Справа № 600/3041/22-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/3041/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) Людмили Мазуркевич, НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення дій, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
I. РУХ СПРАВИ

1.1. ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 (далі відповідач-1), НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі відповідач-2), в якому просить:

- визнати протиправним (нечинним) та скасувати рішення начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ОСОБА_2 від 26 серпня 2022 року про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який досяг 16-річного віку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 13 липня 2021 року органом 7310;

- зобов`язати уповноважених службових осіб НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 надати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий 13 липня 2021 року органом 7310 дозвіл на перетин державного кордону в режимі «виїзд з України» як особі, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку».

1.2. Ухвалою від 07.09.2022 року відкрито спрощене провадження в адміністративній справі та повідомлено сторони про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

1.3. Ухвалою від 03.10.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_2 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. 26 серпня 2022 року начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ст. лейтенантом ОСОБА_4 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який досяг 16-річного віку - Черлінка Максиму.

2.2. З указаним рішенням позивач не згідний, вважає його протиправними, що обумовило звернення до суду з цим позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

Аргументи позивача

3.1. Згідно поданої до суду позовної заяви позиція позивача обґрунтовується наступним.

3.2. Так, позивача вказує, що він взятий на облік ІНФОРМАЦІЯ_4 і приписаний до призовної дільниці м. Чернівці Чернівецької області.

3.3. 11 липня 2022 року він вступив на 1 -й курс денної форми навчання до Технічного Університету м. Кошице, республіки Словаччина, на факультет за спеціальністю - електротехніка та інформатика, про що йому надано довідку від 11 липня 2022 р. Даний документ про вступ до навчального вузу із перекладом засвідчено приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області Половинською О.Б.

3.4. У зв`язку із введеним воєнним станом в Україні та з метою виїзду у м. Кошице, республіки Словаччина на навчання, він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо надання йому дозволу для виїзду з території України в умовах воєнного стану.

3.5. Стверджує, що 12 серпня 2022 р. йому видано довідку ІНФОРМАЦІЯ_5 №142, відповідно до якої отримав відстрочку від призову на строкову службу, заперечень щодо його виїзду з України у встановленому порядку для навчання за кордоном не має. При цьому, про право на відстрочку від призову на строкову військову службу зроблено запис і до його посвідчення про приписку до призовної дільниці.

3.6. Також за нього батьки оплатили кошти за проживання у гуртожитку та інші освітні послуги у зв`язку із вступом і навчанням у Технічному Університеті м. Кошице республіки Словаччина.

3.7. Наголошує, що 26 серпня 2022 року він прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Ужгород» з метою виїзду у республіку Словаччина. Інспекторам прикордонного контролю він пред`явив паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 виданий 13 липня 2021 року, посвідчення про приписку до військової дільниці із відміткою про право на відстрочку, довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 №142 та довідку Університету м. Кошице із нотаріально засвідченим перекладом про вступ до навчального закладу.

3.8. Разом з тим, 26 серпня 2022 р. начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ОСОБА_4 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку ОСОБА_3 , а саме в режимі виїзд з України.

3.9. Підставою відмови у рішенні зазначено положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Закону України «Про затвердження Указу Президента України, «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого2022р.».

3.10. Крім того у рішенні зазначено про те, що громадянину України ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так як зазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль належні документи, що підтверджують підстави для виїзду за кордон.

3.11. Вважає вищевказане рішення від 26 серпня 2022 р. про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку незаконним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки в оспорюваному рішенні безпідставно зазначено про відсутність у нього підстав для перетину кордону.

3.12. При цьому вказує, що прийняття оспорюваного рішення є наслідком обмеження його права на навчання (освіту), що передбачене ст. 53 Конституції України та вільне пересування за умов відсутності для цього обмежень, а також здобути фахову вищу освіту у вибраному ним вищому навчальному закладі в республіці Словаччина.

Аргументи відповідача-1

3.13. Згідно поданого до суду відзиву на позовну заяву, відповідач-1 зазначає про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення. В обґрунтування своєї позиції зазначає наступне.

3.14. Так вказує, що громадянин України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , під час проходження паспортного контролю на виїзду з України в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ужгород» 26 серпня 2022 року надав пакет документів для здобувачів освіти за кордоном, як такий, хто поступив на навчання після введення в Україні воєнного стану, що свідчить про те, що позивач поступив на навчання після 24.02.2022 року, і не являється студентом, який продовжує навчання у розумінні розпорядження Голови Державної прикордонної служби України, від 24.02.2022 року №23-6122/0/6-22-Вих, від 03.04.2022 року №23-7913/0/6-22-Вих, а також розпорядження Головнокомандувача Збройних Сил України генерала ОСОБА_5 від 24.03.2022 року №300/1/С/962 та від 03.04.2022 року №300/1/С/1079.

3.15. Враховуючи викладене, нею 26.08.2022 року, у міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Ужгород», громадянину України ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 було винесено Рішення про відмову у перетинанні державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, згідно п. 3 Указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/20/22 «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадян, зокрема, передбачені статтею 33 Конституції України.

3.16. Зазначає, що посвідчення про приписку до призовної дільниці №211 видане ОСОБА_1 містить відмітку про відстрочку від призову на військову службу згідно ч.17/9 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та Довідка для виїзду за кордон здобувачів фахової перед вищої та вищої освіти асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти №142 від 12.08.2022 року містить відмітку про відстрочку від призову на військову службу згідно ч.9 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суперечать рішенню військового командування в особі голови Держприкордонслужби України генерал - майора ОСОБА_6 від 24.02.2022 року №23-6122/0/6-22-Вих, від 03.04.2022 року №23-7913/0/6-22-Вих та Головнокомандувача Збройних Сил України генерала Валерія Залужного, від 24.03.2022 року №300/1/С/962 та від 03.04.2022 року №300/1/С/1079, та як наслідок - не дають право на виїзд з території України.

Відтак, позивач не пред`явив жодного документу, який надає йому право перетину державного кордону, оскільки:

- посвідчення про приписку до призовної дільниці №211 з відміткою про відстрочку згідно п. 9 ст.17 ЗУ «Про військову службу та військовий обов`язок» - видане без вказання абзацу статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що стосується здобувачів фахової освіти за кордоном;

- «Довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти» №142 від 12.08.2022 року - видана без вказання абзацу статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що стосується здобувачів фахової освіти за кордоном;

- довідку з навчального закладу «Технічний Університет» в м. Кошице про зарахування на навчання з 01.09.2022 року - підтверджує те, що позивач не слідує через кордон для продовження навчання, оскільки поступив після 24.02.2022 року.

3.17. При цьому, резюмуючи аргументи позивача, зазначає, що вони зводяться до позиції підміни понять - осіб, які продовжують навчання за денною або дуальною формами здобуття освіти (студенти, слухачі) у закладах освіти за кордоном і на час оголошення мобілізації перебували на території України, та не змогли в установленому порядку виїхати за межі України для продовження навчання, яким надано право перетину кордону, та осіб, які слідують через державний кордон для початку навчання.

3.18. Відповідач-2 будь-якої процесуальної активності не проявив, клопотань та відзив на позов суду не надав.

ІV. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

4.1. Так, дослідженням матеріалів справи та згідно аргументів сторін, судом встановлено, що 26.08.2022 року ОСОБА_1 прибув до міжнародного пункту пропуску для автомобільного сполучення «Ужгород» з метою виїзду у республіку Словаччина.

Під час проходження паспортного контролю ОСОБА_1 надав наступні документи:

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 13.07.2021 року;

- посвідчення про приписку до призовної дільниці №211 від 09.05.2022 року;

- довідку для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти» № 142 від 12.08.2022 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_8 ;

- довідку з навчального закладу Технічний Університет в м. Кошице про зарахування на навчання від 11.07.2022 року із нотаріально засвідченим перекладом.

4.2. Однак, начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ст. лейтенантом ОСОБА_4 прийнято рішення від 26.08.2022 року про відмову в перетинанні державного кордону на виїзд з України громадянину України, який досяг 16-річного віку - Черлінка Максиму.

Дослідженням вказаного рішення встановлено, що на підставі Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України, «Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р.» громадянину України ОСОБА_3 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так як зазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль належні документи, що підтверджують підстави для виїзду за кордон.

V. ПОЗИЦІЯ СУДУ

5.1. Предметом цього позову є рішення від 26.08.2022 року, яким позивачу відмовлено в перетинанні державного кордону на виїзд з України.

Отже, в цій справі суд має надати оцінку на предмет законності оскаржуваного рішення, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

5.2. При цьому суд наголошує, що принцип верховенства права підпорядковує державу інтересам людини, а не навпаки. Коли учасником правовідносин виступає держава, остання у суперечці щодо права з будь-якою особою, має поступитися на користь опонента, оскільки вона сама створила ситуацію правової невизначеності і порушила в такий спосіб принцип верховенства права.

5.3. Також суд зазначає, що оскаржуваними наказами здійснено втручання у права позивача, які гарантовані статтею 2 (свобода пересування) Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї від 16.09.1963 року (Протокол ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.199 року), а також статтею 33 (право вільно залишати територію України) Конституції України, а тому суд вважає за необхідним розглянути та вирішити цю справу по наявним матеріалам, які відповідають критерію достатності та достовірності.

Щодо суті спору

5.4. Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

5.5. Статтею 64 Конституції України визначено, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61 62, 63 цієї Конституції.

5.6. З викладеного слідує, що право особи на пересування та право вільно залишати територію України, передбачене статтею 33 Конституції України може бути обмежено в умовах воєнного стану із зазначенням строку дії цих обмежень.

5.7. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

5.8. В подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року за № 133/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», внесено часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, та продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

5.9. Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 25 квітня 2022 року строком на 30 діб (тобто до 25 травня).

5.10. Відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05:30 год 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

5.11. Указом Президента України від 12.08.2022 року № 573/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 05:30 год 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

5.12. Крім цього, відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» військовому командуванню (зокрема, Державні прикордонній службі України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування доручено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

5.13. Пунктом 3 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» постановлено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30, 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

5.14. Згідно із статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року № 389-VIII (в редакції станом на час виникнення спірних відносин, далі - Закон № 389-VIII), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

5.15. Відповідно до пункту 6 частини 1 ст. 8 Закону №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.

5.16. Згідно із пунктом 8 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року №1455 (далі Порядок №1455), перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.

5.17. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

5.18. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-ХІІ (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон № 3543-ХІІ) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій;

5.19. Поряд з цим статтею 23 Закону №3543-XII визначений вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та на особливий період. Зокрема призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти (абзац 2 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII).

5.20. Поряд з цим, правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI (далі - Закон №1710).

5.21. Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Закону №1710 прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

5.22. Відповідно до абзацу 1 частини 3 статті 6 Закону №1710 пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами. Пропуск транспортних засобів, вантажів через державний кордон здійснюється після проходження всіх передбачених законом видів контролю на державному кордоні.

5.23. Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем (частина 4 статті 6 Закону №1710).

5.24. Частиною 1 статті 14 Закону №1710 передбачено, що іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

5.25. Статтею 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.

5.26. Правила перетинання державного кордону громадянами України затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила перетинання державного кордону) (у редакції чинній на час виникнення спірних відносин), які визначають порядок перетинання громадянами України державного кордону.

5.27. Пунктом 2 Правил перетинання державного кордону передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.

5.28. Пунктом 12 Правил перетинання державного кордону визначено що для здійснення прикордонного контролю громадяни подають уповноваженим службовим особам підрозділу охорони державного кордону паспортні, а у випадках, передбачених законодавством, і підтверджуючі документи без обкладинок і зайвих вкладень. Паспортні та підтверджуючі документи громадян, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами підрозділу охорони державного кордону з метою встановлення їх дійсності та належності громадянину, який їх пред`являє. У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.

5.29. Згідно з пунктом 2-6 Правил перетинання державного кордону, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах другому - восьмому частини третьої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

5.30. З наведених законодавчих норм судом висновується, що особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації мають право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану. Однак, згідно з п. 2-6 Правил таке право не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2 - 8 часини 3 статті 23 Закону №3543-XII, а зокрема на здобувачів професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти, асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.

5.31. Як наголошувалося судом раніше, призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також здобувачі фахової передвищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти (абзац 2 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII).

5.32. Судом у цій справі встановлено, що ОСОБА_1 є студентом 1-го курсу Технічний Університет в м. Кошице (республіка Словаччина), що підтверджується довідкою з навчального закладу Технічний Університет в м. Кошице про зарахування на навчання від 11.07.2022 року із нотаріально засвідченим перекладом.

5.33. Згідно довідки для виїзду за кордон здобувачів фахової передвищої та вищої освіти асистентів-стажистів, аспірантів та докторантів, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти» № 142 від 12.08.2022 року, виданої ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_1 , відповідно до частини 9 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» має право на відстрочку від призову на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період (на строкову військову службу). Заперечень, щодо його виїзду з України у встановленому порядку для продовження навчання за кордоном не має.

5.34. Відповідно до посвідчення про приписку №211 від 09.05.2022 року, ОСОБА_1 приписаний до призовної дільниці м. Чернівці Чернівецького району та має право на відстрочку згідно частини 9 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до 30.09.2024 року.

5.35. Суд зазначає, що згідно частини 4 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року № 2232-XII (далі Закон № 2232-XII, в редакції, чинній на час виникнення ірних правовідносин) у воєнний час забороняється виїзд призовників, військовозобов`язаних та резервістів з місця проживання без дозволу керівника відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України - без дозволу відповідного керівника).

5.36. При цьому, відповідно до частини 9 статті 17 Закону № 2232-XII, право на відстрочку від призову на строкову військову службу для здобуття освіти також мають громадяни України, які в рамках міжнародних договорів України навчаються у закладах освіти інших держав.

5.37. Водночас, суд наголошує, що вичерпний перелік осіб, які мають право на відстрочку від призову під час мобілізації та на особливий період, визначений саме статтею 23 Закону №3543-XII.

5.38. Важливо звернути увагу на те, що право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у період воєнного стану та право на перетин державного кордону під час мобілізації у період воєнного стану є різними за своєю правовою природою, законодавчими нормами, якими такі регулюються та органами, які визначають наявність таких прав. Тому відповідно наявність в особи права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації у період воєнного стану не гарантує такій особі беззаперечного права на перетин державного кордону під час введення правового режиму воєнного стану.

5.40. Однак, суд також зазначає наступне, що рішенням голови Державної прикордонної служби, згідно розпорядження Адміністрації Державної прикордонної служби України від 03.04.2022 року за № 23-7913/0/06-22, обмеження щодо заборони на період дії правового режиму воєнного стану на виїзд за межі території України не застосовуються до громадян України чоловіків віком від 18 до 60 років, які є здобувачами фахової передвищої та вищої освіти, асистентів стажистів, аспірантів та докторантів, що навчаються за кордоном за денною або дуальною формами здобуття освіти.

5.41. При цьому, листом головнокомандуючого Збройних сил України від 24.03.2022 року за № 300/1/С/962 вказано територіальним центрам комплектування та соціальної підтримки (які входять до сфери управління Міністерства оборони України) стосовно призовників військовозобов`язаних, яким надано відстрочку від призову для продовження навчання, зокрема за кордоном, у відповідності до частин 9, 15 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та абзацу 18 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у військово-облікових документах зробити відповідні записи щодо надання їм відстрочки від призову (призову за мобілізацією), та надання дозволу відповідного керівника територіального центру комплектування та соціальної підтримки для виїзду закордон.

5.42. Згідно роз`яснення, розміщеного на офіційному сайті Держприкордонслужби, для перетину кордону, особа вказана вище має надати документи, які підтверджують їхнє право на виїзд, а саме: студентський квиток або студентську візу; перекладені та нотаріально завірені документи, що підтверджують навчання в іноземному виші; військово-облікові документи із записом про надання відстрочки від призову; довідку, видану територіальним центром комплектування та соціальної підтримки для виїзду за кордон для здобувачів освіти за кордоном.

5.43. Суд звертає увагу на те, що ІНФОРМАЦІЯ_8 , складаючи стосовно позивача довідку від 12.08.2022 року №142, оцінив статус особи та документи, надані такою особою.

5.44. У вищевказаній довідці орган Міністерства оборони України зазначив, що заперечень щодо виїзду позивача з України у встановленому порядку для проходження навчання за кордоном немає.

5.45. Більше того, на переконання суду, законодавець не ставить в залежність, зокрема місце (країна) здобування відповідної освіти, а також дату вступу до відповідного навчального закладу, до наявності права відповідної особи не бути призваною на військову службу під час мобілізації на особливий період.

Необхідним є сам факт перебування на навчанні у відповідному навчальному закладі.

5.46. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач є військовозобов`язаним, однак зважаючи на те, що є здобувачем вищої освіти, який навчається за денною формою здобуття освіти, а отже належить до категорій осіб, визначених в абзацом 2 частини 3 статті 23 Закону № 3857-ХІІ, відтак не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

5.47. Відтак, з огляду на встановлені обставини, суд приходить до переконання, що позивач прибувши до міжнародного автомобільного пункту пропуску через державний кордон України 01.09.2022 року мав право на перетин державного кордону України як особа, яка згідно пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону не підлягає призову на військову службу під час мобілізації.

5.48. Суд звертає увагу, що відповідно до статті 14 Закону України № 1710-VI рішення уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону про відмову громадянину у праві перетину кордону в кожному випадку повинно бути обґрунтованим, із зазначенням конкретних причин відмови.

5.49. Водночас, відповідачем-1 в оскаржуваному рішенні не вказано конкретних документів, які повинні були бути подані позивачем для виїзду за кордон, однак не подані. Відповідачем-1 не вказано такого переліку також і під час розгляду справи в суді.

5.50. При цьому суд наголошує, що можливість підтвердження позивачем наявності права на перетин кордону України прямо залежить від чіткого визначення відповідачем-1 конкретного та вичерпного переліку необхідних для цього документів, чого зроблено не було.

5.51. Наведе, в свою чергу, свідчить про безпідставність висновку відповідача-1, викладеного у відзиві, про те, що при перетинанні державного кордону позивачем не було надано документів, які б підтверджували його право на перетин державного кордону, а саме не надано підтверджуючих документів про його навчання до 24.02.2022 року, оскільки у оскаржуваному рішенні від 26.08.2022 року відповідачем-1 взагалі не вказано, які саме документи необхідно було надати позивачу для виїзду за межі території України.

5.52. Суд звертає увагу, що НОМЕР_1 прикордонний загін здійснює свою діяльність як орган державної влади, а отже діяльність його посадових осіб має характеризуватись певною послідовністю та передбачуваністю, що зокрема слідує з принципу належного урядування.

5.53. При цьому суд нагадує, що зміст принципу належного урядування передбачає, що державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб, у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права; потреба виправити минулу помилку не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків; ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися коштом осіб, яких вони стосуються (Рішення ЄСПЛ у Справі Рисовський проти України (заява № 29979/04), прийняте 20.10.2011 року (набуло статусу остаточного 20.01.2012 року).

5.54. Отже, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач, пред`явивши під час перетину державного кордону документи, які підтверджують, що він є студентом Технічного Університету в м. Кошице (республіка Словаччина), та довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 про відстрочку від призову на військову службу, мав право на перетин державного кордону України.

5.55. Також суд вважає, що відповідач-1 при прийнятті оскаржуваного рішення нівелював висновки ІНФОРМАЦІЯ_6 в частині того, що перешкод у перетині державного кордну ОСОБА_1 немає.

5.56. У даному контексті суд наголошує, що згідно частини 5 статті 22 Закону №3543-ХІІ, призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки. Тобто, саме територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є спеціально уповноваженими суб`єктами владних повноважень, які визначають доцільність та необхідність призову громадян на військову службу під час мобілізації.

5.57. А тому, не оцінивши в повній мірі надані позивачем документи, зокрема і довідку ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідач-1 допустив формалізм, що є неприпустимим у здійсненні його діяльності.

5.58. При цьому, суд критично розцінює доводи відповідача-1 про те, що дозвіл на виїзд за межі України надається військовозобов`язаним, які навчаються у закладах освіти за кордоном та на час оголошення мобілізації перебували на території України і не могли в установленому порядку виїхати за межі України для продовження навчання, оскільки жодним нормативно-правовим актом не визначено, що виключно ті студенти, які навчаються у закладах освіти за кордоном та на час оголошення мобілізації перебували на території України, мають право на виїзд за межі України під час дії воєнного стану на території України.

5.59. Наведена позиція відповідача, дискримінує позивача по відношенню до інших студентів, які вступили на рік раніше в вищий навчальний заклад та створює передумови до соціальної напруги, що підриває основи національної безпеки.

У даному разі варто звернути увагу на вік позивача, який свідчить про те, що він щойно закінчив школу та прагне реалізувати своє право на освіту.

5.60. Відтак, надавши оцінку на предмет законності оскаржуваного рішення, оцінивши його через призму верховенства права та критеріїв законності рішення суб`єкта владних повноважень, які наведені в частині 2 статті 2 КАС України, суд вважає, що оскаржуване рішення не може вважатись обґрунтованим та таким, яке прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття даного рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

VІ. ВИСНОВКИ СУДУ

6.1. Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. На розвиток зазначених положень Конституції України частиною другою статті 2 КАС України визначені критерії законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якими є відповідачі.

6.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

6.3. Відповідачами не доведено суду правомірності прийняття оскаржуваного рішення, натомість позивачем доведено суду його протиправність.

6.4. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що рішення начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ст. лейтенанта ОСОБА_2 від 26.08.2022 року про відмову ОСОБА_1 в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, прийняте не на підставі, не у межах та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.

6.5. Щодо позовної вимоги про зобов`язання уповноважених службових осіб НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 надати Черлінка Максиму дозвіл на перетин державного кордону в режимі «виїзд з України» як особі, яка не підлягає призову на військову службу під час мобілізації згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку», суд зазначає наступне.

6.6. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

6.7. Враховуючи вказане, суд дійшов висновку, що повноваження суб`єкта владних повноважень, зокрема територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону, щодо здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України є його дискреційними повноваженнями та залежать від конкретних умов їх реалізації.

6.8. При цьому суд не втручається та не може втручатися у дискрецію (вільний розсуд) відповідача поза межами перевірки за критеріями відповідності прийняття ним рішень (вчинення дій), передбаченими КАС України, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані Законом. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог прав осіб, що звертаються до суб`єктів владних повноважень, без порушень принципу розподілу влади.

6.8. Крім того відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

6.9. Таким чином в порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права, свободи та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

6.10. Відтак, заявлений позивачем спосіб захисту порушеного права, а саме вимога про зобов`язання уповноважених службових осіб НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 надати Черлінка Максиму дозвіл на перетин державного кордону, не відповідає обсягу порушеного права в даному спорі, адже обставини іншого (наступного/наступних) (ніж розглядається судом при розгляді цієї справи) перетинання державного кордону позивачем можуть бути істотно відмінними, та перебуватимуть поза обсягів судового контролю при вирішення даного спору.

6.11. При цьому, суд враховує, що резолютивна частина рішення не може містити приписів, що прогнозують можливі порушення з боку відповідача та зобов`язання його до вчинення чи утримання від вчинення дій на майбутнє.

6.12. Разом з тим, суд наголошує, що у цій справі суд скасовує оскаржуване рішення з тих мотивів, що позивач має право на перетин державного кордону України, і це є достатнім для захисту його порушеного права.

6.13. Водночас суд зазначає, що суб`єкт владних повноважень при реалізації власної компетенції та за умови вирішеного спору повинен враховувати висновки суду, здійснені при оцінці оскарження його дій, рішень чи бездіяльності.

6.14. Таким чином, позовні вимоги про зобов`язання уповноважених службових осіб НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 надати Черлінка Максиму дозвіл на перетин державного кордону задоволенню не підлягають.

6.15. За таких обставин суд прийшов до висновку, що зазначений позов підлягає задоволенню частково з підстав викладених у його мотивувальній частині.

6.17. Суд також зазначає, що інші доводи сторін, наведені у заявах по суті справи, вищезазначених висновків суду не спростовують.

VІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

7.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

7.2. В силу частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

7.3. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією №Т00А-М046-С27Т-0598 від 04.09.2022 року.

7.4. Суд звертає увагу на те, що позов задоволено частково, відтак, суд вважає, що на користь позивача необхідно стягнути судові витрати (судовий збір) у сумі 496,20 грн. (пропорційно задоволеним вимогам) за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2, оскільки відповідач-1 є його посадовою особою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) Людмили Мазуркевич, НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) ст. лейтенанта ОСОБА_2 від 26.08.2022 року про відмову ОСОБА_1 в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку.

3. В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 судові витрати у вигляді сплаченого згідно квитанції №Т00А-М046-С27Т-0598 від 04.09.2022 року судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Повне найменування учасників процесу:

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач-1 Начальник 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач-2 ІНФОРМАЦІЯ_9 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя О.В. Анісімов