Справа № 380/11310/22
Суддя: Чаплик Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року

справа №380/11310/22

провадження № П/380/11397/22

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Чаплик І.Д.,

секретар судового засідання Посмітюх К.Т.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Думич І.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ), в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф Головного управління ДПС у Львівській області №0-1306 від 28.06.2022, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в загальному розмірі 49 140,80 грн. (сорок дев`ять тисяч сто сорок гри. 80 кой.);

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф Головного управління ДПС у Львівській області №0-1306 від 28.06.2022, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в загальному розмірі 52 322,55 грн. (п`ятдесят дві тисячі триста двадцять дві грн. 55 коп.).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що при визначенні суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, яка донарахована позивачу згідно спірних податкових повідомлень-рішень, відповідач нараховував позивачу суму податкового зобов`язання виходячи з загальної площі будинку, який знаходиться у АДРЕСА_2 , а саме з 578,5 кв.м. При цьому, податковим органом не взято до уваги той факт, що житлова площа будинковолодіння по АДРЕСА_2 становить лише 185,9 кв.м., решта площі 392,6 є нежитловими приміщеннями, в тому числі приміщеннями господарського призначення. Позивач зазначає, що приміщення майстерень, які є в складі будинку АДРЕСА_2 , відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018- 2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 належать до класу 1251 "Будівлі промислові (підкласи 1251.1-1251.9), які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки відповідно до пп. "є" пп. 266.2.2 п. 266.2 cm. 266 ПК України, а тому площа вищевказаних приміщень не підлягала врахуванню під час визначення суми податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єкту оподаткування - будинку АДРЕСА_2 . Позивач також вважає, що оскільки майстерні, що знаходяться на першому та другому поверсі будинку, за адресою: АДРЕСА_2 є об`єктом нежитлової нерухомості, а тому підпункт "ґ" підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України в частині збільшення суми податкового зобов`язання позивачу на 25 000,00 грн. до даного нерухомого майна не застосовується Просив позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 23.08.2022 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали подати відзив на позовну заяву.

09.09.2022 представник відповідача подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Відзив обґрунтований тим, що відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та за даними ІС "Податковий блок" фізична особа ОСОБА_1 володіє такими об`єктами житлової нерухомості: житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею 578,5 кв.м., за адресою: АДРЕСА_2 , а тому Головним управлінням ДПС у Львівській області на підставі підпунктів 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України (далі ПКУ) та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПКУ визначено суму податкового зобов`язання за платежем: Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачене фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості, за платежем « 18010200». Відповідач також покликається на те, що документом, підтверджуючим приналежність об`єктів нерухомості до певного класу будівель за Класифікатором є експертний висновок, виданий органом, уповноваженим на ведення Класифікатора. Проте, позивачем експертний висновок, щодо приналежності об`єктів нерухомості до певного класу будівель, які позивач описує в своєму позові, до податкового органу не надавався, а також позивач не звертався щодо проведення звірки по об`єктах нерухомості, які перебувають у його власності та правомірності нарахування податку на нерухоме майно. Щодо застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПКУ, то таке можливе у разі, якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду), проте в даному випадку позивач є власником житлової нерухомості, на території якої здійснює пошиття одягу. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач у період з 01.01.2019 по 31.12.2020 не припиняв бути власником житлової нерухомості як громадянин України, а також не здійснював передачу житлової нерухомості в статутний фонд будь-якого підприємства.

Окрім цього представник відповідача разом із відзивом подав клопотання про розгляд цієї справи в судовому засіданні з повідомленням/викликом сторін.

Ухвалою від 14.09.2022 суд задовольнив клопотання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання призначив на 10.10.2022.

10.10.2022 у судовому засіданні представник позивача долучив додаткові пояснення, в яких зазначає, що факт відповідності належного позивачу нерухомого майна до класу «Будівлі промислові» підтверджується Технічним паспортом на садибний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , який виготовлений 29.01.2013, в якому зазначено, що будинок складається з житлових приміщень загальною площею 185,9 кв.м., та нежитлових приміщень загальною площею 392,6 кв.м., до складу яких входять приміщень майстерень загальною площею 239,3 кв.м., а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

У судовому засіданні 10.10.2022 суд оголосив перерву до 14.11.2022.

14.11.2022 розгляд справи відкладено на 21.11.2022 за клопотанням представника позивача та його неможливістю забезпечити явку уповноваженого представника в судове засідання з поважних причин.

В судовому засіданні 21.11.2022 представник позивача подав клопотання про долучення до матеріалів справи доказів в підтвердження факту використання спірного майна за функціональним призначенням в легкій промисловості, які суд долучив до матеріалів справи.

21.11.2022 розгляд справи відкладено на 30.11.2022 за клопотанням представника відповідача для надання можливості ознайомитися з долученими до матеріалів справи доказами.

В судовому засіданні 30.11.2022 суд оголосив перерву до 14.12.2022 для надання можливості подати додаткові пояснення позивачу.

13.12.2022 на адресу суду від позивача надійшли додаткові пояснення, в яких позивач зазначає, що будинок АДРЕСА_2 , крім житлових приміщень включає також нежитлові приміщення, в тому числі приміщення промислового призначення, які в період 2019-2020 роки використовувались у легкій промисловості, зокрема для пошиття одягу, що підтверджується документами у сфері містобудування, податковою звітністю та договорами оренди.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у додаткових поясненнях.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд всебічно і повно з`ясував всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та встановив наступне.

Головним управління ДПС у Львівській області прийнято податкові повідомлення-рішення від 28.06.2022 №0-1306, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2019 рік на суму 49 140,80 грн. та від 28.06.2022 №0-1306, яким згідно з підпунктом 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 Податкового кодексу України визначено позивачу суму податкового зобов`язання за платежем: податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2020 рік на суму 52 322,55 грн.

З розрахунку податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 та 2020 роки вбачається, що ОСОБА_1 нараховано 49 140,08 грн. та 52 322,55 грн. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за об`єкт нерухомості, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить будинок, загальною площею 578,5 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №114158032.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 311688938), об`єкт житлової нерухомості загальною площею 578,5 кв.м., житлова площа 125,5 кв.м., складається з наступних складових частин: житловий будинок складається з чотирьох кімнат, двох кухонь, загальна площа літера «А-2» - 185,9 кв.м.; загальна площа прибудинкових господарських приміщень літера «А-2» - 392,6 кв.м., згідно технічного паспорта та декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Згідно Технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , який виготовлено 29.01.2013, загальна площа житлових приміщень у вказаному будинку становить 185,9 кв.м., загальна площа нежитлових приміщень становить 392,6 кв.м.

Не погоджуючись із рішеннями відповідача, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Суд при вирішенні спору по суті виходить з такого.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, у тому числі податку на прибуток та податку на додану вартість, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (надалі - ПК України).

Відповідно до вимог пункту 4.4 статті 4 ПК України, установлення і скасування податків та зборів, а також пільг їх платникам здійснюються відповідно до цього Кодексу Верховною Радою України, а також Верховною Радою Автономної Республіки Крим, сільськими, селищними, міськими радами та радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад у межах їх повноважень, визначених Конституцією України та законами України.

У відповідності з вимогами пункту 8.3 статті 8 ПК України, до місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.

Приписами пункту 10.3 статті 10 ПК України визначено, що місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення податку на майно (в частині податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) та встановлення збору за місця для паркування транспортних засобів, туристичного збору та земельного податку за лісові землі.

Згідно з пунктом 12.3 статті 12 ПК України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Також повноваження органів місцевого самоврядування щодо встановлення місцевих податків виключно відповідними рішеннями місцевих рад закріплені і у статті 143 Конституції України та п.24 ч.І ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

При цьому, об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України), а базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Згідно з підпунктом 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України (в редакції 2017 року) ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. (рішення Львівської міської ради від 12.07.2018 року №3703 (за 2019 рік), та рішення Львівської міської ради від 20.06.2019 року №5167 (за 2020 рік).

Ставка податку для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються в залежності від місця розташування та типів таких об`єктів нерухомості (пп.266.5.1 ПКУ), а об`єкт оподаткування залежить від виду діяльності та типу будівель чи споруд за ДК 018- 2000 (п.266.2 ПКУ) (постанови Верховного Суду у справах №826/1338/17, №500/90/19).

Положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Так підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті.

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.

Як зазначено Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 лютого 2020 року у справі № 820/3556/17 обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.

Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.

При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.

Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.

Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.

Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга.

Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.

Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 31.05.2022 у справі № 420/12318/21.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 , крім житлових приміщень, включає також нежитлові приміщення, загальна площа прибудинкових господарських приміщень літера «А-2» - 392,6 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 311688938) та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 .

Відповідно до укладеного між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (орендодавець) та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендар) Договору оренди №1/19 від 02 січня 2019 року, Орендодавець передає, а Орендар отримує у тимчасове платне користування частину нежитлових приміщень, що розташовані у нежитловому будинку літ. «А-2» по АДРЕСА_2 , а саме: приміщення №1-9 «майстерня», 1-10 «коридор», 1-11 «коридор», 1-12 «вбиральня», 1-13 «допоміжне приміщення», загальною площею 140 м. кв. (далі - «Об`єкт оренди»). Пунктом 1.2. цього Договору оренди №1/19 від 02 січня 2019 року передбачено, що Об`єкт Оренди передається Орендареві з метою здійснення господарської діяльності, а саме: виробництва одягу та інших супутніх товарів. Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців (п. 3.1. Договору оренди №1/19 від 02 січня 2019 року. В цей же день між сторонами підписано Акт приймання-передачі майна, яким підтверджується передача орендарю вищевказаного нежитлового приміщення.

Також, 02 січня 2019 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Дизайн-студія Роксолани Богуцької» укладено Договір оренди №2/19, відповідно до якого Орендодавець передає, а Орендар отримує у тимчасове платне користування частину нежитлових приміщень, що розташовані у нежитловому будинку літ. «А'-2» по АДРЕСА_2 , а саме: приміщення №1-18 «майстерня», 1-19 «коридор», 1-20 «коридор», 1-21 «вбиральня», 1-22 «кухня», загальною площею 140 м. кв. (далі - «Об`єкт оренди»). Пунктом 1.2. цього Договору оренди №2/19 від 02 січня 2019 року передбачено, що Об`єкт Оренди передається Орендареві з метою здійснення господарської діяльності, а саме: виробництва одягу та інших супутніх товарів. Договір укладено строком на 2 (два) роки 11 (одинадцять) місяців (п. 3.1. Договору оренди №2/19 від 02 січня 2019 року. В цей же день між сторонами підписано Акт приймання-передачі майна, яким підтверджується передача орендарю вищевказаного нежитлового приміщення.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань щодо Приватного підприємства «Дизайн-студія Роксолани Богуцької» вбачається, що вказане підприємство зареєстроване 18.12.2007 та основними видами економічної діяльності підприємства є: 14.11 - Виробництво одягу зі шкіри (основний); 14.13 - Виробництво іншого верхнього одягу; 14.19 - Виробництво іншого одягу й аксесуарів; 14.20 - Виготовлення виробів із хутра; 14.39 - Виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу. Штатними розписами Приватного підприємства «Дизайн-студія Роксолани Богуцької» підтверджується, що станом на 2019-2020 рік на підприємстві були працевлаштовані працівники, професії яких належать до сфери легкої промисловості, зокрема: конструктор; майстер по пошиттю виробів з хутра; майстер по пошиттю одягу; кравець тощо. Одночасно, податковими деклараціями платника єдиного податку третьої групи Приватного підприємства «Дизайн-студія Роксолани Богуцької» за 2019-2020 роки підтверджується, що вказане підприємство є діючим, систематично здійснює господарську діяльність у сфері пошиття одягу, отримує прибутки від своєї господарської діяльності та сплачує податкові зобов`язання.

Також, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 вбачається, що вказаний суб`єкт підприємницької діяльності зареєстрований 11.12.2000, а основними видами економічної діяльності є: 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу; 14.11 Виробництво одягу зі шкіри; 14.13 Виробництво спіднього одягу; 13.20 Виготовлення виробів із хутра; 14.39 Виробництво іншого трикотажного та в`язаного одягу; 15.12 Виробництво дорожніх виробів, сумок, лимарно-сідельних виробів зі шкіри та інших матеріалів; 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям; 82.30 Організування конгресів і торговельних виставок; 47.71 Роздрібна торгівля одягом у спеціалізованих магазинах; 47.72 Роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами в спеціалізованих магазинах; 73.12 Посередництво в розміщенні реклами в засобах масової інформації; 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну. Штатними розписами фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2019-2020 роки підтверджується, що станом на 2019-2020 рік у фізичної особи-підприємця були працевлаштовані працівники, професії яких належать до сфери легкої промисловості, зокрема: модельєр-конструктор; майстер по пошиттю одягу та ін. Одночасно, податковими деклараціями платника єдиного податку фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за 2019-2020 роки підтверджується, що вказаний суб`єкт підприємницької діяльності є діючим, систематично здійснює господарську діяльність у сфері пошиття одягу, отримує прибутки від своєї господарської діяльності та сплачує податкові зобов`язання.

Таким чином, вищевказаними документами підтверджується, що в складі будинку АДРЕСА_2 є приміщення майстерень, які в період 2019-2020 рр. використовувались у легкій промисловості, зокрема для пошиття одягу і які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 №507 належать до класу 1251 "Будівлі промислові" (підкласи 1251.1-1251.9).

Підсумовуючи наведене, суд доходить висновку, що позивач, використовуючи частину об`єкта нерухомого майна за функціональним призначенням для легкої промисловості, в тому числі шляхом надання вказаних приміщень в оренду, має право на податкову пільгу, встановлену підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, та звільняється від обов`язку щодо нарахування та сплати податку за правилами наведеної статті Кодексу.

Також, спірним в даній справі є правомірність нарахування позивачу 25 000 грн. за перевищення 500 кв.м. відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України, згідно з яким за наявності у власності платника податку об`єкта (об`єктів) житлової нерухомості, у тому числі його частки, що перебуває у власності фізичної чи юридичної особи - платника податку, загальна площа якого перевищує 300 квадратних метрів (для квартири) та/або 500 квадратних метрів (для будинку), сума податку, розрахована відповідно до підпунктів "а"-"г" цього підпункту, збільшується на 25000 гривень на рік за кожен такий об`єкт житлової нерухомості (його частку).

Суд враховує, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки 311688938), об`єкт житлової нерухомості загальною площею 578,5 кв.м., житлова площа 125,5 кв.м., складається з наступних складових частин: житловий будинок складається з чотирьох кімнат, двох кухонь, загальна площа літера «А-2» - 185,9 кв.м.; загальна площа прибудинкових господарських приміщень літера «А-2» - 392,6 кв.м..

За таких обставин, збільшення позивачу суми податку, що підлягає сплаті на 25000 грн. відповідно до підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України є також безпідставним.

Відтак, зважаючи на наявність документів, які свідчать про включення до житлового будинку приміщень господарського призначення, які також використовувались у легкій промисловості, податковий орган не мав правових підстав для нарахування позивачу податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 -2020 роки, а тому оскаржувані податкові повідомлення-рішення не відповідають встановленим у ч.2 ст.2 КАС України критеріям.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення форми Ф Головного управління ДПС у Львівській області №0-1306 від 28.06.2022 та №0-1306 від 28.06.2022, якими визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік та 2020 рік є протиправними та підлягають скасуванню.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Також відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Львівській області.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 262, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд,-

в и р і ш и в :

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35 ) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф Головного управління ДПС у Львівській області №0-1306 від 28.06.2022, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2019 рік в загальному розмірі 49 140,80 грн. (сорок дев`ять тисяч сто сорок гри. 80 кой.);

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення форми Ф Головного управління ДПС у Львівській області №0-1306 від 28.06.2022, яким визначено ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2020 рік в загальному розмірі 52 322,55 грн. (п`ятдесят дві тисячі триста двадцять дві грн. 55 коп.).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Львівській області (місцезнаходження: 79026, м.Львів, вул.Стрийська, 35, ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1014 (одна тисяча чотирнадцять)грн.63коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.5 розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.12.2022.

Суддя Чаплик І.Д.