Справа № 260/3877/22
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/3877/22 пров. № А/857/15522/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.В., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 260/3877/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державна служба України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції Маєцька Н.Д.,

час ухвалення рішення 20.10.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 через представника адвоката Митровку Ярослава Васильовича звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спорту на стороні відповідача Державна служба України з безпеки на транспорті, якою просить: 1) Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 15 червня 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 69229412; 2) Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 15 червня 2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69229412.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що постановою Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія ВМ № 00009336 від 31.01.2922 р., ОСОБА_1 як особу, відповідальну за правопорушення, вчинені на транспортних засобах ТВО АВЕ Ужгород, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000, грн.

Вказану постанову третьою особою була надіслано на примусове виконання до Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Постановою державного виконавця від 15.06.2022 року було відкрито виконавче провадження № 69229412 з виконання постанови серії ВМ № 00009336 від 31.01.2022 р. та стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 6 800, 00 грн.

Позивачка вважає дані постанови протиправними, та такими що підлягають скасуванню. Наголошує, що дана постанова була пред`явлена до примусового виконання тільки 03.06.2022 року, тобто вже поза межами строку для пред`явлення постанови до виконання.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 260/3877/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив позивач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає мотиви аналогічні тим, що зазначені у позовній заяві.

Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 260/3877/22 та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.309 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в справі, суд першої інстанції виходив з того, що станом на дату набрання законної сили та завершення строку пред`явлення постанови серії ВМ №00009336 від 31.01.2022 до виконання Закон №2129-ІХ від 15.03.2022 набув чинності, що свідчить про поширення його на правовідносини, які виникли в даній адміністративній справі.

Таким чином, в силу Закону №2129-ІХ від 15.03.2022, строк пред`явлення постанови серія ВМ №00009336 від 31.01.2022, переривається та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану, а отже постанова серія ВМ№00009336 пред`явлена до примусового виконання в межах строку.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що постановою старшого інспектора відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Колєснік Наталією Геннадівною по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серія № ВМ 00009336 від 31.01.2922 р., ОСОБА_1 як особу, відповідальну за правопорушення, вчинені на транспортних засобах ТВО АВЕ Ужгород, визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 34 000, грн.

У постанові серії № ВМ00009336 від 31.01.2022 року зазначено, що у разі несплати штрафу у строк встановлений ст.308 КУпАП в порядку примусового виконання цієї постанови органи державної виконавчої служби з правопорушника стягують штраф у подвійному розмірі: 68000,00 грн.

Постанова серії № ВМ00009336 від 31.01.2022 року набрала законної сили 19.03.2022 року, строк пред`явлення до виконання 18.04.2022 року.

02.06.2022 постанову Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті було надіслано на адресу Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

Постановою державного виконавця від 15.06.2022 року було відкрито виконавче провадження № 69229412 з виконання постанови серії ВМ № 00009336 від 31.01.2022 р. та стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 6 800, 00 грн.

Позивач вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 15.06.2022 № 69229412 винесена поза межами строку пред`явлення постанови від 31.01.2022 серії ВМ № 00009336 до примусового виконання, у зв`язку із чим звернулась із даним позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною першою статті 5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 вказаного Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною першою статті 18 наведеного Закону встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.4 Закону №1404-VIII у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема, пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Згідно зі ст.12 Закону №1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині 1 цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з постанови Державної служби безпеки на транспорті від 31.01.2022 року серія №ВМ00009336, дата набрання законної сили є 19.03.2022 року, а строк пред`явлення до виконання 18.04.2022 року, що відповідає вимогам КУпАП у випадку встановлення порушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані за допомогою засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі.

Таким чином, крайнім строком пред`явлення постанови серії ВМ №00009336, від 31.01.2022 про стягнення позивача штрафу в сумі 34000,00 грн. до виконання, визначено 18.04.2022.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що лише 02.06.2022 постанову Департаменту державного контролю на транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті було надіслано на адресу Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ).

З клопотанням про поновлення пропущеного строку представник третьої особи не звертався.

Постановою державного виконавця від 15.06.2022 року було відкрито виконавче провадження № 69229412 з виконання постанови серії ВМ № 00009336 від 31.01.2022 р. та стягнуто з позивача виконавчий збір у розмірі 6 800, 00 грн.

Згідно п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями. Давність строків встановлюється задля підвищення ефективності роботи і відповідальності органів (посадових осіб), що звертають постанови до виконання.

Відтак, відповідач при отриманні виконавчого документа, мав повернути його стягувачу а не виносити постанову про відкриття виконавчого провадження на її виконання.

З мотивів вищенаведеного, апеляційний суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягали до задоволення.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Вказані вище обставини є безсумнівною підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що призвело до ухвалення рішення, яке підлягає скасуванню з підстав визначених ст. 317 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвали нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню та апеляційним судом приймається постанова про задоволення позову з наведених вище підстав.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати підлягають відшкодуванню.

Керуючись ст. 229, 308, 310, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 260/3877/22 скасувати та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 15 червня 2022 року про відкриття виконавчого провадження № 69229412.

Визнати протиправною та скасувати постанову Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 15 червня 2022 року про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження № 69229412.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН: НОМЕР_1 ) з Відділу державної виконавчої служби у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) () за рахунок бюджетних асигнувань судовий збір в сумі 4962,00 грн. за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 14.12.2022 року