Справа № 420/14942/21
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/14942/21

Головуючий І інстанції: Токмілова Л.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 21.02.2022р.) у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «АКС» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу,-

В С Т А Н О В И В:

19.08.2021р. ПП «АКС» звернулося до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДПС в Одеській області, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати наказ ГУ ДПС в Одеської області від 02.08.2021р. №5518-н про проведення документальної планової виїзної перевірки.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірний наказ податкового органу є неправомірним та безпідставним, оскільки на момент його прийняття рішення про завершення дії карантину з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) не приймалось, а відтак діяв «мораторій» на проведення документальних планових перевірок платників податків.

Представник ГУ ДПС в Одеській області надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року (ухваленим в порядку письмового провадження) позов ПП «АКС» - задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ ДПС в Одеській області від 02.08.2021р. за №5518-н про проведення документальної планової виїзної перевірки ПП «АКС». Стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2270 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції, відповідач 29.03.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення, порушено норми матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.05.2022р. та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.03.2022р. дану апеляційну скаргу - залишено без руху.

Ухвалами судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.04.2022р., від 01.06.2022р. ГУ ДПС в Одеській області продовжено строк для усунення недоліків апеляційної скарги.

28.06.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30.08.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ДПС в Одеській та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

20.07.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечував проти її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її часткового задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ПП «АКС» зареєстроване як суб`єкт господарювання від 30.07.1996р. (номер запису: 0006242) та здійснює наступні види діяльності відповідно до коду КВЕД: 47.73 роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (основний); 46.45 оптова торгівля парфумними та косметичними товарами; 82.30 організування конгресів і торговельних виставок; 82.99 надання інших допоміжних комерційних послуг, н.в.і.у.; 86.21 загальна медична практика; 46.90 неспеціалізована оптова торгівля; 47.74 роздрібна торгівля медичними й ортопедичними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.75 роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними приналежностями в спеціалізованих магазинах; 63.11 оброблення даних, розміщення інформації на веб-вузлах і пов`язана з ними діяльність; 63.99 надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у.; 73.11 рекламні агентства; 73.20 дослідження кон`юнктури ринку та виявлення громадської думки.

02.08.2021р. ГУ ДПС в Одеській області, на підставі пп.20.1.4, п.20.1, ст.20 та п.77.1 ст.77 ПК України, відповідно до плану-графіка на 2021р. проведення планових виїзних перевірок суб`єктів господарювання, було прийнято наказ №5518-п - про проведення документальної планової виїзної перевірки ПП «АКС» тривалістю 20 робочих днів за період діяльності з 01.01.2018р. по 30.06.2021р. з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства.

На переконання позивача, даний наказ підлягає скасуванню так, як у контролюючого органу були відсутні визначені ПК України підстави для проведення в період дії «карантину» планової документальної виїзної перевірки, в зв`язку із чим, підприємство і звернулося до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості позовних вимог та, відповідно, з неправомірності та передчасності спірного наказу відповідача.

Однак, колегія суддів, уважно проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухвалені оскарженого рішення, виходить із наступного.

Так, спірні правовідносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, регулює Податковий кодекс України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані, окрім іншого, дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій (пп.21.1.1,21.1.4 п.21.1 ст.21 ПК України).

Статтею 62 ПК України чітко передбачено, що одним із способів здійснення податкового контролю є перевірки та звірки відповідно до вимог цього ж Кодексу та перевірки стосовно дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин.

Главою 8 розділу ІІ ПК України передбачено види перевірок, які можуть бути проведені контролюючими органами, а також порядок та процедуру їх проведення. Зокрема, встановлюється чітке розмежування щодо порядку допуску до виїзних та невиїзних перевірок, а також щодо місця проведення зазначених перевірок.

При цьому, приписи ПК України в цій частині установлюють і певні правила поведінки при здійсненні перевірки як для суб`єкта владних повноважень, так і для платника податків, чітке дотримання яких вимагається чинним податковим законодавством задля забезпечення балансу між публічними і приватними інтересами.

Як передбачено положеннями п.75.1 ст.75 цього ж Кодексу, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

При цьому, «документальною» перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного і іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням та сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законом порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у т.ч. за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.

«Виїзною» ж перевіркою вважається перевірка, яка проводиться за місцезнаходженням платника податків чи місцем розташування об`єкта права власності, стосовно якого проводиться така перевірка (пп.75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України).

Пунктом 77.1 ст.77 ПК України передбачено те, що документальна планова перевірка повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок. План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.

До плану-графіка проведення документальних планових перевірок відбираються платники податків, які мають ризик щодо несплати податків та зборів, невиконання іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи.

Водночас, періодичність проведення документальних планових перевірок платників податків визначається залежно від ступеня ризику в діяльності таких платників податків, який поділяється на високий, середній та незначний. Платники податків з незначним ступенем ризику включаються до плану-графіка не частіше, ніж раз на три календарних роки, середнім - не частіше ніж раз на два календарних роки, високим - не частіше одного разу на календарний рік.

Порядок формування, затвердження плану-графіка та внесення змін до нього, а також перелік ризиків та їх поділ за ступенями встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п.77.2 ст.77 ПК України).

Відповідно до приписів п.77.4 ст.77 ПК України, про проведення документальної планової перевірки керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу приймається рішення, яке оформлюється наказом.

При цьому, право на проведення документальної планової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому (його представнику) не пізніше ніж за 10 календарних днів до дня проведення зазначеної перевірки надіслано (вручено) у порядку, визначеному ст.42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної планової перевірки та письмове повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки.

Як визначено у нормах п.77.6 ст.77, п.78.5 ст.78 ПК України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної планової виїзної перевірки здійснюється згідно зі ст.81 цього Кодексу. Документальна планова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому ст.79 цього Кодексу.

Отже, у посадових осіб контролюючого органу виникає право на проведення документальної позапланової невиїзної перевірки за сукупності двох умов: наявності визначених законом підстав для її проведення (правова підстава) та надіслання платнику податків копії наказу про проведення документальної планової перевірки та письмового повідомлення із зазначенням дати початку проведення такої перевірки (формальна підстава).

При чому, варто зазначити про те, що право платника оскаржувати рішення контролюючого органу про проведення перевірки стосовно нього не залежить від виду перевірки. Реалізація такого права за відсутності обов`язку в контролюючого органу повідомляти про перевірку до її проведення була б неможливою.

Як вже зазначалося вище, ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій або ж бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових та службових осіб (ст.55 Конституції України).

Право на судовий захист закріплено і в ч.1 ст.5 КАС України, відповідно до якої, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у ст.2 КАС України.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновків про те, що нормами ПК України, з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів, встановлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема і документальних планових виїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку платник податків має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку.

Так, як вбачається із матеріалів справи, станом на час звернення ПП «АКС» з даним позовом до суду, оскаржуваний наказ податкового органу фактично вже було реалізовано шляхом проведення планової виїзної документальної перевірка, за результатами якої складено акт від 13.10.2021р. №22559/15-32-07-01-17/23875758, на підставі якого, керівником ГУ ДПС в Одеській області було прийнято податкові повідомлення-рішення від 15.12.2021р. №, №, №, № та від 18.12.2021р. №6, які, в свою чергу, на сьогоднішній день також перебувають на стадії судового оскарження (справа №420/9614/22).

Отже, в контексті наведених вище обставин, слід зауважити, що питання можливості скасування в судовому порядку наказу, з огляду на факт вичерпання ним своєї дії та допуск посадових осіб контролюючого органу до перевірки, а також складення за результатами реалізації такого наказу податкових повідомлень-рішень, вже було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду у справі №816/228/17.

Так, надаючи оцінку рішенню суду першої інстанції у межах заявлених в цій справі позовних вимог, колегія суддів звертає увагу на те, що за змістом положень ч.1 ст.3 КАС України, порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 2 ст.124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з п.п.1,2 ч.1 ст.4 КАС України, «адміністративною справою» вважається переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, тобто спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в т.ч. на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Як передбачено у ч.1 ст.19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Визначення поняття «індивідуального акта» міститься у п.19 ч.1 ст.4 КАС України, відповідно до якого «індивідуальний акт» - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

В абз.4 п.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.06.1997р. №2-зп у справі №3/35-313 вказано, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

За змістом п.5 Рішення Конституційного Суду України від 22.04.2008р. №9-рп/2008 у справі №1-10/2008, правові акти ненормативного характеру (індивідуальної дії) стосуються окремих осіб, розраховані на персональне (індивідуальне) застосування і після реалізації вичерпують свою дію.

Отже, у разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права.

Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.

При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення та проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно б могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.

Саме ж поняття «спір, що не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства» слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також тих спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на вищевикладені обставини та правову позицію ВП Верховного Суду (постанова від 08.09.2021р. у справі №816/228/17), колегія суддів приходить до висновку про те, що даний спір на цей час взагалі вже не підлягає розгляду за правилами жодного (в т.ч. і адміністративного) судочинства.

Одночасно, колегія суддів апеляційної інстанції при розгляді даної справи ще раз звертає увагу на наявність чіткого правового висновку щодо застосування наведених норм ПК України, викладеного у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, висновки якої відносно застосування норм права підлягають врахуванню при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Звертаючись до фактів даної справи, а також враховуючи правові висновки, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.09.2021р. у справі №816/228/17, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням процесуальних норм, адже цей позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, необхідно звернути увагу на те, що з огляду на висновки, сформовані у наведеній вище постанові Великої Палати Верховного Суду, позивач не позбавлений можливості посилатись на допущені контролюючим органом при призначенні та проведенні перевірки порушення при оскарженні в судовому порядку рішень за результатами такої перевірки, що, фактично, і було ним реалізовано у рамках адміністративної справи №420/9614/22.

Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд і у своїй постанові від 13.07.2022р. у справі №200/5892/20-а.

За приписами п.3 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.

Як передбачено ч.1 ст.319 КАС України, судове рішення 1-ї інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або ж частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно ст.ст.238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених ст.19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

За правилами п.1. ч.1 ст.238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Приймаючи до уваги порушення правил юрисдикції адміністративних судів та враховуючи згадані висновки Великої Палати Верховного Суду, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що відповідно до ч.1 ст.319 КАС України, апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції - скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України.

Керуючись ст.ст.238,308,311,315,317,319,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року - скасувати.

Провадження у справі №420/14942/21 за позовом Приватного підприємства «АКС» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування наказу - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 14.12.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко