Справа № 280/6102/22
Суддя: Максименко Лілія Яковлівна
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Справа № 280/6102/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83 -А)

про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі відповідач 2), в якій позивач просить суд:

визнати протиправним рішення від 07 вересня 2022 року №00 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області зарахувати до загального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 02.06.1997 по 06.04.1998 згідно трудової книжки від 21.06.1982 серії НОМЕР_2 ;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 19 травня 2022 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 01.09.2022 року звернулася до органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, проте 07.09. 2022 року отримала рішення про відмову у призначенні пенсії. Вказує, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 02.06. 1997 по 06.04.1998, оскільки в трудовій книжці відсутня назва підприємства, в яке її прийняло на роботу. Зазначає, що отримала архівну довідку, в якій зазначено, що документи Запорізької товарно-сировинної компанії на зберігання до архівного управління Запорізької міської ради не надходили, тому надати відомості про підтвердження стажу роботи та перейменування підприємства ОСОБА_1 не має можливості. Посилається на те, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. Вважає рішення про відмову у призначенні пенсії протиправним, на підставі чого, просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідач 1 позовні вимоги не визнав. У відзиві на позовну заяву від 09.11.2022 (вх. № 43175), зазначає, що у відповідності до Порядку № 22-1 підрозділом, відповідальним за розгляд заяви позивача від 01.09.2022 було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області. Стверджує, що в трудовій книжці позивача в записі про період роботи з 02.06.1997 по 06.04.1998, відсутня назва підприємства, в яке прийнято заявницю на роботу, довідка на підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній не надавалась, у встановленому законодавством порядку для зарахування стажу показаннями свідків не зверталась. Вважає, що у Головного управління ПФУ в Чернігівській області були відсутні підстави для зарахування вищевказаних періодів роботи до страхового стажу позивача. З огляду на викладене, просить у позові відмовити.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву не надав. Про відкриття провадження у справі був повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 28.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/6102/22. Призначено розгляд справи без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Ухвалою суду від 21.11.2021 залучено до участі у справі в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83 -А).

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулась до Головного управління пенсійного фонду України в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, прийнятим за принципом екстериторіальності, №00 від 07.09.2022 позивачу відмовлено у призначенні пенсії та вказано наступне: "До страхового стажу не зараховано період роботи з 02.06.1997 по 06.04.1998, оскільки в трудовій книжці відсутня назва підприємства, в яке прийнято заявницю на роботу. Для зарахування до страхового стажу вищевказаного періоду роботи необхідно надати уточнюючу довідку з посиланням на первинні документи та довідку про реорганізацію підприємства. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018 страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу, зокрема, з1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року від 22 до 32 років.

Позивач не погодившись з рішенням про відмову у призначенні пенсії та з вимогою вчинити певні дії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Згідно із ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України №1058-IV.

Відповідно до положень частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно з частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 частини 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон 1788-XII) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Статтею 62 Закону №1788-XII встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637, а за відсутності документів про наявний стаж або відсутності архівних даних, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, пов`язаних з заявником спільною роботою.

Як встановлено судом, єдиною підставою для відмови в призначенні позивачу пенсії за віком є відсутність у нього визначеного законом стажу - 29 років.

При цьому, розрахований управлінням страховий стаж позивача становить 27 років 10 місяців 25 днів.

Головним управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області при розрахунку стажу роботи позивача не було враховано період роботи з 02.06.1997 по 06.04.1998.

Відповідач 2, обґрунтовуючи відмову у зарахуванні спірного періоду до стажу позивача, посилається на те, що в трудовій книжці позивача в записах щодо періоду роботи з 02.06.1997 по 06.04.1998 відсутня назва підприємства при прийняті на роботу.

Судом було досліджено копію трудової книжки позивача НОМЕР_2 , що видана 21.09.1982, з якої вбачається, що 02.06.1997 року позивача прийнято на посаду експедитора в ВАТ «Запорізька товарно-сировинна компанія «ЗАПОРІЖГОЛОВПОСТАЧ» на підставі наказу №21 від 02.06.1997 року та звільнено у зв`язку зі скороченням штату на підставі наказу про звільнення №11 від 06.04.1998 року.

При цьому, порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях на час прийняття позивача на роботу у спірний період регулювався положеннями Інструкції №162 від 20.07.1974 року (зі змінами та доповненнями).

Відповідно пункту 1.1 Інструкції №162 від 20.07.1974 року, трудова книжка являється основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ і організацій, які пропрацювали більше 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Згідно частини в) «Внесення відомостей про роботу», в графі 3 розділу «Відомості про роботу» в вигляді заголовку пишеться повна назва підприємства.

Згідно пункту 4.1 Інструкції №162 від 20.07.1974 року, при звільненні робітника або службовця всі записи про роботу, нагороди і заохочення, внесені до трудової книжки за час роботи на даному підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженої ним особи і печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Отже, трудові книжки ведуться на підприємствах, установах та організаціях керівником або уповноваженою ним особою в порядку встановленому чинним на момент заповнення трудової книжки нормативно-правовим актом, який регулює порядок заповнення трудових книжок. В свою чергу, працівник не може відповідати за правильність та повноту ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації підприємства і це не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Також, Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 року у справі №754/14898/15-а зазначив, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Отже, оскільки обов`язок здійснення записів у трудовій книжці покладено на роботодавця, а не на працівника, відповідальність за можливе невчинення такого запису, або вчинення запису не в повному обсязі не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

При цьому, визначальним є саме наявність необхідного трудового стажу, а не правильність заповнення трудової книжки.

В даному випадку, в трудовій книжці позивача не зазначене найменування підприємства, проте наявна інформація про прийняття її на роботу, яка скріплена печаткою підприємства та підписом уповноваженої особи.

За таких обставин, суд вважає, що стаж позивача в період з 02.06.1997 по 06.04.1998 року підтверджений даними його трудової книжки та має бути зарахований до його стажу роботи при призначенні пенсії за віком.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що відповідачем 2 необґрунтовано винесено рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком з підстав незарахування спірного періоду позивача до стажу його роботи.

При цьому, суд приходить до висновку, що не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію з 19.05.2022, оскільки адміністративний суд не наділений повноваженнями спонукати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, у такому випадку, суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням правової оцінки суду, наведеної у такому судовому рішенні, з урахуванням повноважень адміністративного суду, визначених ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, Конституційний Суд України в своєму рішенні від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

На цій підставі адміністративні суди, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим статтею 2 КАС України критеріям, не втручаються у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

В даному конкретному випадку, призначенню пенсії передує встановлення наявності права на таку пенсію, як то вік та стаж роботи, що має бути не меншим 29 років, з урахуванням спірного періоду, у випадку позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що найбільш ефективний із можливих способів захисту порушеного права позивача, є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83 -А) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком період роботи з 02.06.1997 по 06.04.1998, згідно трудової книжки від 21.06.1982 серії НОМЕР_2 та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду.

У позовних вимогах до ГУ ПФУ в Запорізькій області - відмовити.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ст. 90 КАС України).

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Згідно з ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

У зв`язку із викладеним, судові витрати у розмірі 744,30 грн. на оплату судового збору підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м.Запоріжжя, пр. Соборний, 158-б, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (14005, м. Чернігів, вул. П`ятницька, 83 -А) про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 07 вересня 2022 року №00 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період її роботи з 02.06.1997 по 06.04.1998 в ВАТ «Запорізька товарно-сировинна компанія «ЗАПОРІЖГОЛОВПОСТАЧ» та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 01.09.2022 року, з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 744 (сімсот сорок чотири) грн. 30 коп. судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15.12.2022.

Суддя Л.Я. Максименко