Справа № 420/2927/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/2927/21
Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року та на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року по справі за позовом Військової академії (м. Одеса) до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 760 861,56 грн,

В С Т А Н О В И Л А:

26 лютого 2021 року Військова академія (м. Одеса) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, у якому просила:

стягнути зі ОСОБА_1 на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 760 861,56 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, що відпровідача 29.01.2021 виключено із списків особового складу Військової академії та знято з усіх видів забезпечення на підставі поданого ОСОБА_1 рапорту про відрахування з числа курсантів у зв`язку з розірванням контракту зі сторони військовослужбовця через небажання продовжувати навчання. При цьому, чинне законодавство передбачає обов`язок відповідача відшкодувати витрати пов`язані із його утриманням під час навчання та у випадку відсутності добровільних дій щодо зазначеного примусового стягнення коштів в судовому порядку.

Від ОСОБА_1 відзив на позовну заяву до суду не надходив.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року позовну заяву Військової академії (м. Одеса) задоволено.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь Військової академії (м. Одеса) витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 760 861,56 грн.

20.12.2021 Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист у даній справі. У виконавчому листі зазначено строк пред`явлення його до виконання до 26 січня 2022 року.Вказаний виконавчий лист позивачу вручено 17.02.2022, що підтверджується розпискою.

19.09.2022 до суду від представника Військової академії (м. Одеса) за вх. №29488/22 надійшла заява про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видання нового виконавчого листа, яка обґрунтована тим, що 17.02.2022 за вх. 948 до Військової академії (м. Одеса) надійшов супровідний лист з Одеського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 року за вих. №420/2927/21/94368/21 з виконавчим листом від 20.12.2021 по справі №420/2927/21.

У вищезазначеному виконавчому листі зазначено, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання становить до 26.01.2022. Також зазначено, що позивач звертався 22.02.2022 із аналогічною заявою, яку судом повернено без розгляду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 заяву представника Військової академії (м. Одеса) про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання задоволено. Поновлено Військовій академії (м. Одеса) строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №420/2927/21.

Не погодившись із прийнятим рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в повному обсязі в задоволенні позовних вимог Військовій академії (м. Одеса). Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначає, що належним позивачем є Міноборони України, проте матеріали справи не містять доказів, що начальник Військової академії (м. Одеса), який його підписав, має відповідні повноваження. Положення Порядку №964 в частині відшкодування отриманого грошового забезпечення є дискримінаційними та такими, що не відповідають правовим нормам вищої сили. Отримане грошове забезпечення не входить до витрат закладу вищої освіти, які пов`язані з утриманням курсанта, а тому не підлягають відшкодуванню та стягненню в судовому порядку. До вступу у ВНЗ ОСОБА_1 з 30.04.2013 проходив військову службу за контрактом, на час вступу мав певну посаду, звання «старший солдат» та вислугу, в тому числі пільгову як учасника АТО, а тому його грошове забезпечення було вище ніж те, що мали курсанти. Крім того, з першого курсу навчання ОСОБА_1 отримував щомісячну грошову допомогу за піднайм житла в Одесі.

Не погодившись із прийнятою ухвалою суду від 23.09.2022 відповідач також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи та порушення норм процесуального права, просить ухвалити постанову, якою скасувати оскаржувану ухвалу та відмовити позивачу в задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Зокрема, апелянт зазначає, що поважні причини для поновлення відповідного строку відсутні, оскільки дії позивача щодо звернення із заявою про видачу виконавчого листа лише 05.01.2022 та його отримання 17.02.2022 не є активними та належними, оскільки Військова академія (м. Одеса) має професійних юристів, які чітко знають строки пред`явлення виконавчих листів до виконання та необхідність своєчасного вчинення відповідних дій. Також в заяві про поновлення строку пред`явлення виконавчого листа взагалі не зазначено обставин, які б вказували про неможливість або ускладнення можливості вчасного отримання виконавчого листа в даній справі. Як наслідок, оскаржувана ухвала не містить оцінки таких обставин, що свідчить про відсутність відповідності вимогам законності та обгрунтованості.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, враховуючи наявність відповідних клопотань сторін, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів вбачається, що 16 серпня 2016 року між Міністерством оборони України в особі ТВО начальника Військової академії полковника ОСОБА_2 та старшим солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу (т.1 а.с.20-22).

Відповідно до умов вказаного контракту курсант ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання, зокрема:

проходити військову службу (навчання) у Військовій академії (м. Одеса);

продовжувати подальше проходження військової служби на посадах офіцерського складу протягом не менше п`яти років після закінчення навчання;

відшкодувати Міністерству оборони України витрати, пов`язані з утриманням у закладі, в якому проходить військову службу (навчання), для проходження військової служби на посадах офіцерського складу в разі дострокового розірвання Контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу (п.1).

ОСОБА_1 згідно витягу із наказу начальника Військової академії №428 від 16 серпня 2016 року (т.1 а.с.9, т.2 а.с.46) з 16 серпня 2016 року зараховано на перший курс навчання Військової академії (м. Одеса) та згідно витягу із наказу начальника Військової академії від 16 серпня 2016 року №49-РС (т.1 а.с.10, т.2 а.с.49) призначено на посаду «курсант».

Наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) №199 від 30 серпня 2016 року (т.1 а.с.11, т.2 а.с.50) з 30 серпня 2016 року ОСОБА_1 поставлено на всі види забезпечення за курсантськими нормами та встановлено посадовий оклад у розмірі 565 грн.

Відповідно до витягу з наказу начальника Військової академії (по особовому складу) від 29 січня 2021 року №7-РС (т.1 а.с.12, т.2 а.с.54-55), з командиром 366 навчальної групи п`ятого навчального курсу факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення Військової академії ( АДРЕСА_1 ) спеціальності підготовки «Озброєння та військова техніка» спеціалізації «Військова автомобільна техніка», молодшим сержантом ОСОБА_1 , який відрахований з числа курсантів Військової академії (м. Одеса) «у зв`язку з розірванням контракту» згідно абзацу четвертого пункту 3.1, абзацу восьмого пункту 3.2 та пункту 3.9 Інструкції про порядок переведення, відрахування та поновлення курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів Міністерства оборони України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 14 грудня 1997 року № 490, з яким наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 21 січня 2021 року № 37, 29 січня 2021 року розірвано контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу «у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем» та відповідно до пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, та звільнено з військової служби у запас за підпунктом «ж» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем).

Відповідно до витягу з наказу начальника Військової академії (по стройовій частині) від 29 січня 2021 року №19 (т.1 а.с.13, т.2 а.с.56-57), командира 366 навчальної групи п`ятого навчального курсу факультету підготовки спеціалістів матеріально-технічного забезпечення Військової академії (м. Одеса) спеціальності підготовки «Озброєння та військова техніка» спеціалізації «Військова автомобільна техніка», молодшого сержанта ОСОБА_1 з 29 січня 2021 року виключено із списків особового складу академії, знято зі всіх видів забезпечення та направлено в розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.

Згідно Порядку відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2006 року № 964, молодшому сержанту ОСОБА_1 наказано відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у Військовій академії (м. Одеса) з 30 серпня 2016 року по 29 січня 2021 року в сумі 760 861 (сімсот шістдесят тисяч вісімсот шістдесят одна) гривня 56 копійок.
При цьому, позивачем до суду надано копію рапорту ОСОБА_1 про відрахування його з навчання у Військовій академії (м. Одеса) у зв`язку з небажанням продовжувати навчання. У рапорті відповідач зазначив, що про порядок відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, попереджений (т.1 а.с.15).

Також позивачем до суду надано довідку-розрахунок витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 у Військовій академії (м. Одеса) від 29.01.2021 №1/55/230, згідно відомостей якої вищевказана сума загальних витрат 760861,56 грн включає:

634202,97 грн витрат на грошове забезпечення;

96004,45 грн витрат на продовольче забезпечення;

0,00 грн витрат на речове забезпечення;

0,00 грн витрат на медичне забезпечення;

30654,14 грн витрат на спожиті комунальні послуги та енергоносії;

0,00 грн витрат на оплату транспортних послуг.

Дана довідка містить відмітку ОСОБА_1 щодо незгоди з розрахунком, яку ним проставлено 22.01.2021 (т.1 а.с. 14).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодування особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням в навчальних закладах (закладах освіти), у випадку дострокового розірвання контракту та їх звільнення з військової служби з нереабілітуючих підстав є гарантією відповідальності осіб, які за час навчання в таких закладах освіти отримали за рахунок держави (в особі уповноваженого державного органу) грошове, речове, продовольче, медичне забезпечення, проживання у гуртожитках (казармах) і через особисту протиправну поведінку не відслужили державі і народу України мінімального, встановленого законом строку. Відповідач відмовився добровільно відшкодувати витрати на навчання у зв`язку з достроковим розірванням контракту про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.

Поновлюючи Військовій академії (м. Одеса) строк пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №420/2927/21, суд першої інстанції з врахуванням обставини щодо отримання позивачем виконавчого листа у даній справі лише 17.02.2022 (після закінчення терміну пред`явлення його до виконання) з підстав, що не залежали від позивача, дійшов висновку про обґрунтованість поданої заяви.

Судова колегія звертає увагу, що питання обгрунтованості оскаржуваної ухвали від 23.09.2022 буде вирішено колегією суддів після надання оцінки апеляційній скарзі на прийняте по суті рішення в даній справі.

Судова колегія частково погоджується з висновками суду першої інстанції, що викладені в рішенні суду, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Предметом спору у цій справі є стягнення коштів, які витрачено на навчання відповідача у Військовій академії (м. Одеса), у зв`язку з його відрахуванням з навчання відповідно до наказу начальника Військової академії (по особовому складу) від 29 січня 2021 року №7-РС у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем та виключення зі списків особового складу наказом начальника Військової академії (по стройовій частині) від 29 січня 2021 року №19.

Згідно частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу».

Згідно з частинами третьою статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

Частиною шостою статті 2 Закону № 2232-XII визначено, що до видів військової служби належить, зокрема, військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).

Згідно з частиною п`ятою статті 25 Закону № 2232-XII з громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Відповідно до положень частини 10 статті 25 Закону № 2232-XII курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Аналіз правових норм, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, дає підстави дійти висновку, що у разі укладення контракту про проходження військової служби між вищим військовим навчальним закладом, військовим навчальним підрозділом вищого навчального закладу та курсантом та проходження ним військової служби (навчання) на останнього покладаються відповідні обов`язки передбачені чинним законодавством України та контрактом.

Так, у разі дострокового розірвання контракту, зокрема, через систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, курсант зобов`язаний відшкодувати витрати, пов`язані з його утриманням у вищому навчальному закладі.

Матеріали справи підтверджують, що за умовами укладеного між ОСОБА_1 та Академією контракту від 16 серпня 2016 року відповідач зобов`язався відшкодувати Міноборони України витрати, пов`язані з утриманням в Академії, в якому проходить військову службу (навчання), у разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмови від подальшого проходження військової служби на посадах офіцерського складу після закінчення цього закладу.

Також слід звернути увагу, що право на звернення до суду у позивача у цій справі може виникнути лише у випадку відмови відповідача добровільно відшкодувати витрати та може бути реалізоване протягом одного місяця з дня такої відмови.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не згоден з розрахунком витрат пов`язаних з його утриманням, що підтверджується відповідним записом та підписом (т.1, а.с. 14), а тому він явно не збирався здійснювати їх добровільну виплату, то Військова академія (м. Одеса) мала всі законодавчо передбачені підстави для звернення до суду із заявленими в даній справі позовними вимогами.

Щодо доводу апелянта про неналежність позивача у цій справі, то вони є помилковими з огляду на таке.

Міністерство оборони України є уповноваженим органом, який здійснює функції держави у спірних відносинах, а Військова академія (м. Одеса) є бюджетною установою та утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України. Витрати, які відшкодовані за утримання у вищому навчальному закладі зараховуються до спеціального фонду державного бюджету на спеціальний рахунок Військової академії (м. Одеса), виключно на утримання курсантів.

Між Міністерством оборони України саме в особі т.в.о. начальника Військової академії та старшим солдатом ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження військової служби (навчання) у Збройних Силах України, відповідно до якого відповідач зобов`язувався сумлінно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів та відшкодувати витрати пов`язані з його утриманням у вищому військовому закладі, в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або недисциплінованість чи відмову від подальшого проходження служби.

Отже, саме між Військовою академією (м. Одеса) та ОСОБА_1 виникли спірні правовідносини через невиконання останнім умов зазначеного контракту, в тому у позивача наявне право звернення з позовом до відповідача про стягнення витрат за його утримання у навчальному закладі.

Відповідні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 19.11.2020 у справі №560/1341/19.

Судова колегія звертає увагу, що апелянтом жодним чином не заперечується вірність здійсненого позивачем розрахунку щодо суми стягнення за продовольче забезпечення та спожиті комунальні послуги, а також наявність підстав для їх стягнення в цілому.

Щодо доводів апелянта про незаконність стягнення із ОСОБА_1 грошового забезпечення курсанта, оскільки:

грошове забезпечення курсанта прямо не віднесено законом до витрат, пов`язаних із утриманням курсантів у закладі вищої освіти;

це є втручанням в його право власності так як він проходив військову службу (навчання) курсанта вищого військового навчального закладу, тобто не лише навчався;

на період вступу до ВНЗ він вже проходив військову службу за контрактом та мав відповідну вислугу років (в тому числі пільгову учасника бойових дій), а тому мав вище грошове забезпечення;

отримував щомісячну грошову допомогу за піднайом житла,

то при їх оцінці судова колегія керується наступними правовими нормами.

Згідно ст.9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Надані позивачем докази підтверджують, що в період з вересня 2016 року по січень 2021 року відповідачу грошове забезпечення Військовою академією (м. Одеса) виплачено у загальному розмірі 634202,97 грн (т.1, а.с. 86-87, 88-91).
Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти (далі - заклади вищої освіти) відповідно до підпунктів "д","е","є", "з","и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", "ж", "з" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладі вищої освіти, визначається Порядком № 964, який затверджено постановою Кабміну України від 12.07.2006.

Згідно п. 3 Порядку №964 відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з:

грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням;

перевезенням до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку;

оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Судова колегія звертає увагу, що вказаний Порядок затверджено відповідно до статті 25 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та він діяв задовго до підписання контракту про навчання між сторонами у справі, що нівелює доводи апелянта щодо невіднесення грошового забезпечення курсанта до витрат, пов`язаних із утриманням курсантів у закладі вищої освіти, оскільки це визначено спеціальним порядком, згоду із застосування якого ОСОБА_1 надав фактом підпису контракту, який визначав обов`язок останнього щодо відшкодування витрат на навчання його в статусі курсанта.

Відповідач повністю усвідомлював всі ризики, а також межі відшкодування, які йому слід буде зробити у випадку дострокового розірвання контракту, що також зводить нінащо доводи про те, що грошове забезпечення, яке йому виплачувалося Військовою академією (м. Одеса), було вище ніж в інших курсантів через більшу вислугу років.

У своїх доводах апелянт посилається на п. 13 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджено наказом Міноборони України від 07.06.2018 №260 (застосовується з 01.03.2018), згідно якого грошове забезпечення, виплачене в розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, які діяли на дату виплати, поверненню не підлягає, крім випадків повернення сум грошової допомоги (при звільненні з військової служби) у разі скасування наказу відповідного командира про звільнення військовослужбовця з військової служби відповідно до чинного законодавства України.

Судова колегія вважає помилковими посилання на вищевказаний пункт, оскільки особливий статус відповідача в якості курсанта вищого військового навчального закладу, який проходив військову службу пов`язану з навчанням у відповідному ВНЗ, а також факт дострокового розірвання контракту свідчать про необхідність першочергового застосування спеціальних норм, визначених Порядком № 964, а не п. 13 Порядку №260.

Факту втручання в право власності, під яким апелянт розуміє власне грошове забезпечення, судова колегія не вбачає, враховуючи законодавче встановлений обовязок відшкодування отриманого грошового забезпечення у випадку дострокового розірвання контракту.

Щодо доводів апелянта про наявність в нього статусу учасника бойових дій, судова колегія зазначає, що вони не спростовуючть висновків суду, оскільки такий статус не надає пільг щодо відшкодування коштів на користь позивача.

Згідно посвідчення УБД, даний статус у відповідача наявний з 13.05.2015, з військовим вищим навчальним закладом контракт підписано 16.08.20216.

Отже, на час вступу ОСОБА_1 до академії він мав статус учасника бойових дій і на нього поширювались гарантії, передбачені частиною сьомою статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та частиною сімнадцятою статті 44 Закону України «Про вищу освіту», якими є, зокрема:

повна оплата навчання для здобуття професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти за певним освітньо-кваліфікаційним рівнем (рівнем вищої освіти) за рахунок коштів загального фонду державного або місцевих бюджетів - у разі зарахування на місця державного (регіонального) замовлення відповідно до умов та правил прийому (з урахуванням квот, установлених відповідно до законодавства);

соціальна стипендія для осіб, які навчаються за державним або регіональним замовленням за денною формою навчання (згідно з Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті для виплати соціальних стипендій студентам (курсантам) вищих навчальних закладів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 р. № 1045).

При цьому, п. 7 Порядку та умов надання державної цільової підтримки деяким категоріям громадян для здобуття професійно-технічної та вищої освіти, що затверджено постановою Кабінету Міністрів України, визначає, що для отримання державної цільової підтримки особи, зазначені у пункті 1 цих Порядку та умов, подають особисто на ім`я керівника відповідного професійно-технічного або вищого навчального закладу заяву, складену в довільній формі, із зазначенням конкретних видів державної цільової підтримки, на які особи претендують. До заяви додаються завірені в установленому порядку копії документів, зазначених у пункті 7 цих Порядку та умов.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що наявність статусу учасника бойових дій надає особі певні привелеї при навчанні, а не при відшкодуванні витрат держави, які пов`язані з утриманням у навчальному закладі в разі дострокового розірвання контракту.
Щодо щомісячної грошової компенсації за піднайом житла, то вірне вирішення даного питання вимагає встановити її розмір, а також той факт, чи входила вона до складу грошового забезпечення, що виплачувалося ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 12 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-XII курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, надається жила площа в сімейних гуртожитках. У разі відсутності таких гуртожитків їм виплачується за місцем проходження військової служби грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення.

Розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація), зокрема, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї визначає Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, розвідувальних органів, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними житлових приміщень, затверджений постановою Кабміну України від 26.06.2013 №450.

Відповідно до п.4 Порядку №450 грошова компенсація виплачується, починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця:

курсантам - за місцем проходження військової служби (навчання) згідно з наказом керівника вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу.

Матеріали справи підтверджують, що грошова компенсація за піднайом (найом) житлових приміщень, яка виплачувалася ОСОБА_1 склала:

у 2016 році 3935,88 грн;

у 2017 році 17528,43 грн;

у 2018 році 20082,95 грн;

у 2019 році 26773,07 грн;

у 2020 році 25264,06 грн;

у 2021 році 3158,46 грн, та в загальному розмірі за весь період навчання 96742,85 грн (т.1, а.с. 88-91).

На виконання вимог пункту 3 Порядку № 964 наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16 липня 2007 року №419/831/240/605/537/219/534 затверджено Порядок розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах (далі - Порядок №419/831/240/605/537/219/534).

За змістом пункту 2.1. Порядку №419/831/240/605/537/219/534 відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищому навчальному закладі (далі - ВНЗ), а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання. Щомісячне грошове забезпечення визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців.
Проаналізувавши зміст Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджена наказом Міноборони України від 11.06.2008 №260 та була чинна на момент початку навчання відповідача, зміст Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міноборони України від 07.06.2018 №260 та є чинним на сьогодні, судова колегія приходить до висновку, що грошова компенсація за піднайом (найом) житлових приміщень не входила до складу щомісячного грошове забезпечення ОСОБА_1 , оскільки по своїй суті вона не є основним чи додатковим видом грошового забезпечення (надбавкою, доплатою чи винагородою).

Наявні в матеріалах справи картки особового рахунку ОСОБА_1 підтверджують зазначені висновки суду, оскільки визначають, що до складу грошового забезпечення відповідача входили:

посадовий оклад;

оклад за військовим званням;

надбавка за вислугу років;

надбавка за виконання особливо важливих завдань;

премія щомісячна;

щомісячна додаткова грошова винагорода.

За таких умов, здійснюючи розрахунок суми грошового забезпечення, яке підлягає відшкодуванню відповідачем, позивач протиправно врахував виплачену останньому грошову компенсація за піднайом (найом) житлових приміщень в розмірі 96742,85 грн, що є підставою для зменшення розміру відшкодування на вказану суму.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З урахуванням правових висновків суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог Військової академії (м. Одеса), шляхом стягнення зі ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Військової академії (м. Одеса) () витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 664 118,71 грн.
Щодо ухвали ООАС від 23.09.2022 про наявність підстав для поновлення строку звернення з виконавчим листом, то судова колегія вважає за можливе погодитися з висновками суду першої інстанції щодо наявності обставин, які не залежали від позивача та стали причиною отримання виконавчого листа лише 17.02.2022, тобто після закінчення строку пред`явлення його до виконання.

Судова колегія звертає увагу, що матеріали справи не підтверджують факт виконання судом першої інстанції вимог ст. 251, 373, п. 18 Розділу VII

«ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ» КАС України щодо направлення у встановленому порядку як рішення від 16.09.2021, так і виконавчого листа від 20.12.2021 шляхом надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення, а тому пропуск строку пред`явлення виконавчого листа до виконання здійснено через об`єктивні причини, що є поважними.

Судова колегія враховує доводи апелянта щодо пасивної поведінки позивача в частині реалізації свого права отримання відповідного виконавчого листа, проте вказане не спростовує, що належне та своєчасне виконання судом першої інстанції приписів КАС України попередило б необхідність самостійного звернення позивача, як із заявою про видачу виконавчого листа, так і його отримання нарочно 17.02.2022.

Крім того, факт скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2022 та часткове задоволення позовних вимог Військової академії (м. Одеса) із зазначенням нової суми, яка підлягає відшкодуванню позивачу, нівелює необхідність оскарження ухвали від 23.09.2022, оскільки наявні підстави для видачі нового виконавчого листа з початком перебігу тримісячного строку його пред`явлення з наступного дня після дати прийняття даної постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Керуючись ст.ст.308,311,315,317,321,322,325,328,329 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2021 року скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги Військової академії (м. Одеса) задовольнити частково.

Стягнути зі ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь Військової академії (м. Одеса) () витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі у розмірі 664 118,71 (шістсот шістдесят чотири тисячі сто вісімнадцять) грн (сімдесят одну) коп.

В іншій частині позовних вимог Військовій академії (м. Одеса) відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року залишити без задоволення

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко