Справа № 638/4844/22
Суддя: Подус Г. С.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 638/4844/22
Провадження № 2-а/638/149/22
РІШЕННЯ

Іменем України

09 грудня 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді - Подус Г.С.,

за участю секретаря - Веліток Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду м. Харкова в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора 1 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Голубкова Ю.І. ,Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до відповідача про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серія ЕАР №5798045 від 24.08.2022 року, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, в якому просив скасувати постанову серія ЕАР №5798045 від 24.08.2022 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн., - закрити.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 24 серпня 2022 року близько 116 год. 16 хв. позивач рухалася на автомобілі КІА FORTE, д.н.з. НОМЕР_1 по дорозі М06 з дотриманням ПДР України зі швидкістю близько 65-68, км/год. За адресою: Закарпатська обл., с. Барвінок (М-06 804 км) ОСОБА_1 зупинив інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області рядовий поліції Голубка Юрій Іванович та повідомив позивачу, що на його думку вона здійснила адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАї, а саме рухалася із перевищенням швидкості і це зафіксовано на пристрій TruCam. На доводи позивача що вона не перевищувала швидкість, а інспектор здійснював вимірювання швидкості з порушенням встановленого порядку (тримав TruCam y руках, а не використовував стаціонарно вмонтованим) інспектор ніяк не відреагував. Розуміючи, що вступати у конфлікт з працівником поліції не можна, а слід виконувати його вказівки, ОСОБА_1 пред?явила водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу і стала чекати розгляду справи, а інспектор через декілька хвилин склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про накладення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5798045 від 24.08.2022 року,

про начебто скоєне позивачем адміністративне правопорушення, відповідно до змісту якої: «24.08.2022 р. о 16:16:38 с. Барвінок, дорога М-06 804км/ водій керуючи 1.3. рухався зі швидкістю 81 км/год в населеному пункті, при цьому перевищив швидкість руху на 31 км/год. Швидкість вимірювалась приладом TruCam 008374чим порушив п. 12.4 ДПР України - порушення швидкісного режиму в населених пунктах (дозвол. швидкість не більше 50 км/год), чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 ст. 122 КУпАП.» Позивач не погоджується з даною постановою з огляду на те, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, у своїх поясненнях вона зазначила, що рухалася з допустимою у місті швидкістю, тобто без порушення швидкісного режиму, а інспектор здійснював вимірювання швидкості з порушенням встановленого порядку (тримав TruCam у руках, а не використовував стаціонарно вмонтованим). Також позивач зазначає, що поліцейським допущені порушення порядку розгляду справи, а саме: процес розгляду справи поліцейським звівся до формального складання постанови без об`єктивного дослідження усіх доказів, пояснень позивача та з численними порушеннями чинного законодавства, інспектор не дав можливість скористатися правом позивача на правову допомогу, постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП та недотримання інспектором вимог, передбачених ст.ст. 268, 278, 279 КУпАП.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.09.2022 року відкрито провадження в спрощеному порядку без виклику сторін.

Відповідачем подано відзив Вх. №21265 від 19.10.2022 року, в якому відповідач зазначив, що не погоджується з вимогами ОСОБА_1 , зазначає, що 24.08.2022 року під час несення служби працівниками управління патрульної поліції Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 008374, за адресою: Закарпатська область Ужгородський район с. Барвінок, 804 км автодороги Київ-Чоп, М-06, було виявлено порушення правил дорожнього руху, а саме, водій транспортного засобу «KIA FORTE» з номерним знаком НОМЕР_2 , рухався швидкістю 81 км/год в населеному пункті, чим перевищив встановлене обмеження максимальної швидкості руху в населеному пункті на 31 км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. На підставі о. 35 ЗУ "Про Національну поліцію" транспортний засіб було зупинено Поліцейський підійшов до водія, яким виявилася Позивач, належним чином представився пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред?явити Документи, зазначені в п. 2.1 ПДР України на підставі ст. 32 ЗУ «Про Національну поліцію» та пункту 24 ПДР України. Водій виконав законну вимогу патрульного та надав запитувані документи для перевірки. Наголосили, що всіх водіїв на їх вимогу ознайомлюють з документами, що підтверджують правомірність використання вимірювального приладу TruCam, а також фотознімками, які зроблені приладом. Відтак, доводи позивача про їх відсутність та неможливість надання необґрунтованими та не відповідають дійсності. При цьому інспектором було роз?яснено позивачу що на фотозображенні чітко видно дату, час фіксації, марку, модель транспортного засобу та символи номерного знаку. Вищенаведені докази повністю спростовують домисли позивача про те, що транспортний засіб під його керуванням не порушував ПДР. Після чого водію було роз?яснено права особи, яка притягається до адміністративно відповідальності. Позивач не вимагав скористатися правовою допомогою чи перекладачем, тим більше Позивач не був затриманий, свобода не була обмежена, тобто міг вільно переміщуватися, подзвонити адвокату, іншому фахівцю в галузі права. Позивач це не зробив й не намагався це зробити. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п.12.4 ПІДР України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача. Інспектор виніс постанову за ч. 1 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 340 грн., відповідно но санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУПАПІ позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та запропоновано під підпис отримати її копію. На фотознімку, який додано до відзиву. зазначено дату вчинения правопорушення серійний номер приладу, швидкість транспортного засобу позивача, місце скоєння правопорушення, географічні координати тощо. Координати GPS місцезнаходження лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 серійний номер ТС 008374 є 48° 33 54.13"N 22°21'14.50"Е, що вказують про його місцезнаходження у населеному пункті село Барвінок, на автомобільній дорозі М06 Закарпатская область, 89425. На сервісі карт www.google.com/maps/ при приближенні можна побачити забудовану територію поруч з координатами приладу та значну відстань від краю населеного пункту Барвінок (роздруківка фото з сервісу www.google.com/maps/ у додатках). Відповідно довідки начальника СТ3 управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Митровці С. відеозаписи з портативних відео реєстраторів, здійснені працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за період чергування 24.08.2022 р. відсутні оскільки вони не зберігались довше необхідного терміну згідно п. 3 розділу VIII «Інструкції і застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС У країни № 1026 від 18.12.2018 р.» (у додатку). Строк зберігання відеозаписів з портативних та відео реєстраторів, установлених службових транспортних засобах, БпЛА, становить - 30 діб.

Позивачем подано відповідь на відзив Вх. №25625 від 23.11.2022 року, в якій вказав, що оскаржувана позивачем Постанова не містить відомостей стосовно того, що в зоні фіксації вимірювачем TruCam о 16 год. 16 хв. 24.08.2022 року швидкості руху транспортного засобу марки КІА", моделі "Forte", д.н.з. НОМЕР_3 був розміщений відповідно до вимог ДСТУ дорожній знак 5.70 "Фото, відеофіксування порушень" оскільки контроль швидкості повинен відбуватися лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак 5.70), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону N 580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розмішена на видному місті. Однак відповідач не надав суду доказів проведення контролю швидкості руху автомобіля, яким керував позивач, в межах дії дорожнього знаку 5.70 ПДР. Так, жодного знаку 5.70 на відтинку дороги М06 ні перед населеним пунктом Барвінок, ні до його закінчення немає. Однак, позивача звинувачують саме у перевищенні швидкості саме в межах населеного пункту Барвінок, позаяк екіпаж патрульної поліції знаходився у с. Барвінок, а тому неможливо стверджувати про правомірність оскаржуваної постанови. Також позивачем не приймаються до уваги покликання відповідача на зафіксовані у фотознімку географічні координати, оскільки такі не місять відомостей про межі населеного пункту, а сама роздруківка не є офіційним документом, тому не доводять факт руху автомобіля, яким керував позивач в момент фіксації його швидкості, в межах населеного пункту с. Барвінок.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

24.08.2022 року інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в Закарпатській області рядовий поліції Голубка Юрій Іванович складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5798045 від 24.08.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постановою поліцейського від 24.08.2022 року, серії ЕАР №5798045, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1ст. 122 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за те, що вона 24.08.2022 року о 16.16 год. с. Барвінок М06, керуючи транспортним засобом рухалась зі швидкістю 81 км/год в населеному пункті, при цьому перевищила швидкість руху на 31 км/год. Швидкість руху вимірювалась приладом Трукам 008374, чим порушила п. 12.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно довідки начальника СТ3 управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції капітана поліції Митровці С. відеозаписи з портативних відео реєстраторів, здійснені працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції за період чергування 24.08.2022 р. відсутні оскільки вони не зберігались довше необхідного терміну згідно п. 3 розділу VIII «Інструкції і застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС У країни № 1026 від 18.12.2018 р.» (у додатку). Строк зберігання відеозаписів з портативних та відео реєстраторів, установлених службових транспортних засобах, БпЛА, становить - 30 діб.

Особа позивача, як водія транспортного засобу встановлена працівником поліції безпосередньо після зупинки транспортного засобу.

Судом встановлено, що надані відповідачем докази на підтвердження обставин вчинення правопорушення п. 12.4 ПДР України не містять відомостей стосовно того, що в зоні фіксації вимірювачем TruCAM №008374 о 16 год. 16 хв. 24.08.2022 року швидкості руху транспортного засобу КІА FORTE, д.н.з. НОМЕР_3 були розміщені та діяли обмеження, передбачені дорожніми знаками: 5.45 «Населений пункт»; 5.46 «Кінець населеного пункта» 5.70 «Фото, відеофіксування порушень».

Доказів розміщення вказаних дорожніх знаків та зони їх дії не надано та не зазначено, як під час розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності так і в ході розгляду справи.

Порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки на території України відповідно до ст. 41 Закону України від 30.06.1993 року № 3353-XII «Про дорожній рух» (далі - № 3353-XII) регулюються ПДР України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306.

Юридичні та фізичні особи, винні в порушенні законодавства про дорожній рух, відповідних правил, нормативів і стандартів, несуть відповідальність згідно з законодавством України (ст. 53 Закону № 3353-XII).

Пункт 1.10 ПДР України визначає значення термінів, зокрема: населений пункт забудована територія, в`їзди на яку і виїзди з якої позначаються дорожніми знаками 5.45 "Населений пункт", 5.46 "Кінець населеного пункта", 5.47 "Населений пункт", 5.48 "Кінець населеного пункта".

Водночас, п. 12.4 ПДР України передбачає, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Провадження в справах про адміністративні правопорушення врегульовано розділом IV КУпАП.

Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення які стосуються правил дорожнього руху, зокрема ч. 1, 2, третя і 5 статті 122.

Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

За приписами ч. 1 ст. 8 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 23 Закону № 580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Окрім того, ч. 2 ст. 283 КУпАП визначено загальні вимоги до постанови про накладення адміністративного стягнення, яка має містити інформацію щодо особи правопорушника та обставин скоєння нею правопорушення.

Частиною 3 ст. 283 КУпАП встановлюють, що постанова у справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених ч. 2 цієї статті, має містити також відомості, зокрема відомості про технічний засіб, яким здійснено фото- або відеозапис.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В розумінні ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З наведеної норми слідує, що при прийнятті суб`єктом владних повноважень відповідного рішення таке рішення повинно містити інформацію про докази, які підтверджують викладені в ньому факти. У випадку ж відсутності покликань на певні докази, що підтверджують факт викладеного порушення суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.

Із змісту оскаржуваної постанови слідує, що позивач перебуваючи в населеному пункті порушив швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України на 31 км/год. При цьому, в оскаржуваній постанові відповідач покликався лише на єдиний доказ, який підтверджує обставини щодо перевищення швидкості руху транспортним засобом під керуванням позивача в зоні дії дорожнього знаку «населений пункт» це здійснення вимірювання швидкості руху приладом Трукам №008374.

Відповідачем не надано доказів, які б містили інформацію щодо місця знаходження дорожнього знаку «5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці зазначеної автодороги.

В оскаржуваній постанові також відсутні покликання на докази місцезнаходження дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» та зони його дії в кілометровій відмітці вказаної автодороги, що могло б дати змогу встановити фактичні обставини щодо вчинення правопорушення.

Крім того, відповідач в постанові не посилався взагалі на дію дорожнього знаку п.5.45 «населений пункт», а лише зазначив, що відповідачем перевищено швидкість в населеному пункті с. Барвінок.

За відсутності покликання відповідача в оскаржуваній постанові на зазначені докази щодо зони дії дорожнього знаку « 5.45» «населений пункт» в кілометровій відмітці вказаної автодороги, суд приходить до висновку, що зібраними доказами не підтверджуються обставини стосовно руху транспортного засобу під керуванням позивача саме в зоні дії дорожнього знаку населений пункт з перевищенням швидкості на 31 км.

Відтак, поліцейський який розглянув справу не виконав вимоги щодо посилання у постанові про накладення стягнення на докази які в повній мірі підтверджують факт скоєння адміністративного правопорушення позивачем.

Відповідачем не надано жодних доказів щодо способу використання, закріплення приладу TruCAM, яким поліцейський здійснював вимірювання швидкості руху автомобіля позивача.

Враховуючи вищевикладені положення ст. 40 Закону № 580-VIII при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу автоматична фото - і відеотехніку повинна бути розміщена в порядку визначеному вказаною нормою Закону (стаціонарно вмонтованим способом), натомість ручне розміщення засобів автоматичної фото - і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості суперечить приписам ст. 40 названого Закону.

Суддею враховано, що контроль швидкості руху транспортних засобів здійснюється лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відеофіксації (дорожній знак « 5.70»), позаяк вказане обумовлено ч. 2 ст. 40 Закону № 580-VIII, згідно якої інформація про змонтовану/розміщену автоматичну фототехніку і відеотехніку фіксацію повинна бути розміщена на видному місці.

Відповідно до ПДР України знак 5.70 «Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Натомість, оскаржувана постанова не містить інформації стосовно доказу, яким підтверджувались обставини стосовно розміщення на вказаному відрізку дороги дорожнього знаку «5.70» лише за наявності якого можливе монтування/розміщення автоматичної фототехніки і відеотехніки щодо фіксації обставин порушення правил дорожнього руху в тому числі і швидкісного режиму.

За наведених обставин, оскаржувана постанова прийнята з порушенням частини 2 ст. 77 КАС України та п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України та є необґрунтованою та такою, що прийнята без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Підсумовуючи викладене в сукупності, суд дійшов до висновку, що в діях позивача склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, відсутній, оскільки факт порушення нею вимог 12.4 ПДР України не підтверджується належними та зібраними у справі доказами, які відповідач мав би дослідити під час прийняття оскаржуваної постанови та відомості про наявність і дослідження яких повинні бути внесені до змісту такої постанови.

Зважаючи на викладене, оскільки вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення не підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Крім того, клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що понесені нею під час розгляду справи в суді першої інстанції, суд вважає обґрунтованим, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Частинами 1, 2, 3 ст. 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

Згідно з частинами 4, 5 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

При цьому, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Крім того, на підтвердження надання правової допомоги необхідно долучати у тому числі розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Наведене узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у постанові від 01.10.2018 року у справі № 569/17904/17.

Як установлено судовим розглядом, витрати позивача на правову та професійну правничу допомогу підтверджуються наступними документами, наявними в матеріалах справи:

1) копія додаткової угоди № 1 до договору про надання правничої (правової) допомоги № 48 від 30.08.2022 року;

2) ордер, виданий на ім`я адвоката Потерайло А.М. для представництва інтересів позивача у Дзержинському районному суді м. Харкова;

3) акт наданих послуг від 31.08.2022 року до договору про надання правничої (правової) допомоги № 48 від 30.08.2022 року, згідно якого, виконано зобов`язання:

- підготовка позовної заяви з додатками до Дзержинського районного суду м. Харкова за позовом ОСОБА_1 до УПП в Закарпатській області ДПП про визнання незаконною та скасування постанови серії ЕАР №5798045 від 24.08.2022 року про накладення адміністративного стягнення за порушення правил ПДР України - 2 години х 2.000 грн. = 4.000грн.;

Суд відзначає, правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України від 05.07.2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі Закон № 5076-VI).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ст. 13 Закону № 5076-VI адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Статтею 30 Закону № 5076-VI передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Суд враховує, що акт наданих послуг від 31.08.2022 року до договору про надання правничої допомоги №48 від 30.08.2022 року містить детальний опис робіт, виконаних при надані правничої допомоги позивачу в ході розгляду даної справи, а надані заявником документи, на переконання суду, у своїй сукупності підтверджують факт понесення витрат саме у цій справі.

При цьому, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Зі змісту вказаних норм вбачається, що від учасника справи вимагається надання доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, але не доказів обґрунтування часу, витраченого фахівцем в галузі права, оскільки зі змісту вказаних норм процесуального права можна зробити висновок, що достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, яка саме кількість часу витрачена на відповідні дії (саме така позиція викладена в постанові Верховного Суду 13.12.2018 року у справі № 816/2096/17)

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

При цьому, суд зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначав про неспівмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу з предметом позовних вимог та складністю справи.

За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу справи у КАС, суд враховує таке.

Предметом спору у цій справі є визнання незаконною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у розмірі 340 грн., в той час як правничу допомогу адвокатом визначено у розмірі 4.000 грн.

Крім того, суд враховує те, що справа № 638/4844/22 є справою незначної складності та розглядається у порядку спрощеного провадження за наявними у ній матеріалами.

Ураховуючи викладене, а також фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, суд вважає розумно обґрунтованими заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у розмірі 2.000 грн.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 року у справі № 280/2635/20.

При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Судом також враховано позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Керуючись ст. 19 Конституції України, ст.ст. 258, 280, 283, 288, 289 КУпАП, ст.ст. 6, 7, 9, 11, 44, 73-78, 90, 241-246,268,269, 271, 272, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

постановив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора 1 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Голубкова Ю.І. ,Управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови - задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову інспектора 1 роти Управління патрульної поліції в Закарпатській області Голубкова Ю.І. про накладання на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 24.08.2022 року серії ЕАР №5798045, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) суму витрат на правничу допомогу у розмірі 2.000 грн. (дві тисячі гривень).

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КАС України рішення може бути оскаржено безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя