2022 № UА403020/2022/000106/2 про коригування митної вартості товарів.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у даному випадку останнім було надано достатньо документів, з яких можливо встановити митну вартість за основним методом (ціною договору). У свою чергу, митний орган не назвав обґрунтованих причин неможливості визначення митної вартості за жодним із методів, які передують резервному, а також у графі 33 спірного рішення не вказано жодних пояснень щодо зроблених митним органом коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, а тому оскаржувані рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі № 640/16943/22 та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

22.11.2022 до суду від представника відповідача Васильчук І.Б. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого остання просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначила, що під час здійснення митного контролю декларантом не надано платіжного документа, який підтверджує оплату за рахунком від 14.06.2022 № . Також, звернула увагу, що загальна вартість по контракту від 05.03.2020 № 1275 складає 5000000,00 доларів США. Листом від 18.07.2022 позивач повідомив митницю про те, що ним було проведено оплату на загальну суму 121818,24 доларів США, яка повністю покриває суму інвойсів від 04.01.2022 № HNHL2021467/465/089, від 04.01.2022 № HNHL2021464, від 22.11.2021 № HNHL2021465. Поряд з цим, на підтвердження вказаних обставин декларантом не було подано до митного оформлення інвойси від 04.01.2022 № HNHL2021464 та № HNHL2021465 від 22.11.2021. Стверджує, що надані декларантом на вимоги митниці платіжні доручення від 10.01.2022 № 12, від 22.02.2022 № 82 та № 256 ВІД 20.05.2022 не є належними документами, що підтверджують заявлену митну вартість оцінюваного товару у розумінні норм частини другої статті 53 Митного кодексу України, оскільки їх неможливо ідентифікувати з даною партією товару. За наведених обставин вважає, що оскаржуване рішення є правомірним та скасуванню не підлягає.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

05.03.2020 між HUNAN HAPPY LIFE HOUSEWARE CO., LTD (Китай) (Продавець) та ПП "Будпостач" (Покупець) укладено зовнішньоекономічний контракт № 1275, за умовами якого Продавець виробляє і продає, а Покупець купляє з доставкою на територію України морським транспортом (доставка на умовах FOB, згідно правил Incoterms-2010), товари (тарілки, миски, салатниці, кружки, чашки з фарфору, кераміки, надалі - товар) торгової марки Vittora згідно з проформою-інвойсом або інвойсом, які оформлюються на кожну партію товару із зазначенням асортименту, кількості, загальної вартості товару, строку поставки і порядку проведення платежів. Проформа-інвойс та/або інвойс є невід`ємною частиною даного контракту.

Розділом 2 вказаного контракту передбачено, що загальна сума контракту становить 5000000,00 доларів США. Ціна товару визначається в доларах США та включає в себе вартість тари, маркування, пакування, отримання всієї товаро-супровідної документації, передбаченої контрактом, та необхідної для ввезення товару на територію України, завантаження товару в транспортний засіб, транспортування згідно умов поставки, зазначених в проформа-інвойсах та/або інвойсах.

Згідно розділу 3 зовнішньоекономічного контракту від 05.03.2020 № 1275 розрахунки за даним контрактом проводяться в доларах США. Оплата за товар проводиться наступними способами, які визначаються в інвойсі/проформа-інвойсі на кожну поставку окремо, шляхом передплати або відкриття безвідкличного акредитиву або відстроченого платежу.

З метою розмитнення поставленого HUNAN HAPPY LIFE HOUSEWARE CO., LTD товару, а саме: "Керамічні вироби, посуд столовий або кухонний: посуд з кам`яної кераміки: Тарілка обідня Сахара 260 мм, арт. VT-P-1260S - 5280 шт; Тарілка десертна Сахара 200 мм, арт. VT-P-1200S - 6000 шт; Бульйонниця Сахара 160 мм, арт. VT-P-2160S - 7560 шт; Чашка Сахара 340 мл , арт. VT-P-3340S -7200 шт; Тарілка обідняМ`ята 270 мм, арт. VT-P-1270M- 3600 шт; Чашка М`ята 350мл, арт. VT- P-3350M - 4140 шт; Тарілка десертна М`ята 200 мм, арт. VT-P-1200M - 2700 шт; Тарілка глибока Мона Ліза 730 мл, арт. VT-P-2220ML - 312 шт; Чашка Мона Ліза 300 мл, арт. VT-P-3300ML - 4932 шт; Тарілка десертна М`ята 200 мм, арт. /ГГ-Р-1200М - 612 шт. Виробник - HUNANHAPPYLIFE HOUSEWARE CO., LTD. Країна виробництва - CN. Торговельна марка - VITTORA", 15.07.2022 позивач подав до відповідача митну декларацію № UA 403020/2022/014937.

Одночасно з указаною митною декларацією представником декларанта на підтвердження заявленої митної вартості товару та відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України було подано до відповідача наступні документи:

- рахунок-фактуру (інвойс) № HNHL2021467/465/089від 04.01.2022;

- коносамент № 215496071 від 24.05.2022;

- накладну УМВС № 33944343 від 28.06.2022;

- супровідний документ Т1 № 22PL322080NU55RRX7 від 24.06.2022;

- декларацію про походження товару № HNHL2021467/465/089 від 04.01.2022;

- банківський платіжний документ, що стосується товару № 43620 від 26.08.2021;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № від 14.06.2022;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № від 14.06.2022;

- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № від 16.06.2022;

- документ, що підтверджує вартість перевезення товару № 9 від 17.06.2022;

- прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 05.11.2021;

- висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією № 174 від 01.09.2020;

- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 1275 від 05.03.2020;

- договір (контракт) про перевезення № UA00072649 від 14.02.2022;

- договір (контракт) про перевезення № UA00072711 від24.02.2022;

- видаткову накладну від 21.12.2021;

- інформацію з інтернету від 15.07.2022;

- комерційну пропозицію від 03.01.2022;

- лист ПП "Будпостач" від 01.06.2022;

- лист про оплату від 15.07.2022.

15.07.2022 відповідачем на адресу позивача було скеровано повідомлення про початок консультацій. Митний орган зазначив, що відповідно частини другої статті 53 Митного кодексу України просить надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. У разі неподання документів відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України просив протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, а саме: копію експортної декларації країни відправлення, каталоги, специфікації, прайс-лист виробника товару.

На вимогу митниці уповноваженою особою декларанта додатково було надано:

- пакувальний лист від 04.01.2022;

- лист ПП "Будпостач" про оплату від 18.07.2022;

- платіжне доручення від 20.05.2022 № 256;

- платіжне доручення від 10.01.2022 № 12;

- платіжне доручення від 22.02.2022 № 82.

За результатами здійснення аналізу супровідних документів, поданих разом з вказаною митною декларацією, Тернопільською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 18.07.2022 № UA403020/2022/000106/2.

Мотивуючи рішення відповідач зазначив, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана, у зв`язку з тим, що декларантом заявлено неповні відомості про митну вартість товару, в документах, поданих до митного оформлення наявні розбіжності, а також документально не підтверджено числові значення складових митної вартості, які є обов`язковими при її обчисленні, та на вимогу митного органу не подано документів, що підтверджують митну вартість товару:

- транспортних перевізних документів, якщо здійснювалось страхування, - страхових документів, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;

- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

- каталоги, специфікації виробника товару;

- копію митної декларації країни відправлення;

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;

- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

- виписку з бухгалтерської документації.

За результатами застосування системи аналізу ризиків згенеровано наступні митні формальності за кодами "105-2 Контроль правильності визначення митної вартості товарів" та "106-2 Витребування документів, які підтверджують митну вартість товарів".

Встановлено, що перевезення здійснювалося морським транспортом з порту QINGDAO (Китай) в порт Гданськ (Польща) та залізничною дорогою до кордону України.

Згідно наданого експедитором попереднього рахунку-фактури від 14.06.2022 № , оплата за надані послуги мала бути здійснена до 12.07.2022, проте підтвердження оплати даного рахунку не надано.

У листі від 18.07.2022 покупець повідомляє, що ним було здійснено чотири оплати: 40999, 42 USD від 26.08.2021; 22060, 32 USD від 10.01.2022; 21633, 00 USD від 22.02.2022 та 37125, 50 USD від 20.05.2022. Загальна сума оплат - 121818, 4 USD, що покриває суму інвойсів: 29127, 12 USD № HNHL2021467/465/089 від 04.01.2022, 63838, 8 USD № HNHL2021464 від 04.01.2022, 28852, 32 USD № HNHL2021465 від 22.11.2021. Проте, на підтвердження вказаного факту декларантом до митного оформлення не надано інвойси № HNHL2021464 від 04.01.2022 та № HNHL2021465 від 22.11.2021.

У митного органу виникли обґрунтовані сумніви щодо заявленої митної вартості даного товару, оскільки вартість раніше оформлених в попередніх періодах митними органами таких товарів є значно вищою.

Враховуючи дану інформацію заявлена до митного оформлення митна вартість не може бути визнана. Другорядні методи не можуть бути застосовані через відсутність достатньої інформації про ціну угоди щодо ідентичних та подібних товарів. Метод на основі віднімання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про ціни ідентичних чи подібних (аналогічних) товарів, що продаються на території України, а також про складові компоненти, що можуть бути виділені із ціни. Метод на основі додавання вартості не може бути використаний, оскільки відсутня інформація про вартість всіх витрат, що зараховуються до ціни товару. За результатом проведеної консультації з декларантом, відповідно до положень частини четвертої статті 57 Митного кодексу України, дійшли згоди про неможливість визначення митної вартості згідно з положеннями 59-63 Митного кодексу України. Митна вартість товарів визначена за резервним методом визначення митної вартості згідно статті 64 Митного кодексу України. За основу для обрахунку митної вартості товару взято інформацію щодо визнаної митної вартості товару згідно митного оформлення, яке вже здійснено за ЕМД від 12.05.2022 № UA500020/2022/009035 на рівні 3,86 дол. США/кг.

На підставі вказаного рішення Тернопільською митницею було відмовлено позивачу у митному оформленні задекларованого товару, у зв`язку з чим оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА403020/2022/000525.

Не погодившись з рішенням митного органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - МК України) метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 МК України митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 МК України).

Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, згідно зі статтею 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки (стаття 50 МК України).

За приписами частин першої та другої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:

1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;

2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;

3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Відповідно до частини першої статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Приписами частин другої - восьмої статті 57 МК України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.

У статті 53 МК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 цієї статті перелічені документи, які підтверджують митну вартість товарів, а саме:

1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;

2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;

3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);

4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;

5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;

6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;

7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;

8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Відповідно до частини п`ятої статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що МК України передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, якою встановлено, що митний контроль передбачає виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Наведене відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про внесення змін до Закону України "Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур", якими запроваджено стандартні правила: на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.

Також, це узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності.

Частиною 3 статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:

1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;

2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);

3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);

4) виписку з бухгалтерської документації;

5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;

6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;

7) копію митної декларації країни відправлення;

8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Відповідно до частин першої, другої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої цієї статті МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості (пункти 1, 2 частини п`ятої статті 54 МК України).

Пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України встановлено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів (частина перша статті 55 МК України).

Аналізуючи наведені положення МК України суд зазначає, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки, контролю правильності обчислення декларантом та визнання митної вартості.

Митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України.

Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, адже такі вади не дозволяють митному органу законно здійснити визначений законом мінімум митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи для розмитнення задекларованого товару.

У спірному рішенні відповідач вказує, що перевезення здійснювалося морським транспортом з порту QINGDAO (Китай) в порт Гданськ (Польща) та залізничною дорогою до кордону України.

Згідно наданого експедитором попереднього рахунку-фактури від 14.06.2022 № , оплата за надані послуги мала бути здійснена до 12.07.2022, проте підтвердження оплати даного рахунку не надано.

У листі від 18.07.2022 покупець повідомляє, що ним було здійснено чотири оплати: 40999,42 USD від 26.08.2021; 22060, 32 USD від 10.01.2022; 21633, 00 USD від 22.02.2022 та 37125,50 USD від 20.05.2022. Загальна сума оплат - 121818,4 USD, що покриває суму інвойсів: 29127,12 USD № HNHL2021467/465/089 від 04.01.2022, 63838,8 USD № HNHL2021464 від 04.01.2022, 28852,32 USD № HNHL2021465 від 22.11.2021. Проте, на підтвердження вказаного факту декларантом до митного оформлення не надано інвойси № HNHL2021464 від 04.01.2022 та № HNHL2021465 від 22.11.2021.

При цьому, у повідомленні про початок консультацій митний орган просить надати документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. У разі неподання документів відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України просив протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України, а саме: копію експортної декларації країни відправлення, каталоги, специфікації, прайс-лист виробника товару.

З даного приводу, доцільно звернути увагу, що положення частини другої статті 53 МК України містить факультативну норму в частині подання декларантом доказів оплати за товар, що свідчить про те, що наявність розрахункових документів не впливає на визначення складових митної вартості товару.

Також згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.04.2018 у справі № 815/329/17, сама по собі відсутність оплати не впливає на митну вартість з огляду на те, що фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий) так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) ніяким чином не впливає на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).

Крім того, пунктом 5 частини другої статті 53 МК України передбачено, що платіжні документи подаються для підтвердження митної вартості товарів лише за наявності.

У даному випадку, позивач у листі від 18.07.2022 повідомив, що по контракту від 05.03.2020 № 1275 останнім було здійснено чотири оплати 40999,42 USD - 26.08.2021; 22060,32 USD - 10.01.2022; 21633,00 USD - 22.02.2022 та 37125,50 USD - 20.05.2022.

Зазначені розрахунки повністю відповідають умовам зовнішньоекономічного контракту від 05.03.2020 № 1275, яким встановлено порядок розрахунків.

Крім того, HUNAN HAPPY LIFE HOUSEWARE CO., LTD (Китай) підтверджує оплату покупцем.

Також, поза увагою відповідача лишились обставини, що за умовами зовнішньоекономічного контракту від 05.03.2020 № 1275 ціна товару включає в себе вартість тари, маркування, пакування, отримання всієї товаро-супровідної документації, передбаченої контрактом, та необхідної для ввезення товару на територію України, завантаження товару в транспортний засіб, транспортування згідно умов поставки, зазначених в проформа-інвойсах та/або інвойсах.

Поряд з цим, відповідачем проігноровано указані обставини під час розгляду додаткових документів.

Також, суд вважає, що оплата вартості перевезення у жодному випадку не свідчить, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Таким чином, доводи відповідача, покладені в обґрунтування оспорюваного рішення, спростовуються встановленими обставинами та матеріалами справи.

Суд акцентує увагу, що приписи вказаних вище статей МК України зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.

Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, відповідач повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

Проте, відповідачем не було вказано, які саме підстави дають обґрунтовану можливість вважати, що заявлено неповні чи/або недостовірні відомості до митної вартості товару, зокрема не вказано, які саме складові митної вартості є непідтвердженими, а також не зазначено, чому саме з документів, які було подано декларантом, неможливим є встановлення даних складових.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що доводи, які зазначені відповідачем в оскаржуваному рішенні, не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності, або явні ознаки підробки. Відповідач не надав суду доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації. А надані позивачем до митного оформлення документи містять всі необхідні реквізити та відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, відомостей щодо ціни, що була сплачена за ці товари. Таким чином, суд дійшов висновку, що у відповідача були в наявності всі документи, які давали можливість встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Суд звертає увагу, що факт неподання декларантом додаткових документів без належного обґрунтування відповідачем, що вони можуть усунути сумніви спірних відомостей, не можуть слугувати підставою для відмови в митному оформленні товару.

Також, суд констатує, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів не визначено, які саме показники (складові) митної вартості не підтверджено документально та викликали сумнів у контролюючого органу, та стали причиною неможливості застосування першого методу. Натомість, висновки відповідача, викладені у рішенні повністю суперечать вимогам останнього під час проведення консультації з декларантом.

Такі дії відповідача є порушенням частини сьомої статті 54 МК України, відповідно до якої у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку, що митний орган не навів доказів того, що документи, подані декларантом, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товарів. В поданих при митному оформленні товарів документах відсутні розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та щодо ціни, що підлягала сплаті за цей товар.

Приймаючи до уваги, що неподання позивачем витребуваних відповідачем додаткових документів ніяким чином не впливає на правильність визначення позивачем (декларантом) митної вартості товарів за основним методом, а наявність однієї лише вказівки відповідача на перелічені ним розбіжності та недоліки у поданих позивачем документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, не може бути достатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 810/1479/16.

Відповідно до положень статті 9 Конституції України та статей 17, 19 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах "Беєлер проти Італії" [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, "Онер`їлдіз проти Туреччини" [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і "Москаль проти Польщі" (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії" (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії" (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі Yvonne van Duyn v.Home Office зазначив, що "принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії". З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 132, 134, 139, 241 - 246, 250, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Приватного підприємства "Будпостач" (02099, м. Київ, вул. Бориспільска, 9Е, кім. 314, ідентифікаційний код 24267110) задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати рішення Тернопільської митниці про коригування митної вартості № UA403020/2022/000106/2 від 18.07.2022.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Тернопільської митниці (46400, м. Тернопіль, вул. Текстильна, 38, ідентифікаційний код 43985576) на користь Приватного підприємства "Будпостач" (02099, м. Київ, вул. Бориспільска, 9Е, кім. 314, ідентифікаційний код 24267110) 5495,00 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.П. Катющенко