Справа № 295/12410/22
Суддя: Кузнєцов Д. В.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2022 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

секретаря судового засідання Карпішиної С.С.,

за участі представників позивача Козак О.О., Юхимчук О.М.,

відповідача ОСОБА_1 ,

перекладача Джобава М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області до ОСОБА_2 про примусове видворення за межі території України, -

В С Т А Н О В И В:

Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначає, що 07.10.2022 року на адресу УДМС надійшов лист №8/8138 від 06.10.2022 року з ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», яким повідомлено, що 12.12.2022 року з установи звільняється громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач по справі засуджений 07.07.2020 року Кам`яно-Бузьким районним судом Львівської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі. За інформацією з міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією «Аркан» встановлено, що громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув державний кордон України на пункті перетину кордону Кучурган №512000 в напрямку «в`їзд» 29.10.2019 року. Представник позивача зауважує у позовній заяві, що відповідач по справі засуджений за скоєння злочину 07.07.2020 року та набув статусу порушника міграційного законодавства, так як перебуває на території України з порушенням встановленого строку перебування, а документи, які б надавали йому право законно перебувати на території України, відсутні. Згідно листів-відповідей територіальних органів ДМС України відповідач з приводу отримання дозволу на імміграцію в Україну, документування посвідкою на постійне чи тимчасове проживання, продовження строку перебування на території України до вказаних органів не звертався, посвідками на постійне або тимчасове проживання на території України не документувався, рішення щодо продовження строку перебування на території України відносно відповідача не приймалося. З листа ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» вбачається, що за час відбування покарання ОСОБА_1 до дипломатичних установ, органів державної влади України щодо врегулювання перебування на території України не звертався. Після звільнення засуджений висловив бажання виїхати на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Житомирській області ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованим не значиться. Таким чином, на переконання представника позивача, відповідач перебуває на території України нелегально, без жодних на те правових підстав. УДМС у Житомирській області має всі підстави вважати, що відповідач по справі буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення, з огляду на те, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), перебуваючи на території України, систематично порушує законодавство України та своїми діями впливає на криміногенну обстановку, що підтверджується листом та характеристикою, які надані ДУ «Житомирська установа виконання покарань № 8». Крім того, представник позивача зазначає, що відповідач по справі і раніше був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України (вирок Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2015 року, вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2017 року). При цьому представник зауважує, що вирок Приморського районного суду м. Одеси від 10.04.2015 та вирок Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2017 були ухвалені відносно ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , котрий є однією і тією ж особою. Так. 01.07.2019 року відносно ОСОБА_4 (він же ОСОБА_2 ) Арбузинським РС УДМС України в Миколаївській області у зв`язку з порушенням правил перебування іноземців було прийнято рішення про примусове повернення за межі України та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.07.2019. При цьому ОСОБА_4 було заборонено в`їзд в Україну протягом трьох років до 01.07.2022. Згідно даних АЦС «Аркан» ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) виїхав з України 23.07.2019 по паспортному документу 15ІА24514. Разом з тим, вже 02.08.2019 ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ), порушивши заборону в`їзду, знову в`їхав в Україну, але вже з новим паспортним документом НОМЕР_1 як ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ).

Таким чином, враховуючи ціленаправлену та умисну зміну відповідачем персональних даних для повернення в Україну, свідомого порушення ним заборони в`їзду, є всі підстави вважати, що ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, а тому представник УДМС України в Житомирській області просить прийняти рішення про примусове видворення громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України до країни громадянської належності (походження) Республіки Грузія.

Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 30.11.2022 року у зазначеній справі відкрито провадження та прийнято рішення проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Представники позивача - Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених в позові. Додатково пояснили, що 02.08.2019 року відповідач приїхав на територію України, де у подальшому був засуджений, всі строки його перебування на території України порушені та на сьогоднішній день ОСОБА_2 перебуває на території України нелегально. На переконання представників, є всі підстави вважати, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду про примусове видворення. До того ж відносно відповідача вже виносилося рішення про примусове повернення за ім`ям ОСОБА_6 та останній достеменно знав про заборону в`їзду в Україну, підтвердженням чого є відповідна відмітка в паспорті. У своб чергу, наявність у відповідача дитини не може підтверджувати легальність його перебування на території України.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Зазначив, що має дитину, у її свідоцтві про народження записаний батьком, дитина має прізвище ОСОБА_7 . За словами відповідача, в Україну він прибув офіційно, до затримання у нього були наявні всі необхідні документи для в`їзду. Разом з тим, відповідач підтвердив, що змінив паспорт, прізвище, але коли виїжджав то йому ніхто не повідомляв про те, що він не має права приїжджати в Україну протягом наступних трьох років. Так само на кордоні ніхто нічого не казав коли він приїхав в Україну провідати сина, хоча в паспорті ані дата народження, ані ідентифікаційний номер не змінювалися. Просив надати тиждень для побачення з дитиною і надалі зобов`язався самостійно покинути територію України. Додав, що російською мовою не володіє та нічого не підписував в 2019 році коли виїжджав з території України, на грузинську мову йому нічого не перекладали.

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, відповідача, вивчивши й дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Арбузинського РС УДМС України в Миколаївській області №7 від 01.07.2019 року вирішено примусово повернути за межі України громадянина Республіки Грузія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язано його покинути територію України у термін до 07.07.2019 року. Заборонено громадянину Республіки Грузія ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в`їзд на територію України протягом трьох років, про що зроблене о відповідну відмітку у вкладному талоні до паспортного документа. Рішення вручено ОСОБА_8 під розписку 01.07.2019 року (а.с. 61-64, 71). Також відносно гр. ОСОБА_8 був складений протокол про адміністративне правопорушення та винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, в яких наявні відмітки про отримання їх копій громадянином Республіки Грузія (а.с. 65-68).

За інформацією з міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформацією « ОСОБА_9 » встановлено, що громадянин Республіки Грузія ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхав з України 23.07.2019 року, а громадянин Республіки Грузія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , перетнув державний кордон України на пункті перетину кордону Кучурган №512000 в напрямку «в`їзд» 29.10.2019 року (а.с. 75-76).

Вироком Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07.07.2020 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі (а.с. 27-32).

Так, згідно паспорта НОМЕР_2 , виданого 10.02.2016 на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені personal № НОМЕР_3 та дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , а згідно паспорта НОМЕР_1 , виданого 26.07.2019 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначені аналогічний personal № 5 та дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 26, 71).

Крім того, за результатами перевірки, проведеної Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області по персонально-довідкових обліках УІАП та МВС України щодо « ОСОБА_11 03.03.1987» та « ОСОБА_12 03.03.1987» зазначено, що « ОСОБА_12 » він же « ОСОБА_11 ». Як вбачається з довідки у « ОСОБА_11 » та « ОСОБА_12 » ідентичною є і дактилоформула 2987898/3288674, що свідчить, що відповідач по справі ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_4 ( ОСОБА_5 ) є однією і тією ж особою (а.с. 17-20).

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Житомирській області ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), 03.03.1987 зареєстрованим не значиться (а.с. 77).

Як слідує з листа ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8» №8/8138 від 21.10.2022 року, згідно вироку Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області від 07.07.2020 року кінець строку покарання засудженого ОСОБА_1 12.12.2022. Після звільнення засуджений висловив бажання виїхати на постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . За час відбування покарання в ДУ «Житомирська УВП №8» ОСОБА_1 до дипломатичних установ, органів державної влади України щодо врегулювання перебування на території України не звертався (а.с. 23-24).

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які проживають або тимчасово перебувають в Україні, їх основні права, свободи та обов`язки, порядок вирішення питань, пов`язаних з їх в`їздом в Україну або виїздом з України, регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

За правилами пункту 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого Постановою КМ України від 15 лютого 2012 р. № 150 (далі - Порядок), іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України. Порядок обчислення зазначеного строку встановлюється МВС.

Відповідно до пунктів 6, 8 Порядку строк перебування іноземців та осіб без громадянства на території України продовжується у разі, коли вони прибули з держав з безвізовим порядком в`їзду за наявності обґрунтованих підстав (лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо) та за умови подання підтверджувальних документів - на період існування таких підстав, але не більш як 180 днів з дати останнього в`їзду в Україну. Заяви про продовження строю перебування на території України подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання.

Згідно із дефініціями статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено виключні підстави для перебування іноземців та осіб без громадянства на території України.

Судом встановлено, що відповідач не звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

У матеріалах справи відсутні дані, що у країні походження відповідач піддавався переслідуванням за расовими або етнічними ознаками, за політичні або релігійні переконання.

У відповідності до п. 3 ст. 29 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці або особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, підлягають примусовому видворенню у разі, якщо між Україною і країною громадянської належності чи країною попереднього постійного проживання таких іноземців або осіб без громадянства, відсутній договір про реадмісію.

Пунктом 26 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 1 від 25.06.2009 передбачено, що іноземець та особа без громадянства, можуть бути примусово видворені за межі України з підстав та в порядку, визначеному ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст. 13 Закону України «Про імміграцію».

Згідно зі ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, може, на підставі винесеної за його позовом постанови суду, примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк, без поважних причин, рішення про примусове повернення, або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Частиною 17 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2-14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.

В ході судового розгляду справи було встановлено, що ОСОБА_2 є порушником міграційного законодавства України, шляхом зміни персональних даних повернувся в Україну, свідомо порушивши винесену відносно нього заборону в`їзду, що є підставою для задоволення позову.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства.

Керуючись Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 5, 6, 72-77, 242-246, 288 КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Адміністративний позов задовольнити.

Примусово видворити громадянина Республіки Грузія ОСОБА_2 ( ОСОБА_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі території України до країни громадянської належності (походження) Республіки Грузія або третьої країни.

Допустити рішення до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду. Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Управління Державної міграційної служби України в Житомирській області, адреса: м. Житомир, вул. Чуднівська, 105, .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце перебування: Державна установа «Житомирська установа виконання покарань №8», адреса: м. Житомир, проспект Незалежності, 172.

Дата складення повного рішення суду 12.12.2022.

Суддя