Справа № 640/32610/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг про

- визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо незатвердження обсягу різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг;

- зобов`язання відповідача затвердити обсяг різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у період 2014-2020 роки в розмірі 888 523,2 грн.;

- визнання протиправною та скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2635 від 17.12.2021 «Про відмову у включенні АТ «Запоріжгаз» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу»;

-зобов`язання відповідача включити Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» в Реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу у відповідності до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

05.07.2022 позивачем було подано до суду заяву про забезпечення позову, у якій викладені вимоги про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, приймати до виконання виконавчі документи, відкривати виконавчі провадження, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Запоріжгаз» перед AT "НАК "Нафтогаз України" у справі №908/2356/19 про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 38 830 561 (тридцять вісім мільйонів вісімсот тридцять тисяч п`ятсот шістдесят одна грн. 22 коп.) інфляційних втрат, 10522453 (десять мільйонів п`ятсот двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят три грн. 01 коп.) 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором 13-215-ВТВ за період з вересня 2017 по липень 2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено. Заборонено органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, вчиняти дії по примусовому стягненню заборгованості Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «ЗАПОРІЖГАЗ» перед Акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" у справі №908/2356/19 про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 38 830 561 (тридцять вісім мільйонів вісімсот тридцять тисяч п`ятсот шістдесят одна гривня) 22 копійки інфляційних втрат, 10522453 (десять мільйонів п`ятсот двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят три гривні) 01 копійок 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором 13-215-ВТВ за період з вересня 2017 по липень 2019 року.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції. На думку апелянтів, ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про забезпечення позову.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для проведення розгляду апеляційних скарг за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційних скарг, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 151 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.

Зупинення дії нормативно-правового акта як захід забезпечення позову допускається лише у разі очевидних ознак протиправності такого акта та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду з позовом щодо такого акта.

Однак, передумовою для вжиття таких заходів з урахуванням положень ч. 2 ст. 151 КАС України, є існування та встановлення судом обставин, визначених ч. 2 ст. 150 КАС України.

Колегія суддів звертає увагу, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, полягає в тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, суд у кожному випадку повинен встановити, виходячи з конкретних доказів, чи є хоча б одна з зазначених обставин у наведеній нормі, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав будуть значними.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

В даному випадку в обгрунтування заяви позивач зазначив, що підставою позовних вимог є невиконання відповідачем положень Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» від 14.07.2021 №1639-IX (далі - Закон №1639), зокрема, якими передбачено, що заборгованість газорозподільних підприємств перед НАК «Нафтогаз України», перед АТ «Уртрансгаз» і перед ТОВ «Оператор ГТС України», підлягає врегулюванню у порядку та у спосіб, визначеному цим Законом.

Позивач просить зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердити обсяг різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг у період 2014-2020 роки в розмірі 888 523,2 грн та зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, включити Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» в Реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу у відповідності до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Водночас, на період воєнного стану, будь-які дії по включенню до Реєстру не здійснюються. Позивач зазначив, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до дестабілізації на ринку природного газу та підриву діяльності AT «Запоріжгаз» в умовах воєнного стану, оскільки рішенням Господарського суду Запорізької області від 24 грудня 2019 року, залишеним в силі постановою Центрального апеляційного господарського суду від 30 травня 2022 року у справі №908/2356/19 позовні вимоги Акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» задоволено: стягнуто 49 353 014,23 грн., з яких: 38 830 561,2 грн. інфляційні втрати та 10 522 453,01 грн. - 3% річних.

На переконання позивача у нього наявні обґрунтовані підстави вважати можливим пред`явлення АТ "НАК "Нафтогаз України" до стягнення заборгованості в порядку Закону України «Про виконавче провадження», в той час як позивач вважає, що заборгованість, яка становить предмет стягнення у справі №908/2356/19 підлягає списанню в порядку Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

На думку позивача, невжиття заходів забезпечення позову може призвести до блокування роботи підприємства, арешту його коштів та майна, в тому числі автомобілів, що використовуються для ліквідації аварійних ситуацій на газопроводах.

Позивач зазначив, що в складних умовах воєнного стану, гострої кризи неплатежів, ракетних ударів, існування загрози життю працівникам AT «Запоріжгаз», які здійснюють ліквідацію та локалізацію аварійних ситуацій, дестабілізація роботи AT «Запоріжгаз», як об`єкта критичної інфраструктури, створить пряму загрозу безперебійності доставки природного газу споживачам Запоріжської області.

Крім того позивачем звернуто увагу на реальну загрозу неможливості виконання рішення суду у даній адміністративній справі, оскільки невжиття заходів забезпечення позову призведе до вжиття заходів по фактичному стягненню з позивача боргів та штрафних санкцій, для яких нормами Закону встановлено особливий порядок їх врегулювання, та виконання (реалізація) яких знаходиться в безпосередній залежності від дій відповідача, до вчинення яких позивач спонукає цим позовом.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, дійшов висновку про існування реальної загрози неможливості виконання рішення суду у даній адміністративній справі, оскільки на даний час вживаються заходи по фактичному стягненню з позивача боргів та штрафних санкцій, для яких нормами Закону №1639-IX встановлено особливий порядок їх врегулювання та виконання (реалізація) яких знаходиться в безпосередній залежності від дій відповідача.

На переконання суду першої інстанції, вжиття заходу забезпечення адміністративного позову до вирішення спору по суті відповідає предмету заявленого позову, є співмірним, та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, оскільки він спрямований виключно на збереження існуючого становища.

Заборона органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів вчиняти дії із стягнення заборгованості Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», на думку суду першої інстанції, унеможливлює винесення вимог, в тому числі, платіжних вимог органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів про примусове стягнення заборгованості, врегулювання якої передбачено нормами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу», зокрема, в межах виконавчих проваджень по стягненню заборгованості Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз».

Колегія суддів не погоджується із вищезазначеними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що заборгованість AT «Запоріжгаз» перед АТ «НАК «Нафтогаз України» у сумі 38830561 (тридцять вісім мільйонів вісімсот тридцять тисяч п`ятсот шістдесят одна гривня) 22 копійки інфляційних втрат, 10522453 (десять мільйонів п`ятсот двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят три гривні) 01 копійка 3% річних виникла за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором 13-215-ВТВ за період з вересня 2017 по липень 2019 року та, яка підлягає врегулюванню у відповідності до процедур, передбачених Законом України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", стягується у примусовому порядку.

У заяві про забезпечення позову позивач просив заборони органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, приймати до виконання виконавчі документи, відкривати виконавчі провадження, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Запоріжгаз» перед AT "НАК "Нафтогаз України" у справі №908/2356/19 про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 38 830 561 (тридцять вісім мільйонів вісімсот тридцять тисяч п`ятсот шістдесят одна грн. 22 коп.) інфляційних втрат, 10522453 (десять мільйонів п`ятсот двадцять дві тисячі чотириста п`ятдесят три грн. 01 коп.) 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за договором 13-215-ВТВ за період з вересня 2017 по липень 2019 року.

Тобто фактично позивач просить зупинити виконання наказу Господарського суду Запорізької області від 20.06.2022 у справі №908/2356/19, виданого на виконання рішення Господарського суду Запорізької області від 24.12.2019 у справі № 908/2356/19, яке набрало законної сили 09.06.2022, про стягнення з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 38 830 561,22 грн. інфляційних втрат, 10522453,01 грн. 3% річних та 672 350 грн судового збору.

Згідно статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами; невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

З огляду на викладене невиконання судового рішення, яке набуло законної сили, або надання йому переоцінки суперечить принципу верховенства права, складовою якого є принцип правової визначеності; суд, за загальним правилом, не повинен брати до уваги посилання сторони у справі в обґрунтування своєї позиції на фактичні обставини, виникнення яких стало наслідком невиконання такою стороною судового рішення, що набуло законної сили.

Аналогічний висновок сформульований Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18 жовтня 2018 року у справі № 638/643/17, від 18 квітня 2019 року у справі № 808/2291/16, від 21 листопада 2019 року у справі № 344/8720/16-а, від 29 листопада 2019 року у справі № 805/5043/15-а, від 20 лютого 2020 року у справі № 15/6834/15 та від 18 лютого 2022 року у справі № 520/3601/19.

На переконання колегії суддів застосування у даному випадку задоволених заходів забезпечення позову фактично призведе до зупинення виконання судового рішення господарського суду у справі №908/2356/19, що суперечить статті 18 Господарського процесуального кодексу України та не відповідає положенням Конституції України (в частині обов`язковості судових рішень).

До того ж суд першої інстанції не звернув увагу на те, що заявлені позивачем засоби забезпечення позову не відповідають позовним вимогам.

Так, позивач звернувся до суду із вимогами до НКРЕКП, у якому просить визнати протиправною бездіяльність НКРЕКП, щодо незатвердження обсягу різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розпілу природного газу, що надаються Акціонерним товариством «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз», та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; зобов`язання відповідача затвердити вказаний обсяг різниці; визнання протиправною та скасування постанови НКРЕКП №2635 від 17.12.2021 «Про відмову у включенні АТ «Запоріжгаз» до Реєстру підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу»; зобов`язання відповідача включити Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Запоріжгаз» в Реєстр підприємств, які беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості суб`єктів ринку природного газу у відповідності до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу».

Водночас звертаючись із заявою про забезпечення позову позивач фактично просив забезпечити позов шляхом заборони органам та особам, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, приймати до виконання виконавчі документи, відкривати виконавчі провадження, вчиняти будь-які виконавчі дії по примусовому стягненню заборгованості AT «Запоріжгаз» перед AT "НАК "Нафтогаз України" у справі №908/2356/19, тобто фактично зупинити виконання рішення господарського суду у справі №№908/2356/19.

Вказане свідчить про неадекватність/неспівмірність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, заявленим позовним вимогам у справі №640/32610/21.

Колегія суддів враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 524/188/18 про те, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили. Подібних висновків про недопустимість застосування заходів забезпечення позову, які можуть призвести до зупинення виконання іншого судового рішення дійшов Верховний Суд також у постановах від 3 квітня 2019 року у справі № 211/129/18-ц, від 10 квітня 2019 року у справі №826/16509/18, від 20 грудня 2019 року у справі № 640/9158/19 та від 9 листопада 2021 року у справі № 160/10368/20.

Також слід зазначити, що задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову у справі №640/32610/21, суд першої інстанції не перевірив доводи та вимоги цієї заяви критеріям розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу

З огляду на викладене колегія суддів вважає обґрунтованим посилання АТ НАК "Нафтогаз України", НКРЕКП на те, що оскаржувана ухвала суду у цій справі не відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 826/10936/18, про те, що заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Щодо посилання позивача та суду першої інстанції на положення Закону №1639-ІХ, статтею 2 якого визначено, що його дія поширюється на відносини із врегулювання заборгованості за придбаний у АТ "НАК "Нафтогаз України" природний газ, послуги з його розподілу і транспортування та виключно на суб`єктів ринку природного газу, що включені до Реєстру, оскільки вказаним Законом не врегульовуються питання стосовно зупинення виконання рішення судів, які набрали законної сили, колегія судів зазначає, що питання стосовно відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, зміна способу та порядку виконання судового рішення, ухваленого у порядку господарського судочинства, здійснюється відповідно до статті 331 Господарського процесуального кодексу України.

Таким чином, судом першої інстанції надано неправильну правову оцінку підставам застосування заходів забезпечення адміністративного позову, заявленим позивачем у заяві про забезпечення позову, на відповідність їх вимогам частини другої статті 150 КАС України і, як наслідок, застосовано заходи забезпечення позову без наявності хоча б однієї з підстав, визначених частиною другою статті 150 КАС України.

З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов неправильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви про вжиття заходів забезпечення позову, а тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а апеляційна скарга - задоволенню.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 150, 242, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 липня 2022 року скасувати.

У задоволенні заяви Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Запоріжгаз" про забезпечення адміністративного позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких