Справа № 200/6002/21
Суддя: Олішевська В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2022 року Справа№200/6002/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Олішевської В.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1

до відповідача: Головного управління Держпраці у Донецькій області

про: стягнення з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592,10 грн.

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держпраці у Донецькій області про стягнення з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592,10 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він працював в Головному управлінні Держпраці у Донецькій області на посаді заступника начальника управління - начальника відділу державного нагляду на виробництвах і на об`єктах підвищеної небезпеки в енергетиці, на транспорті та у зв`язку. Позивач зазначає, що в відповідно до інформації Головного управління Держпраці у Донецькій області про нараховану та виплачену заступнику начальника управління ОСОБА_1 заробітну плату (табулька) за лютий 2021 року, Управлінням Держпраці із його заробітної плати за лютий 2021 року проведено утримання на загальну суму 1592,10 грн. Позивач вважає, що відповідач протиправно провів утримання з його заробітної плати на загальну суму 1592,10 грн., оскільки, статтею 127 КЗПП встановлено обмеження відрахувань із заробітної плати, відповідно до якої відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України. При цьому, відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу: 1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми; 2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за не відроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136). Крім того позивач наголошує, що стяття 1215 Цивільного кодексу України передбачає, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Враховуючи викладене, позивач просив суд задовольнити його позовні вимоги та стягнути з відповідача на його користь незаконно утриману заробітну плату за лютий 2021 року у сумі 1592,10 грн.

Відповідачем через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечував проти позову та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

Відповідач вказував на те, що на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» від 26 серпня 2020 р. № 762, відповідно до Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (зі змінами), Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, в порядку визначеному Законом України «Про органи виконавчої влади», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2011 № 1074 Державною службою України з питань праці було видано наказ «Про ліквідацію Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області» від 28.09.2020 № 122. 29 вересня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про перебування Головного управління в стані припинення (), на підставі рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації. Відповідач вказує, що пунктом 3 Наказу № 122 Головою ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області призначено заступника начальника Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Ганну Володимирівну. Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області «Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області» від 29.09.2020 № 1172 затверджено персональний склад ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області. Відповідач звертає увагу на те, що відповідно до ст. 105 Цивільного кодексу України з дня призначення ліквідаційної комісії до неї переходять усі повноваження щодо управління справами юридичної особи, отже, дієздатність юридичної особи здійснюється через ліквідаційну комісію. З огляду на зазначене відповідач вважає, що повноваження щодо ведення усіх справ Головного управління Держпраці у Донецькій області, в тому числі щодо прийняття організаційно-розпорядчих документів, мало відбуватися лише за підписом голови ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Донецькій області Зуб Г.В.

Відповідач зазначає, що наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 12 січня 2021 року № 35 «Про припинення здійснення повноважень Головного управління Держпраці у Донецькій області» вирішено: Головному управлінню Держпраці у Донецькій області припинити з 13 січня 2021 року здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, визначених у Положенні про Головне управління Держпраці у Донецькій області. Тобто з 13 січня 2021 року припинена реєстрація організаційно-розпорядчих документів та вихідної кореспонденції за підписом посадових осіб Головного управління Держпраці у Донецькій області у зв`язку із ліквідаційною процедурою.

Відповідач вказує, що за підписом першого заступника начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Попова О. було видано наказ від 16.01.2021 № 29-к «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 », відповідно до якого позивачу було встановлена виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції у розмірі 50% посадового окладу, згідно до пункту 3 статті 52 Закону України «Про державну службу». Нарахована заробітна плата за 11 робочих днів склала на загальну суму 1592,1 грн., виплата якої здійснена 29 січня 2021 року. При цьому, наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 05.02.2021 № 2/0/лк «Про визнання недійсними наказів Головного управління Держпраці у Донецькій області» визнано недійсними всі накази Управління Держпраці, які не підписані головою, та/або заступником голови ліквідаційної комісії за період з 13.01.2021 року. Після отримання вищезазначеного наказу було виконано перерахунок нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за січень 2021 року.

Відповідач наголошує, що нормами частини 2 статті 127 Кодексу законів про працю України встановлено виключний перелік підстав, коли роботодавець має право проводити утримання за власною ініціативою. Оскільки утримання проводиться з ініціативи роботодавця, то письмової заяви від працівника на утримання зайво виплаченої зарплати не потрібно.

Щодо посилання позивача у позовній заяві на статтю 1215 ЦК України відповідач зазначає, що заробітна плата, яка нарахована та виплачена ОСОБА_1 , набута не безпідставно. Підставою нарахування та виплати заробітної плати був наказ Управління Держпраці «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 » від 16.01.2021 № 29-к (надалі наказ від 16.01.2021 № 29-к). Оскільки перший заступник начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області Попов О. з моменту призначення ліквідаційної комісії не мав ніяких повноважень на управління справами та підписання організаційно-розпорядчих документів від імені Головного управління Держпраці у Донецькій області, яке було в стані припинення, а відповідними повноваженнями була наділена лише ліквідаційна комісії, тому відсутні правові підстави вважати законним наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 » від 16.01.2021 № 29-к, а також законною встановлену виплату за додаткове навантаження ОСОБА_1 . Відповідач наголошує, що позивач як заступник начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, був обізнаний про розпочату процедуру ліквідації юридичної особи та призначення ліквідаційної комісії ще у 2020 році, тому мав розуміти правові наслідки подання ним заяви щодо виконання обов`язків тимчасово відсутнього головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції до неуповноваженої особи. Перший заступник начальника Управління Держпраці Попов О., скориставшись своїм службовим становищем, підписав наказ від 16.01.2021 № 29-к, не маючи на те повноважень. З огляду на зазначене відповідач стверджувати, що єдиною метою видання наказу від 16.01.2021 № 29-к було збагачення ОСОБА_1 за рахунок збільшення заробітної плати, що доказує недобросовісність з боку набувача.

З таким підстав відповідач вважає, що управління діяло в межах чинного законодавства, у зв`язку з чим зазначало про відсутність підстав для стягнення на користь позивача утриманої заробітної плати за лютий 2021 у сумі 1592,10 грн., у зв`язку з чим просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 02 червня 2021 року відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року зупинене провадження в адміністративній справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 200/8295/21.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року поновлено провадження в адміністративній справі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11 серпня 2022 року заяву представника Головного управління Держпраці у Донецькій області про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження задоволено, призначено справу № 200/6002/21 до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання, повідомлено, що про час та дату проведення підготовчого засідання учасники справи будуть повідомлені додатково.

Указом Президента України від 18.04.2022 № 259/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", постановлено часткову зміну ст.1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX (зі змінами, внесеними Указом від 14.03.2022 № 133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб.

Відповідно до Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17.05.2022 № 341/2022, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб, відповідно до Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12.08.2022 № 573/2022 ще на 90 діб, та відповідно до Указу Президента України від 7 листопада 2022 року № 757/2022 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" ще на 90 днів.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 4 листопада 2022 року призначене підготовче засідання у справі № 200/6002/21 на 22 листопада 2022 року.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Приписами частини 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

З огляду на те, що позивача просив суд розглядати справу в порядку письмового провадження, а представник відповідача у судове засідання не з`явився, суд дійшов висновку про розгляд справи по суті в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Згідно трудової книжки позивача НОМЕР_3 ОСОБА_1 з 02.03.2012 року працював у Головному управлінні Держпраці у Донецькій області за різними посадами. З 01.01.2020 року займає посаду заступника начальника управління - начальника відділу державного нагляду на виробництвах і на об`єктах підвищеної небезпеки в енергетиці, на транспорті та у зв`язку управління нагляду у промисловості і на об`єктах підвищеної небезпеки.

26 серпня 2020 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 762 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці», відповідно до якої вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області, та утворити Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права.

Пунктом 3 Постанови КМУ № 762 від 26 серпня 2020 року установлено, що: Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують виконувати свої повноваження та функції до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці; здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Державну службу з питань праці; Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці, що утворюється згідно з пунктом 2 цієї постанови, є правонаступником Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови.

28 вересня 2020 року Державною фіскальною службою України прийнято наказ № 122 «Про ліквідацію Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області», відповідно до якого наказано ліквідувати як юридичну особу публічного права Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, призначено Головою ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Ганну Володимирівну.

29 вересня 2020 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань внесено записом № 14001810 про те, що Головне управління Держпраці у Донецькій області перебуває в стані припинення.

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області «Про затвердження персонального складу ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області» від 29.09.2020 № 1172 затверджено персональний склад ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області.

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області «Про визначення заступника Голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області (Головного управління Держпраці у Донецькій області) зі змінами від 31.12.2020 року № 1508, головного державного інспектора відділу контролю північно-східного напрямку управління з питань праці Фольварчука Федора Миколайовича визначено заступником Голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області.

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 12 січня 2021 року № 35 «Про припинення здійснення повноважень Головного управління Держпраці у Донецькій області» вирішено: Головному управлінню Держпраці у Донецькій області припинити з 13 січня 2021 року здійснення повноважень та виконання функцій з реалізації державної політики у відповідних сферах, визначених у Положенні про Головне управління Держпраці у Донецькій області, керівникам структурних підрозділів здійснити інвентаризацію незавершених справ та контрольних завдань тривалого терміну та передати до Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, сектору документального забезпечення та контролю припинити реєстрацію організаційно-розпорядчих документів та вихідної кореспонденції за підписом посадових осіб Головного управління Держпраці у Донецькій області, крім випадків, коли це прямо пов`язано зі здійсненням заходів щодо ліквідації Головного управління Держпраці у Донецькій області.

Наказом Головного управлінням Держпраці у Донецькій області від 16 січня 2022 року № 29-к «Про покладення виконання обов`язків на ОСОБА_1 » покладено виконання обов`язків головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції на ОСОБА_1 , заступника начальника управління-начальника відділу державного нагляду на виробництвах і на об`єктах підвищеної небезпеки, в енергетиці, на транспорті та у зв`язку, за його згодою, на період відсутності ОСОБА_3 , головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції з 16 січня 2021 року.

Пунктом 2 зазначеного Наказу встановлено ОСОБА_1 виплату за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції у розмірі 50 відсотків посадового оклад) тимчасово відсутнього головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції, відповідно до пункту 3 статті 52 Закону України «Про державну службу».

Згідно розрахунково-платіжної відомості встановлено, що позивачу нараховано заробітну плату за 11 днів в розмірі 1592,10 грн., виплата якої здійснена 29 січня 2021 року, що не спростовується сторонами.

05 лютого 2021 року Головним управлінням Держпраці у Донецькій області прийнято наказ № 2/0/лк «Про визнання недійсними наказів Головного управління Держпраці у Донецькій області», яким визнано недійсним всі накази (доручення) Головного управління Держпраці у Донецькій області, які не підписані головою, та/або заступником голови ліквідаційної комісії за період з 13 січня 2021 року. Члену ліквідаційної комісії, головному спеціалісту відділу у персоналом ОСОБА_4 ознайомити працівників Головного управління Держпраці у Донецькій області з даним наказом.

Ознайомлення з наказом Управління Держпраці від 05.02.2021 № 2/0/лк здійснювалось відділом управління персоналом шляхом розсилки вищезазначеного наказу на електронні адреси відділів Управління Держпраці зі зворотнім наданням до Відділу управління персоналу листків ознайомлення з наказом.

Відповідно до табеля обліку робочого часу за період з 01.02.2021 року по 28.02.2021 року ОСОБА_1 відпрацював 5 робочих днів у період з 01.02.2021 по 05.02.2021. У період з 08.02.2021 по 18.02.2021 ОСОБА_1 не з`являвся на службу з нез`ясованих причин, що підтверджується Актами про відсутність на робочому місці у період з 08.02.2021 року по 18.02.2021 року.

Головним управління Держпраці у Донецькій області вживалися заходи щодо запрошення позивача для пропонування вакансій для продовження державної служби, у зв`язку з чим надіслано лист 15 лютого 2021 року № 20/89-лк/21.

Головним управління Держпраці у Донецькій області вживалися заходи щодо з`ясування причин відсутності позивача на робочому місці, зокрема 17.02.2021 року надіслано лист № 20/97-лк/21 щодо надання пояснень причин відсутності на робочому місці.

Відповідач у поясненнях зазначив, що відповідь на лист Управління Держпраці щодо запрошення позивача для пропонування вакансій, листом від 17.02.2021 зазначив, що працівники його відділу виконують посадові обов`язки у віддаленому доступі, за допомогою електронних комунікацій.

Відповідно до наказу Управління Держпраці від 18.02.2021 №79-лк «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача звільнено відповідно по пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Згідно розрахунково - платіжної відомості за лютий 2021 року встановлено, що з заробітної плати ОСОБА_1 утримано грошові кошти в загальному розмірі 1592,10 грн.

Позивач не погодившись з діями відповідача щодо незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592,10 грн., звернувся до суду з даним адміністративним позовом та просив стягнути вказану суму.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Законом України «Про державну службу» (далі Закон № 889) визначено, що цей Закон визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Відповідно до статті 3 Закону № 889 цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (стаття 5 Закону № 889).

Згідно з статтею 7 Закону № 889 державний службовець має право, зокрема, на оплату праці залежно від займаної посади, результатів службової діяльності, стажу державної служби, рангу та умов контракту про проходження державної служби (у разі укладення).

Розділом VI «ОПЛАТА ПРАЦІ, ЗАОХОЧЕННЯ І СОЦІАЛЬНІ ГАРАНТІЇ» Закону № 889 врегульовані питання оплати праці державних службовців.

Згідно статті 50 вказаного Закону держава забезпечує достатній рівень оплати праці державних службовців для професійного виконання посадових обов`язків, заохочує їх до результативної, ефективної, доброчесної та ініціативної роботи.

Заробітна плата державного службовця складається з:

посадового окладу;

надбавки за вислугу років;

надбавки за ранг державного службовця;

премії (у разі встановлення).

Джерелом формування фонду оплати праці державних службовців є державний бюджет.

Фонд оплати праці державних службовців формується за рахунок коштів державного бюджету, а також коштів, які надходять до державного бюджету в рамках програм допомоги Європейського Союзу, урядів іноземних держав, міжнародних організацій, донорських установ. Порядок використання таких коштів, які надходять до державного бюджету, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Порядок формування фонду оплати праці державних службовців у державному органі, а також порядок преміювання державних службовців затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як вже зазначалось судом вище, дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом (стаття 5 Закону № 889).

Статтею 94 Кодексу Законів про Працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначаються цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до стаття 127 КЗпП України відрахування із заробітної плати можуть провадитись тільки у випадках, передбачених законодавством України.

Відрахування із заробітної плати працівників для покриття їх заборгованості підприємству, установі і організації, де вони працюють, можуть провадитись за наказом (розпорядженням) власника або уповноваженого ним органу:

1) для повернення авансу, виданого в рахунок заробітної плати; для повернення сум, зайво виплачених внаслідок лічильних помилок; для погашення невитраченого і своєчасно не повернутого авансу, виданого на службове відрядження або переведення до іншої місцевості; на господарські потреби, якщо працівник не оспорює підстав і розміру відрахування. У цих випадках власник або уповноважений ним орган вправі видати наказ (розпорядження) про відрахування не пізніше одного місяця з дня закінчення строку, встановленого для повернення авансу, погашення заборгованості, або з дня виплати неправильно обчисленої суми;

2) при звільненні працівника до закінчення того робочого року, в рахунок якого він вже одержав відпустку, за невідроблені дні відпустки. Відрахування за ці дні не провадиться, якщо працівник звільняється з роботи з підстав, зазначених в пунктах 3, 5 і 6 статті 36 і пунктах 1, 2 і 5 статті 40 цього Кодексу, а також при направленні на навчання та в зв`язку з переходом на пенсію;

3) при відшкодуванні шкоди, завданої з вини працівника підприємству, установі, організації (стаття 136).

За приписами статті 128 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених законодавством України, - п`ятдесяти процентів заробітної плати, яка належить до виплати працівникові.

Судом встановлено, що наказ від 16.01.2021 № 29-к «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 » позивачу було встановлена виплата за додаткове навантаження у зв`язку з виконанням обов`язків тимчасово відсутнього головного спеціаліста з питань запобігання та виявлення корупції у розмірі 50% посадового окладу, згідно до пункту 3 статті 52 Закону України «Про державну службу».

На підставі вищезазначеного наказу позивачу нарахована заробітна плата за 11 робочих днів склала на загальну суму 1592,10 грн., виплата якої здійснена 29 січня 2021 року.

Однак, наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 05.02.2021 року № 2/0/лк «Про визнання недійсними наказів Головного управління Держпраці у Донецькій області» визнано недійсними всі накази Управління Держпраці, які не підписані головою, та/або заступником голови ліквідаційної комісії за період з 13.01.2021 року, у тому числі й наказ від 16.01.2021 № 29-к «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 ».

Відповідач наголошує, що заробітна плата у розмірі 1592,10 грн. позивачу протиправно була нарахована у січні 2021 року на підставі наказу від 16.01.2021 № 29-к «Про покладання виконання обов`язків на ОСОБА_1 », оскільки його визнано не дійсним.

Враховуючи те, що позивачу протиправно у січні 2021 року була нарахована заробітна плата у розмірі 1592,10 грн., відповідач здійснив утримання заробітної плати в розмірі 1592,10 грн. з позивача у лютому 2021 року.

Суд наголошує, що згідно з статтею 1215 Цивільного Кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.

Суд зазначає, що статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР) визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Аналогічна правова позиція була викладена в низці рішень Конституційного Суду України (далі - КСУ), зокрема в абзаці другому підпункту 3.4 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007 КСУ зазначив, що "Виключно законами України встановлюється правовий режим власності, в основі якого - конституційні положення, конкретизовані в законах, які можуть містити й певні особливості правового режиму тих чи інших форм власності"; в абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2000 року N 14-рп/2000: "Правовий режим власності, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування та розпорядження майном визначаються законами".

Загальні підстави для припинення права власності, у тому числі з підстав, що не пов`язані з волевиявленням власника, визначено в статті 346 Цивільного кодексу України, частина друга якої містить застереження про те, що іншими законами України можуть бути встановлені додаткові підстави для припинення права власності.

Цей самий механізм припинення права власності законодавець розповсюдив і на порядок списання грошових коштів, розміщених на рахунках у банках, установивши, що без розпорядження клієнта його кошти списуються лише на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Отже, суд наголошує на тому, що дії відповідача в частині, відрахування із заробітної плати позивача помилково зарахованих сум заробітної плати є незаконними, що в свою чергу є підставою для задоволення позову.

Відповідно до ст. 19 Конституції України Відповідно суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до положень статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами 2 другої зазначеної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Нормами частини 2 статті 5 КАС України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02).

Нормами статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов до висновку щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про стягнення з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592,10 грн.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України, враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, розподіл судових витрат не відбувається.

Керуючись Конституцією України та Кодексом адміністративного судочинства України. суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Донецькій області про стягнення з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_1 незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592,10 грн. - задовольнити.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області (85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокоф`єва, буд. 82, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) незаконно утриманої заробітної плати за лютий 2021 року у сумі 1592 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто дві) гривні 10 копійок.

Повний текст рішення підписано 15 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Олішевська