Справа № 620/3768/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Ткаченко О.Є.
Суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року Справа № 620/3768/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області

про скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області (далі - Відповідач), в якому просив:

1) скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 09.03.2022 № 380 в частині накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції на старшого сержанта поліції ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення ГУНП в Чернігівській області;

2) скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 09.03.2022 № 107 о/с «по особовому складу» в частині звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції за п. 6 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію»;

3) поновити Позивача на посаді молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення ГУНП в Чернігівській області;

4) стягнути з Головного управління Національної поліції в Чернігівської області на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 10.03.2022 до дня поновлення на посаді.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 стверджував, що він не порушував Закон України «Про Національну поліцію», Дисциплінарний статут Національної поліції України, Правила етичної поведінки поліцейських та присягу працівника поліції, що матеріали службового розслідування не містять будь-яких належних доказів відсутності його на службі, а службове розслідування було формальним і за результатами його проведення Відповідачем неповно відображено об`єктивні обставини, а натомість зібрана інформація, що містить неправдиві дані.

Позивач вважає, що ГУНП в Чернігівській області порушено порядок проведення службового розслідування, оскільки його не було повідомлено про час, дату та місце розгляду справи дисциплінарною комісією, що унеможливило реалізацію наданих йому прав під час дисциплінарного провадження.

Водночас Позивач зазначив, що в період з 24.02.2022 по 06.03.2022 він ніс службу та виконував функціональні обов`язки, визначені безпосередньо його керівником, неодноразово звертався до безпосереднього керівника щодо можливості забезпечення евакуації родин поліцейських з м. Чернігів та 07.03.2022 після чергових обстрілів районів міста Чернігів особисто прийняв рішення про евакуацію сім`ї до с. Слобода-Банилів Чернівецької області, про що зміг повідомити в телефонному режимі лише 08.03.2022.

Разом з тим Позивач стверджував, що керівництво не заперечувало проти здійснення ним евакуації родини за умови його повернення до м. Чернігів для продовження несення служби.

При цьому Позивач вказав, що 10.03.2022 у зв`язку з відсутністю транспортного сполучення він не зміг повернутись до місця постійної дислокації та 13.03.2022 у телефонній розмові дізнався, що був звільнений зі служби 09.03.2022.

2. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що під час судового розгляду цієї справи встановлено та підтверджується матеріалами справи факт відсутності Позивача на робочому місці (службі) в робочий час у період воєнного стану в Державі, а відтак, висновок Відповідача про неприбуття ОСОБА_1 на службу без поважних причин, у період з 27.02.2022 по 05.03.2022, на думку суду, є обґрунтованим.

Водночас суд зазначив, що будь-яких належних доказів невідповідності встановлених службовим розслідуванням фактів дійсним обставинам щодо відсутності Позивача на службі суду не надано, а судом під час розгляду справи не встановлено.

Також суд, установивши порушення процедури притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності, визнав відповідні порушення формальними і такими, що не впливають на правомірність притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності.

Суд дійшов висновку про правомірність прийняття Відповідачем оскаржуваних Позивачем наказів щодо його звільнення зі служби в поліції.

3. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати таке рішення та задовольнити позов повністю, наводячи доводи, аналогічні тим, що були викладені в його позовній заяві, а також зазначаючи, що йому не надано висновок службового розслідування, на підставі якого його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, що матеріали дисциплінарного провадження не містять доказів його відсутності на робочому місці, що він жодного разу не порушував вимоги ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 3 ст. 1 та ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правила етичної поведінки поліцейських та присягу працівника поліції.

Водночас, на думку Апелянта, суд першої інстанції не врахував, що під час бойових дій на території м. Чернігова не було мобільного зв`язку, електропостачання, не працював транспорт, було відсутнє сполучення з містом Чернігів, яке перебувало в окупації.

Разом з тим Апелянт зазначає, що такі обставини суттєво перешкоджали виконанню ним своїх посадових обов`язків.

Також Апелянт стверджує, що під час проведення службового розслідування його не було повідомлено про дату, час та місце розгляду його справи, що унеможливило реалізацію наданих йому прав, що проведене у відношенні нього службове розслідування не було повним та об`єктивним.

Апелянт стверджує, що жодного дня прогулу в нього не було, що він завжди сумлінно ніс службу та виконував свої посадові обов`язки і накази керівництва.

Крім того, на переконання Апелянт, суд першої інстанції, установивши порушення процедури притягнення його до дисциплінарної відповідальності, повинен був прийняти протилежне судове рішення про задоволення позову в цій справі.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

4. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2022 та від 04.10.2022 було відкрито апеляційне провадження за апеляцією позивача, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

5. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

6. Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2022 витребувано додаткові докази у справі.

7. 28.11.2022 від Позивача та від Відповідача надійшли додаткові докази у справі та письмові пояснення.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України на посаді молодшого інспектора відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення ГУНП в Чернігівській області.

23.02.2022 Головою НП України № 171 прийнято наказ «Про переведення особового складу на посилений варіант службової діяльності та Ситуаційного центру Національної поліції України й ситуаційних центрів головних управлінь Національної поліції в надзвичайний (позаплановий) режим діяльності».

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на території України введено воєнний стан.

06.03.2022 на ім`я начальника ГУНП в Чернігівській області надійшов рапорт начальника УГІ ГУНП в Чернігівській області про відсутність станом на 05.03.2022 за місцем розташування своїх підрозділів, невихід на зв`язок зі своїми керівниками і колегами та відмову від продовження служби в Національній поліції України з метою належного функціонування підрозділів та надання відсічі агресору деяких поліцейських, у тому числі позивача, у зв`язку із чим запропоновано за вказаним фактом призначити службове розслідування.

Наказом ГУНП в Чернігівській області від 07.03.2022 № 495 призначено проведення службового розслідування за фактами, викладеними в рапорті, та утворення дисциплінарної комісії.

На підставі зазначеного наказу Дисциплінарною комісією у відповідному складі було проведено службове розслідування, за результатами якого складено висновок, затверджений 09.03.2022.

У вказаному висновку службового розслідування зафіксовано, що встановити місцезнаходження, зокрема Позивача, провести його опитування як усно, так і письмово є неможливим, а також, що Позивач відсутній на службі за місце дислокації свого підрозділу, не виконує обов`язки поліцейського, грубо порушує своє функціональні обов`язки, накази НПУ України, зокрема від 23.02.2022 № 171, та присягу працівника поліції.

Разом з тим у висновку встановлено грубе порушення позивачем службової дисципліни, неналежне виконання посадових (функціональних) обов`язків, недотримання вимог статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», Присяги працівника поліції у частині відсутності на службі та невиконання службових обов`язків під час воєнного стану на території України, зокрема на території дислокації підрозділу.

Також у висновку зазначено, що Дисциплінарною комісією не встановлено обставин, які обтяжують або пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 .

У зв`язку з наведеним, Дисциплінарною комісією запропоновано притягнути ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Крім того з матеріалів службового розслідування вбачається, що старший сержант поліції ОСОБА_1 був відсутній на службі, на телефонні дзвінки не відповідав, про місце свого перебування не повідомляв, зокрема у період з 27.02.2022 по 03.03.2022 та 05.03.2022. У відповідний період не прибув за місцем розташування свого підрозділу, не вийшов на зв`язок зі своїми керівниками і колегами та не виконував обов`язки поліцейського.

Факт відсутності Позивача на службі з 27.02.2022, відсутність із ним зв`язку підтверджується відповідними рапортами посадових осіб ГУНП в Чернігівській області та актами про відсутність на службі.

Наказом ГУ НП в Чернігівській області від 09.03.2022 № 380, у тому числі позивача, притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Зазначений вид стягнення реалізований наказом ГУ НП в Чернігівській області від 09.03.2022 №107 о/с, яким Позивача з 09.03.2022 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Відповідно до довідки ГУНП в Чернігівській області від 06.07.2022 № 247/127/31/01-2022 місцем дислокації поліцейських відділення охорони адмінбудинків центру забезпечення ГУНП в Чернігівській області у період з 24.02.2022 по 10.03.2022 було адміністративне приміщення ГУНП в Чернігівській області за адресою м. Чернігів, проспект Перемоги, 74

10. Позивач, вважаючи протиправними накази про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та про звільнення, а своє право на працю - порушеним, звернувся до суду з цим позовом.

11. Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 № 580-VIII (далі - Закон № 580-VIII), «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15.03.2018 № 2337-VIII (далі - Дисциплінарний статут), Правилами етичної поведінки поліцейських, затвердженими наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 (далі - Правила № 1179), Порядком проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженим наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 № 893 (далі - Порядок № 893).

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон № 580-VIII.

Відповідно до статті 1 Закону № 580-VIII Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Згідно зі ст. 2 Закону № 580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Частиною першою статті 3 Закону № 580-VIII передбачено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

У частині першій статті 7 та в частині першій статті 8 Закону № 580-VIII визначено, що під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.

Поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Рівень довіри населення до поліції є основним критерієм оцінки ефективності діяльності органів і підрозділів поліції (частина третя статті 11 Закону № 580-VIII).

Статтею 13 Закону № 580-VIII визначено, що систему поліції складають: 1) центральний орган управління поліції; 2) територіальні органи поліції.

Відповідно до частин першої статті 17 Закону № 580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Статтею 18 Закону № 580-VIII визначено, що поліцейський зобов`язаний: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

Статтею 24 Закону № 580-VIII установлено, що у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України органи та підрозділи, що входять до системи поліції, відповідно до законодавства України беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.

У ході забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості, виконання завдань територіальної оборони органи та підрозділи, що входять до системи поліції та дислокуються в межах Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, області, міста Києва, підпорядковуються відповідному начальнику Головного управління Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, області, місті Києві.

Згідно зі ст. 64 Закону № 580-VIII особа, яка вступає на службу в поліції, складає Присягу на вірність Українському народові такого змісту:

«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання поліцейського та сумлінно виконувати свої службові обов`язки».

Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Статтею 19 Закону № 580-VIII передбачено, що в разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Відповідно до статті 1 Дисциплінарного статуту, службова дисципліна - це дотримання особами рядового і начальницького складу Конституції і законів України, актів Президента країни і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, підпорядкованих йому органів і підрозділів та Присяги працівника органів внутрішніх справ України.

Службова дисципліна ґрунтується на створенні необхідних організаційних та соціально-економічних умов для чесного, неупередженого і гідного виконання обов`язків поліцейського, повазі до честі і гідності поліцейського, вихованні сумлінного ставлення до виконання обов`язків поліцейського шляхом зваженого застосування методів переконання, заохочення та примусу.

Службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського, у тому числі: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків поліцейського, та негайно інформувати про це безпосереднього керівника; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; поважати честь і гідність інших поліцейських і працівників поліції, надавати їм допомогу та стримувати їх від вчинення правопорушень (частина третя статті 1 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 5 Дисциплінарного статуту поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно та у визначений строк точно його виконувати. Забороняється обговорення наказу чи його критика. За відсутності можливості виконати наказ поліцейський зобов`язаний негайно повідомити про це безпосередньому керівнику з обґрунтуванням причин невиконання і повідомленням про вжиття заходів до подолання перешкод у виконанні наказу.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09.11.2016 № 1179 затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, метою яких є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції.

Відповідно до пункту 1 Розділу І Правил № 1179 установлено, що вони поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України (далі - поліція). Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Згідно з пунктом 1 Розділу ІІ Правил № 1179 під час виконання службових обов`язків поліцейський повинен, зокрема, неухильно дотримуватися положень Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки, діяти лише на підставі, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, міжнародними договорами України, а також цими Правилами.

Пунктами 3 та 4 Розділу IV Правил № 1179 передбачено, що за будь-яких обставин і відносно будь-якої людини як у робочий, так і в неробочий час поліцейський зобов`язаний дотримуватися норм професійної етики.

У статті 11 Дисциплінарного статуту визначено, що за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції (ст. 12 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до статті 13 Дисциплінарного статуту дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень, як, зокрема, звільнення з посади.

Згідно зі ст.ст. 14, 15, 19 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків провадиться службове розслідування.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Проведення службових розслідувань за фактом порушення поліцейським службової дисципліни здійснюють дисциплінарні комісії.

За результатами проведеного службового розслідування дисциплінарна комісія приймає рішення у формі висновку.

У висновку за результатами службового розслідування, у тому числі, зазначаються: причини та умови, що призвели до вчинення проступку, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення, обставини, що знімають з поліцейського звинувачення; висновок щодо наявності або відсутності у діянні поліцейського дисциплінарного проступку, а також щодо його юридичної кваліфікації з посиланням на положення закону; вид стягнення, що пропонується застосувати до поліцейського у разі наявності в його діянні дисциплінарного проступку.

Під час визначення виду стягнення дисциплінарна комісія враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

Аналогічні положення закріплені і у Порядку № 893.

Також вказаним Порядком № 893 передбачено, що службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 Розділу VII Порядку № 893 у разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення.

Уповноважений керівник, враховуючи характер проступку, обставини, за яких він був учинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби, визначає вид дисциплінарного стягнення, що підлягає застосуванню до поліцейського, та видає письмовий наказ про його застосування.

Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону № 580-VIII керівники територіальних органів поліції (в тому числі ГУНП в Чернігівській області) призначаються на посади та звільняються з посад керівником поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 77 Закону № 580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Висновки суду апеляційної інстанції.

12. Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано обов`язок осіб, які проходять службу в органах поліції неухильно, сумлінно та відповідально виконувати покладені на них завдання.

Водночас проходження служби в поліції, зважаючи на її специфіку та підвищену увагу суспільства, вимагає від особи надзвичайної дисциплінованості та відповідальності за свої дії та вчинки.

При цьому законодавством регламентовано спеціальний режим органів поліції у разі виникнення загрози державному суверенітету України та її територіальної цілісності, а також у ході відсічі збройної агресії проти України та в умовах воєнного стану.

Разом з тим, особа, як ступає на службу до органів поліції та приймає відповідну Присягу, бере на себе зобов`язання виконувати покладені на неї функції та завдання, зокрема в умовах воєнного стану, та повинна усвідомлювати і розуміти специфіку проходження служби в поліції, яка зумовлює вищенаведені підвищені вимоги до кожного поліціанта, якими він не може нехтувати за жодних обставин.

13. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що під час дії воєнного стану, зокрема у період з 27.02.2022 по 03.03.2022 та 05.03.2022, Позивач був відсутній на службі, зокрема на території дислокації відповідного підрозділу ГУ НП у Чернігівській області, не виконував покладені на нього обов`язки, на телефонні дзвінки не відповідав та про місце свого перебування безпосереднє керівництво не повідомляв.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами службового розслідування і доказів зворотного ані під час розгляду цієї справи в суді першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження ОСОБА_1 не надано.

14. Доводи Апелянта про те, що в період з 24.02.2022 по 06.03.2022 він ніс службу та виконував функціональні обов`язки, визначені безпосередньо його керівником, а 07.03.2022 після чергових обстрілів та авіа ударів прийняв рішення евакуювати свою родину до с. Слобода-Банилів Чернігівської області, проте про своє рішення зміг повідомити керівництво, а саме командира центру забезпечення відділення охорони адмінбудинків ГУ НП ОСОБА_3, лише 08.03.2022, колегія суддів відхиляє з наступних підстав.

Так, доводи Апелянта в частині щодо його перебування на службі, зокрема у період з 27.02.2022 по 06.03.2022, спростовуються матеріалами справи, про що вказано вище /т.1 а.с.63, 68, 69, 73-74, 82/.

Крім того Апелянт стверджує, що 08.03.2022 він повідомив своє керівництво, а саме командира центру забезпечення відділення охорони адмінбудинків ГУ НП ОСОБА_3, про прийняте ним рішення щодо евакуації родини, втім за матеріалами справи безпосереднім керівником відділенні охорони адмінбудинків центру забезпечення ГУ НП в Чернігівській області у період з 24.02.2022 по 30.03.2022 був начальник вказаного відділення ОСОБА_2 /т.1 а.с.81/, тобто безпосередній керівник Позивача.

Втім належних і допустимих у розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказів ані щодо повідомлення зазначеної особи ( ОСОБА_2 ), ані особи, про яку вказує Апелянт ( ОСОБА_3 ) суду не надано.

Водночас, у контексті аналізу наведених вище доводів апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу й на те, що Апелянтом не надано жодних доказів, які б підтверджували, що він дійсно звертався до безпосереднього керівника з відповідним рапортом у будь-який доступний спосіб (наприклад, за допомогою засобів інтернету чи телефонного зв`язку, у будь-якому додатку (месенджері) щодо надання дозволу бути відсутнім на службі, зокрема для здійснення евакуації родини, і що такий дозвіл йому було надано.

Разом з тим, згідно з вимогами ст. 242 КАС України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, тому в жодному випадку не може засновуватися на припущеннях.

15. Окрім вищенаведеного, аналізуючи доводи апеляційної скарги, судова колегія ще раз наголошує, що Позивач, приймаючи Присягу поліцейського та перебуваючи на службі в поліції, повинен був усвідомлювати та розуміти підвищені вимоги до його поведінки, зокрема щодо відповідального ставлення до виконуваних ним обов`язків, що передбачає пріоритет інтересів служби понад власними інтересами, тим більше, у період воєнного стану.

16. Самовільне залишення Позивачем місця проходження служби, невиконання покладених на нього обов`язків та нехтування інтересами служби, що включають інтереси Держави, в умовах воєнного стану та збройної агресії ворога, унеможливлює подальше проходження ним служби в органах поліції та є достатньою правовою підставою для застосування до нього найсуворішого заходу дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

При цьому, у контексті аналізу доводів Апелянта про те, що він здійснював евакуацію родини, а потім не мав можливості повернутися до м. Чернігів через відсутністю транспортного сполучення та окупацію, судова колегія відхиляє та зазначає, що станом на 08.03.2022 Чернігівська область та, зокрема місто Чернігів, не перебували під тимчасовою окупацією, місто Чернігів в облозі чи оперативній облозі ще не перебував, що підтверджується інформацією на офіційному сайті КМУ (https://www.kmu.gov.ua/news/operativna-informaciya-minoboroni-stanom-na-0600-10032022-shchodo-rosijskogo-vtorgnennya). Повне зупинення транспортного сполучення з містом Чернігів відбулось лише 23-24 березня 2022 року через руйнування мостів і переправ та саме з 24.03.2022 Чернігів став в оперативне оточення. Тобто, у спірний період у Позивача була можливість повернення до м. Чернігів, однак він нею не скористався, знехтувавши інтересами служби.

17. Доводи Апелянта про те, що матеріали дисциплінарного провадження не містять доказів його відсутності на робочому місці, що він жодного разу не порушував вимоги ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», ч. 3 ст. 1 та ст. 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, Правила етичної поведінки поліцейських та присягу працівника поліції, спростовуються матеріалами справи, про що зазначено вище.

18. Твердження Апелянта про те, що йому не надано висновок службового розслідування, на підставі якого його притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під час проведення службового розслідування його не було повідомлено про дату, час та місце розгляду його справи, що унеможливило реалізацію наданих йому прав, що проведене у відношенні нього службове розслідування не було повним та об`єктивним, колегія суддів приймає до уваги, проте зазначає наступне.

Як було встановлено вище та підтверджується матеріалами цієї справи, службове розслідування у відношенні, зокрема ОСОБА_1 , було призначено та проведено Відповідачем, відповідно до процедури, регламентованої чинним законодавством.

Водночас у матеріалах службового розслідування зафіксовано, що під час проведення службового розслідування встановити місцезнаходження та опитати Позивача, а отже, відповідно, й повідомити його про дату, час та місце проведення такого розслідування та розгляд матеріалів, зібраних за результатами його проведення, не виявилося можливим.

Крім того, приписами ст. 64 Конституції України не виключається можливість обмеження трудових прав громадян (права на працю) під час дії воєнного стану.

19. Тож, за виниклих обставин, колегія суддів вважає, що Відповідачем правомірно, виважено та обґрунтовано застосовано до Позивача дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції і обставини щодо порушення процедури притягнення до такого виду відповідальності (у частині щодо проведення службового розслідування) не спростовують факту вчинення Позивачем відповідного дисциплінарного проступку та в цьому випадку не можуть бути достатньою правовою підставою для скасування оскаржуваних ним наказів.

Водночас колегія суддів зазначає, що виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття рішення необхідно розуміти не як вимоги до самого акту, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття рішення, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект рішення робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж формальних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність рішення, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 1640/3394/18.

Крім того, аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

Згідно зі ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Отже, колегія суддів вважає, що обставини, на які посилається Апелянт, не спростовують факту вчинення ним саме того дисциплінарного проступку, за який його притягнуто до відповідальності, та не впливають правомірність спірних наказів ГУ НП в Чернігівській області, які крім іншого, прийняті уповноваженою особою, а саме начальником ГУНП в Чернігівській області Нідзельським В.О.

20. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

21. Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх та необхідних правових для задоволення позову в цій справі.

22. Отже, судом першої інстанції повно та правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

23. Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

24. Розподіл судових витрат.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року - без змін..

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 13 грудня 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова