Справа № 380/9565/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/9565/22 пров. № А/857/15034/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі № 380/9565/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до начальника 4-ї групи інспекторів прикордонного відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_2 старшого лейтенанта ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_3 ,

час ухвалення рішення 16.09.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 16.09.2022 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до начальника 4-ої групи інспекторів прикордонного відділення інспекторів прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_1 " ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , у якому просить суд визнати протиправним та скасувати рішення начальника 4-ї групи інспекторів прикордонного відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 23.05.2022 про відмову ОСОБА_1 в перетинанні державного кордону на виїзд з України.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 23.05.2022 у справах повинен був виїхати за межі України. Для цього позивач прибув на міжнародний автомобільний пункт пропуску Шегині. Вказує, що позивач обізнаний про те, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану та оголошенням загальної мобілізації, військовозобов`язаним, що підлягають призову на військову службу під час мобілізації, заборонено виїзжати за межі України. При цьому позивач не є військовозобов`язаним, оскільки у 2018 році виключений з військового обліку, що підтверджується відповідними відмітками у його військовому квитку НОМЕР_1 : відмітка про зняття з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_4 ; відмітка Невійськовозобов`язаний, ІНФОРМАЦІЯ_5 від 13.08.2018; запис Виключений з в/обліку на підставі ст. 37 п.б. пп 6,7 ЗУ Про військовий обов`язок і військову службу, начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 . Враховуючи це, під час перетину державного кордону України позивач надав уповноваженій посадовій особі Державної прикордонної служби України паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 ; військовий квиток з відмітками про виключення з військового обліку; лист Благодійного фонду Карітас від 20.05.2022 № 229/22. Однак рішенням начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 23.05.2022 позивачу відмовлено у перетині державного кордону на виїзд з України. Рішення обґрунтовано тим, що позивач не надав на паспортний контроль документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон. Вказує, що в усній формі повідомлено, що ОСОБА_1 не відносится до переліку осіб чоловічої статі, яким дозволено виїзд за кордон. Вважає вказане рішення незаконним, оскільки позивач невійськовозобов`язаний і виключений з військового обліку.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі № 380/9565/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що апелянт не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, у зв`язку із тим, що виключений з військового обліку військовозобов`язаних відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", що підтверджується відміткою у військовому квитку.

Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі № 380/9565/22 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем при перетині кордону не було надано документів, які б підтверджували, його право на перетин кордону, а також, те що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, тому оскаржене рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16 - річного віку від 23.05.2022 є правомірним.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що рішенням начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип А) старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 23.05.2022 Про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку громадянину України ОСОБА_1 , відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України у зв`язку з тим, що він не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду закордон.

Для проведення паспортного позивач надав: паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 виданий 19.09.2017, військовий квиток НОМЕР_1 , лист Благодійного фонду Карітас від 20.05.2022 № 229/22.

Позивач вважає рішення начальника 4 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_1 (тип А) старшого лейтенанта ОСОБА_2 від 23.05.2022 Про відмову в перетинанні державного кордону громадянину України, який досяг 16-річного віку незаконним та просить його скасувати.

Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За змістом статті 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно п. 16 Порядку №921 військовий облік ведеться на підставі паспорта громадянина України та таких військово-облікових документів:

для призовників - посвідчення про приписку до призовної дільниці;

для військовозобов`язаних - військового квитка або тимчасового посвідчення військовозобов`язаного.

Пунктом 56 Порядку №921 передбачено, що про взяття призовників і військовозобов`язаних на військовий облік, зняття та виключення з нього в їх військово-облікових документах проставляються відповідні відмітки.

Вказане кореспондується також з нормами Положення про військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу, затвердженого указом Президента України від 30.12.2016 №582/2016.

Так, військовий квиток осіб рядового, сержантського і старшинського складу в розумінні зазначеного вище Положення є документом, що посвідчує особу військовослужбовця (військовозобов`язаного, резервіста) та визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.

Згідно з нормами вказаного Положення, у військовому квитку, серед іншого, проставляється відмітка про зняття військовослужбовця з військового обліку.

Отже, з проведеного правового аналізу законодавчих норм, що регламентують порядок здійснення військового обліку, єдиними документами, що посвідчують факт зняття особи з військового обліку є військовий квиток або тимчасове посвідчення військовозобов`язаного з відповідною відміткою.

Частинами 1, 3 ст. 14 Закону України "Про прикордонний контроль" від 05.11.2009 №1710-VI встановлено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Відповідно до вимог Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-XII, на військову службу за призовом під час мобілізації приймаються громадяни віком від 18 років та громадяни, які не досягли граничного віку перебування на військовій службі, тобто до 60 років.

Законом України "Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію" визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та у кожному конкретному випадку особам, які не підлягають призову у разі перетину кордону необхідно надати підтверджуючі документи.

Так, відповідно до п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Суд зауважує, що чинне законодавство України не обумовлює прийняття на військову службу та її проходження громадянами України, які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.

Відтак, апелянт не є військовозобов`язаним у розумінні Закону "Про військовий обов`язок і військову службу".

Разом з тим, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, що останній не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, з огляду на те, що в контексті зазначеної норми права "інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації" слід розуміти осіб, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

При цьому, громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, котрі відповідно до пп. 6 п. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" підлягають виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) не входять до кола осіб, визначених Законом України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", як такі, що не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Крім того, сам факт зняття/виключення з військового обліку на підставі пп. 6 п. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" не є підставою (у передбачених законом випадках) для виїзду за кордон у період введення на території України воєнного стану.

Військовий квиток, як документ сам по собі не є достатнім підтверджуючим документом для перетину державного кордону позивачем.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки апелянтом при перетині кордону не було надано документів, які б підтверджували, його право на перетин кордону, а також, те що він не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, відтак оскаржуване рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16 - річного віку від є правомірним.

Також судова колегія зазначає, що оскаржуване рішення про заборону виїзду є разовим і при пред`явленні позивачем повного пакету документів, які надають право на виїзд з України, оскаржуване рішення жодним чином не створить перешкод для перетину кордону України за наявності на це законних підстав.

Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи у контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Підсумовуючи викладене, на думку апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі № 380/9565/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 16.12.2022 року