Справа № 638/1285/22
Суддя: Подус Г. С.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/1285/22
Провадження № 2-а/638/130/22
РІШЕННЯ

Іменем України

14 грудня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді - Подус Г.С.,

за участю секретаря - Веліток Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Інспекції з паркування Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради , Головний спеціаліст-інспектор з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального Контролю та земельних відносин Харківської міської ради Михайлик Дмитро Володимирович про скасування постанови,-

встановив:

Литвиненко Анна Сергіївна, яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Інспекції з паркування Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради , Головний спеціаліст-інспектор з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального Контролю та земельних відносин Харківської міської ради Михайлик Дмитро Володимирович про скасування постанови.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 11.10.2021 року головним спеціалістом - інспектором з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради - Михайликом Дмитром Володимировичем була винесена Постанова № АБ 106858 про застосування стягнення до ОСОБА_2 у вигляді штрафу в сумі 100 грн. за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП. У постанові зазначено, що Позивач 03.09.2021 року об 11 год. 18 хв., у м. Харкові по пр. Науки, 38, Харків, Харківська область, Україна, 61000 здійснив порушення правил паркування транспортних засобів, а саме: неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, чим порушив абз. 3 п. 26, 30 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП. 03.09.2021 року об 10 год 53 хвилини Позивачем було здійснено зупинку у спеціально відведеному майданчику для паркування № 68, що знаходиться в місті Харкові по проспекту Науки, 38. Автомобіль, на якому було здійснено паркування - CHEVROLET CRUZE, реєстраційний номерний знак ТЗ НОМЕР_1 . Скористувавшись мобільним додатком - Е-паркування було сплачено за паркування на паркувальному майданчику №68 за відповідний автомобіль 5 грн, що підтверджується роздруківкою про сплату #1053933. Проте, в порушення норм матеріального та процесуального права Відповідачем винесено Постанову № АБ 106858.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.02.2022 року відкрито провадження в спрощеному порядку без виклику сторін.

Відповідачем відзив не подано, копію ухвали про відкриття провадження було отримано 10.08.2022 року.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.10.2021 року головним спеціалістом - інспектором з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального контролю та земельних відносин Харківської міської ради - Михайликом Дмитром Володимировичем була винесена Постанова № АБ 106858 про застосування стягнення до ОСОБА_2 у вигляді штрафу в сумі 100 грн. за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП.

Відповідно до постанови 03.09.2021 року об 11 год. 18 хв., у м. Харкові по пр. Науки, 38, Харків, Харківська область, Україна, 61000 здійснив порушення правил паркування транспортних засобів, а саме: неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування, чим порушив абз. 3 п. 26, 30 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1342 та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 152-1 КУпАП. 03.09.2021 року об 10 год 53 хвилини Позивачем було здійснено зупинку у спеціально відведеному майданчику для паркування № 68, що знаходиться в місті Харкові по проспекту Науки, 38. Автомобіль, на якому було здійснено паркування - CHEVROLET CRUZE, реєстраційний номерний знак ТЗ НОМЕР_1 .

Позивачем- ОСОБА_2 через мобільним додатком - Е-паркування було сплачено за паркування на паркувальному майданчику №68 за відповідний автомобіль 5 грн, що підтверджується роздруківкою про сплату #1053933.

Однак попри це, відповідачем винесено Постанову № АБ 106858.

На підставі пункту 3.6. Положення про автоматизовану систему контролю оплати вартості послуг з паркування в місті Харкові, затвердженого рішенням Харківської міської ради від 24.12.2019 року N 1003, власником та розпорядником бази даних про майданчики для паркування, територіальні зони паркування, оплату вартості послуг з паркування транспортних засобів, тарифи на послуги з паркування транспортних засобів на території м. Харкова є Комунальне підприємство «Харківпарксервіс».

У межах перевірки за запитом адвоката в частині оплати власником транспортного засобу вартості послуги з користування майданчиком для платного паркування було встановлено, що згідно з інформацією вказаною Комунальним підприємством «Харківпарксервіс» водій транспортного засобу CHEVROLET CRUZE, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 при оплаті вартості послуги за користування майданчиком для платного паркування 03.09.2021 невірно ввів державний номерний знак транспортного засобу, а саме «АНК» замість символів «АН». Тобто, номерний знак фактично встановлений на транспортному засобі, і номерний знак транспортного засобу, за яким сплачено за паркування, різнилися, що і стало причиною виявлення програмним комплексом несплати за паркування і як наслідок - документування інспектором з паркування обумовленого правопорушення.

Відповідно до ст. 1 Кодексу України про адміністративні правопорушення завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов?язків, відповідальності перед суспільством.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Положеннями ч. 1 ст. 152-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що порушення правил паркування транспортних засобів, у тому числі неоплата вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування за кожну добу користування тягне за собою накладення штрафу в двадцятикратному розмірі від вартості однієї години послуги з користування тим майданчиком для платного паркування транспортних засобів, на якому знаходиться транспортний засіб у момент порушення.

Приміткою до цієї статті Кодексу визначено, що під неоплатою вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування слід розуміти неоплату вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів більш як за 10 вилин користування майданчиком для платного паркування транспортних засобів (крім майданчиків, обладнаних автоматичними в`їзними та виїзними терміналами, на яких оплата відбувається під час виїзду з майданчика).

Організація та порядок паркування транспортних засобів на вулицях і дорогах населених пунктів регламентуються Правилами паркування транспортних засобів, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 13.12.2009 року № 1342.

Дія цих Правил поширюється на осіб, які розміщують транспортні засоби на майданчиках для паркування (далі - користувачі), а також на суб?єктів господарювання, які утримують такі майданчики. Суб?єкти господарювання - балансоутримувачі майданчиків для паркування транспортних засобів державної та комунальної форми власності визначаються відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів» (п. 2).

Пунктом 6 Правил № 1342 визначено, що контроль за виконанням цих Правил здійснює уповноважений підрозділ Національної поліції у частині забезпечення безпеки дорожнього руху на майданчиках для паркування та посадові особи виконавчого органу сільської, селищної, міської ради у частині контролю за станом благоустрою та утримання майданчиків для паркування (у тому числі щодо оплати послуг з користування майданчиками для платного паркування).

Контроль за виконанням цих Правил у частині стану утримання майданчиків для паркування здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

Рішенням Харківської міської ради від 22.02.2017 № 542/17 "Про місцеві податки і збори у місті Харкові" (зі змінами), розміщеному на Офіційному сайті Харківської міської ради, міського голови, виконавчого комітету в розділі Єдиний міський реєстр актів, зокрема затверджено Перелік майданчиків, відведених для організації та провадження діяльності із забезпечення платного паркування транспортних засобів, на території м. Харкова, в якому зазначаються їх місцезнаходження, загальна площа, технічне облаштування, кількість місць для паркування транспортних засобів разом з переліком осіб, які уповноважені організовувати та провадити діяльність із забезпечення паркування транспортних засобів, далі - Перелік (додаток 3 до цього рішення).

Крім того, відповідно до п. 14 Правил паркування транспортних засобів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1342 (далі - Правила 1342), відведені майданчики для платного паркування обов`язково повинні бути обладнані паркувальними автоматами з розрахунку не менш як один автомат на 20 місць для паркування з обох боків уздовж проїзної частини вулиці, дороги або тротуару та/або інформаційними знаками про можливість і порядок надання послуги мобільне паркування. Ha території міста Харкова запроваджено такі способи оплати (https://parking.kh.city): через мобільний додаток Е-Паркування, смс-паркінг на номер 896(949), додаток Приват 24, телеграм-бот ParkingChatBot.

Вказана інформація наявна на всіх без винятку інформаційних щитах разом з даними про оператора майданчика (КП «Харківпарксервіс») та тарифом на послугу.

3 огляду на вищевказане, зазначаємо, що п. 14 Правил 1342 передбачено або обладнання відведених майданчиків паркувальними автоматами або обладнання інформаційними знаками про можливість і порядок надання послуги мобільне паркування. Як зазначено вище у м. Харкові запроваджено «мобільне паркування» через відповідний додаток «Е-Паркування», який можна безкоштовно завантажити через Арр Store або Play Маркет.

Саме після того, як Позивачем було припарковано автомобіль, він скористався застосунком Е-паркування, даний застосунок працює в телефоні, автоматично підтягує за геолокацією місцезнаходження автомайданчика для паркування та визначає його номер, та шляхом нажаття кнопки припаркуватись відбувається автоматичне списання коштів з карткового рахунку та формується квитанція про сплату.

Також Позивач зазначає, що для користування застосунком Е-паркування необхідно зареєструватись шляхом введення марки автомобілю, реєстраційного номеру транспортного засобу, номеру телефону та пошти, тому доводи Відповідача та Департаменту щодо того, що при введенні номеру транспортного засобу Відповідачем невірно було зазначено номер реєстрації транспортного засобу не відповідають дійсності, адже ця процедура здійснюється автоматично та Відповідач не має можливості корегувати введення даних.

Позивачем було надано належні та достатні докази, які свідчили про те, що належний Позивачу транспортний засіб використовував місце для паркування на майданчику для платного паркування, за яке було сплачено, та надано Відповідачу квитанцію, проте Відповідачем не було прийнято до уваги даний доказ.

Оплата за паркування була здійснена 03.09.2021 року о 10 год 53 хвилини, в Постанові № АБ 106858, що винесена Відповідачем, час правопорушення зазначено - об 11 годині 18 хвилин, тобто вже після того як було сплачено за паркування.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов?язаний з?ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом?якшують та обтяжують відповідальність, а також з?ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з п. 1 ст. 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення обов?язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Крім того, клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що понесені ним під час розгляду справи в суді першої інстанції, суд вважає обґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Крім того, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

Як установлено судовим розглядом, витрати позивача на правову та професійну правничу допомогу підтверджуються наступними документами, наявними в матеріалах справи:

1)Договір №11/09/18 про надання правової допомоги;

2)Акт надання послуг з правової допомоги №11/09/18-2 від 25.01.2022 року р. згідно якого, виконано зобов`язання: підготовка до подання позовної заяви, збирання доказів - 3 год.х 500,00=1500,00 грн.; консультація клієнта, вивчення практики зі спірного питання, визначення правової позиції 2 год.х500,00 =1000,00 грн.; подання позовної заяви до суду 1год.х500,00 грн.=500,00грн.

3)Додаткова угода №2 до Договору №11/09/18 від 11.09.2018 року про надання правової допомоги від 25.01.2022 року;

4)Довідка про розмір коштів, що отримані адвокатом в якості гонорару 25.01.2022 року.

Суд відзначає, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 13 Закону № 5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Суд враховує, що акт наданих послуг від 25.01.2022 року до договору про надання правничої допомоги №11/09/18-2 від 25.01.2022 року містить детальний опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу в ході розгляду даної справи, а надані заявником документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі.

При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17)

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

Суд звертає увагу, що відповідач правом на подачу відзиву не скористався, клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до суду також не надходило.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її складність, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 3000.000 грн.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Судом також враховано позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 258, 280, 283, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 6, 7, 9, 11, 44, 73-78, 90, 241-246,268,269, 271, 272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов Литвиненко Анни Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Інспекції з паркування Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради, Головний спеціаліст-інспектор з паркування Інспекції з паркування Департаменту територіального Контролю та земельних відносин Харківської міської ради Михайлик Дмитро Володимирович про скасування постанови - задовольнити.

Скасувати постанову №АБ 106858 від 11.10.2021 року про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) у вигляді штрафу в сумі 100 грн. за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП винесену на ім?я ОСОБА_2 , РНОКТІІ НОМЕР_3 .

???Провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Інспекції з паркування Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради на користь ОСОБА_2 , РНОКТІІ НОМЕР_3 суму витрат на правничу допомогу у розмірі 3.000 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 493,20 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя