Справа № 580/3941/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року справа № 580/3941/22

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Пунтуса Д.А. розглянув у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/3941/22

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська 23, м. Черкаси, 18000, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Житомирська область, м.Житомир, вул. Ольжича 7, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка 7, Рівне, Рівненська область, 33004, )

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

02.09.2022 вх.№26172/22 ОСОБА_1 (представник - адвокат Гончар Л.В. за ордером серії СА №1033770) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просила відновити право на пенсійне і соціальне забезпечення - складові соціального захисту (позовна заява в редакції від 15.09.2022 №27765/22, 21.09.2022 №28381/22 - а.с.51-56; 12.10.2022 №30799/22 та від 06.12.2022 №37851/22):

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо не врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 26.08.1988 до 18.08.1996 вчителем математики у середній школі №108 м. Макіївка Донецької області в календарному обчисленні як стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та дії щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- визнати протиправним та скасувати викладене в листі Головного управління пенсійного фонду України в Черкаській області від 19.08.2022 №4526-4288/В-03/В-2300/22 рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 20.07.2022 №49;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) період роботи з 26.08.1988 до 18.08.1996 вчителем математики у середній школі №108 м.Макіївка Донецької області в календарному обчисленні як стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та на призначення грошової допомоги відповідно до п.7-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу відповідно до п.7-1 розділу ХV Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням раніше виплачених сум, починаючи з 23.06.2022.

Додатково просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору та витрати на правничу допомогу у сумі 5000 грн.

Ухвалою суду від 15.09.2022 прийнята позовна заява (адвокат неодноразово змінював редакції, проте не обрав відповідні способи захисту передбачені частиною 1 статті 5 КАС України) до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначене на 06.10.2022, відкладене на 26.10.2022, 09.11.2022 - закрите підготовче провадження, призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 25.11.2022 - відкладений розгляд справи на 08.12.2022.

Представники позивача та відповідачів Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області надали до суду відзиви і клопотання про розгляд справи без їх участі, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області відзив не направили і про причини неявки не повідомили.

Позивач підтверджує, що не подано іншого позову до цього ж відповідача тим самим предметом та з тих самих підстав. В обґрунтуванні позовних вимог зазначається, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою (у додатках до позову копії цієї заяви та/або заяв від 14.07.2022, 10.08.2022 не надає) про зарахування страхового стажу та обчислення, нарахування та виплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій як працівнику освіти. Відповідач листом від 19.08.2022 № 4288/В-03/В-2300/22 відмовив у зарахуванні страхового стажу, повідомив, що до страхового стажу та до стажу на посадах, робота яких дає право на призначенні пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи на посаді вчителя математики у середній школі №108 м. Макіївка Донецької області з 26.08.1988 до 18.08.1996, позаяк в записах трудової книжки є виправлення та у профспілковому квитку печатки на титульній сторінці «не читаються», відтак у зв`язку з відсутністю стажу на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років (30 років), права на виплату одноразової грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058 / тут і надалі положення Закону наведені в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) позивачка немає. Позивач не погоджується з листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області та рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, позаяк записами в трудовій книжці підтверджений стаж роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому відповідачі протиправно обмежують майнове право позивача - неправомірно відмовляють у нарахуванні грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, чим порушуються права та ін/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

тажу в пВідповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області позов не визнав, 04.10.2022 вх. №29919/22 подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач перебуває на обліку в ГУПФУ в Черкаській області, з 23.06.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області позивачці призначена пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV. У відзиві відповідач зазначив, що розмір гонорару адвоката, затрачений для надання допомоги правничого характеру, є таким що не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, позаяк дана категорія справи є нескладною, малозначною, а розмір вартості годин роботи адвоката та час, затрачений на підготовку позовних матеріалів необґрунтованим та завищеним.

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області позов не визнав подав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що права на виплату грошової допомоги як працівнику освіти позивачка немає, позаяк на день досягнення пенсійного віку, немає підтверджених 30 років стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788).

Відповідно до ч.9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Беручи до уваги достатність в матеріалах справи належних доказів для вирішення справи та неприбуття, належним чином повідомлених, учасників справи, суд доходить висновку про доцільність розгляду даної справи у письмовому порядку.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши повідомлені позивачем та відповідачем доводи/аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.

Згідно із статтею 46 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Держава зобов`язана створити ефективну систему соціального захисту різних категорій осіб, що сприяла би узгодженню рівня їхнього життя з реалізацією права на достатній життєвий рівень для них та їхніх сімей шляхом надання відповідного соціального забезпечення; заходи соціального захисту мають втілювати ідеї соціальної солідарності та справедливості, бути спрямовані на охорону і захист особи під час настання можливих соціальних ризиків (абзац четвертий підпункту 2.3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22.05.2018 № 5-р/2018).

Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно зі статтею 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Суд встановив, що заява позивачки від 14.07.2022 розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області, прийняте рішення від 20.07.2022 №49 про відмову у проведенні перерахунку пенсії та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону №1058 у зв`язку з відсутністю стажу на посадах, роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років (30 років). За результатами розгляду наданих позивачем документів, страховий стаж становить 39 років 10 місяців, у тому числі стаж на посадах , робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років - 29 років 9 місяців. До страхового стажу та до стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи на посаді вчителя математики у середній школі №108 м. Макіївка Донецької області з 26.08.1988 до 18.08.1996, позаяк в записах трудової книжки НОМЕР_2 про прийняття на роботу є виправлення, у профспілковому квитку печатки на титульній сторінці «не читаються». Оскільки у позивача відсутній 30-річний страховий стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ГУПФУ в Житомирській області відмовляє ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058.

Суд встановив, що представник відповідача Головного управління ПФУ в Черкаській області у відзиві стверджує: позивач із заявою про підтвердження стажу роботи не зверталася, що не відповідає змісту листа-відповіді (на звернення без зазначення дати) від 19.08.2022 №4526-4288/В-2300/22, де стверджується про таке: заяву щодо обчислення страхового стажу розглянуто.

Лист Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 19.08.2022 носить інформаційний характер, проте не є рішенням - індивідуальним актом Комісії щодо визначення/підтвердження стажу позивача. В ухвалі від 25.11.2022 суд зазначив, що позивач співвідповідачами відповідні територіальні органи пенсійного фонду (в Житомирській і Рівненській областях) не визначає, спосіб захисту в контексті пункту 2 частини першої статті 5 КАС України не обирає, індивідуального акта Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 19.08.2022 №4526-4288/В-03/В-03/В-25300/22, а також власних заяв з додатками від 14.07.2022 та від 10.08.2022 №1764 не надає. До позовної заяви додані копії: трудової книжки ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 , профспілковий квиток №16299159, лист Державного архіву Донецької області (Держархів області) від 26.07.2022 №01-31/256.

Суд за результатом дослідженням записів в трудовій книжці позивача - ОСОБА_1 з 26.08.2022 по 18.08.1996 встановив, що позивач працювала на посаді вчителя математики у середній школі №108 м. Макіївка.

Згідно з листом Державного архіву Донецької області (Держархів області) від 26.07.2022 №01-31/256 щодо запиту позивача про підтвердження трудового стажу та заробітної плати за період роботи на посаді вчителя у середній школі №108 м. Макіївка Донецькій області з 26.08.1988 до 18.08.1996 зазначено, що документи з кадрових питань підприємтсв, установ організацій до Держархіву на зберігання не надходять. Документи зберігаються безпосередньо на підприємстві або його правонаступника (Управління освіти Макіївській міської ради знаходиться/знаходилась на тимчасово окупованій території перенаправити запит для подальшого розгляду неможливо).

За результатами розгляду наданих позивачем документів до ГУ ПФУ в Черкаській області, страховий стаж позивача становив 39 років 10 місяці, у тому числі стаж на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років -29 років 9 місяців (що не заперечується сторонами), проте до страхового стажу та до стажу на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, не зараховано період роботи на посаді вчителя математики у середній школі № 108 м. Макіївка Донецької області з 26.08.1988 до 18.08.1996, позаяк в записах трудової книжки є виправлення в даному періоді та у профспілковому квитку печатки на титульній сторінці «не читаються».

Згідно з індивідуальним актом - рішенням ГУПФУ в Житомирської області від 20.07.2022 № о/р 49 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позаяк виявлено, що ОСОБА_1 станом на день досягнення пенсійного віку 23.06.2022 не має підтверджених 30 років стажу на посадах роботах на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» -«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», та недостатньо для виконання умов пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058.

Відповідно до частини першої, другої статті 5 Закону №1058 Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи та структура системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; коло осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню; види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком; мінімальний розмір пенсії за віком; порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування; організація та порядок здійснення управління в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Згідно з абзацом першим частини другої статті 24 Закону № 1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

тажу в пмовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. Згідно з частиною четвертою статті 44 Закону № 1058-IV перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа. Абзацом першим частини п`ятої статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно з пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту «е» частини першої статті 55 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявного спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно з частиною першою статті 59 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Відповідно до статті 62 Закону № 1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 визначено, що до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону №1788, що передбачені: переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» (далі - Перелік №909).

Згідно з пунктом 4 Порядку № 1191 страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. Допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, що дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1788.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1191 визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону №1058, і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, що призначена до виплати (пункт 7 Порядку № 1191).

Згідно з розділом « 1. Освіта» Переліку № 909 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховуються періоди роботи на посадах, зокрема, вчителів.

Згідно з наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція №58) та зазначено, що з прийняттям цього наказу Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, що затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 № 162 не застосовується. Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. Трудові книжки раніше встановленого зразка обмінові не підлягають.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Стаж роботи в закладах освіти на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, обчислюється органами Пенсійного фонду України за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку (до 01 січня 2004 року) на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058-IV, - за даними трудової книжки, а після впровадження системи персоніфікованого обліку (після 01 січня 2004 року) - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Про значення трудової книжки, як основного документу, що підтверджує пільговий стаж роботи, йдеться у статті 62 Закону № 1788, і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, що суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. Для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Завданням адміністративного судочинства є перевірка правомірності дій суб`єкта владних повноважень, відповідності його рішень критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та закріплені в частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що позивач зверталася до ГУПФУ в Черкаській області, проте у відповідь отримала лист інформаційного, рекомендаційного характеру: Рішенням ГУПФУ в Житомирській області від 20.07.2022 № о/р 49 позивачу відмовлено в перерахунку пенсії відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позаяк станом на день досягнення пенсійного віку 23.06.2022 не має підтверджених 30 років, що недостатньо для виконання умов пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Твердження відповідача, щодо неможливості врахування записів в трудовій книжці позивача за спірний період через наявність виправлень в даті наказу про звільнення, суд відхиляє як безпідставні, оскільки ведення трудових книжок працівників підприємства, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), відповідно наявність неправильно занесених записів до трудової, не може ставитись в провину власнику трудової книжки. Окремі недоліки та неточності, наявні в трудовій книжці позивача, не залежали та не залежать від волевиявлення позивача.

Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 висловлено позицію, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Суд також ураховує, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, позаяк визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. Аналогічну позицію викладено в постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року в справі № 754/14898/15-а.

Суд не може дійти висновку, що страховий стаж позивача на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, на час досягнення нею 60 річного віку складає більше 30 років, тому відповідач безпідставно прийняв рішення про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 відповідно до п. 7-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позаяк ні позивач ні відповідачі не надали заяв з додатками про звернення позивачки з метою перевірки судом, що свідчить про зловживання процесуальними обов`язками учасниками провадження, чим не виконані вимоги частини 5 статті 44 КАС України у контексті надання доказів.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку), поновлення пенсій відповідно до Закону №1058, затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок №22-1). Відповідно до п 1.1. Порядку № 22-1 визначено, що заява про призначення подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб (далі - сервісний центр). Відповідно до пункту 4.2. Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Відповідно до пункту 4.8. Порядку №22-1 заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи. Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій. Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 № 55 «Деякі питання документування управлінської діяльності». Згідно з пунктом 4.10 Порядку №22-1 після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.

Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд вважає за доцільне зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип практикою: у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

У виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки відомостей трудової книжки ОСОБА_1 та той факт, що архівні установи, що можуть видати актуальні довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, знаходяться на території проведення бойових дій або тих, що в оточенні, як належних доказів, позаяк неможливість їх дослідження і, як наслідок, їх не прийняття, не врахування призведе до непередбачуваних наразі наслідків у контексті не забезпечення гарантів права позивача на соціальний захист/ на пенсійне забезпечення як громадянці, яка працював у Донецькій області очікує справедливу пенсію за свою попередню працю. Відтак позивач подав документи, необхідні для призначення пенсії за віком, що має врахувати без надмірного формалізму уповноважений суб`єкт.

Європейський суд з прав людини у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та № 71378/10) зазначив, що стаття 1 Першого протоколу ЄКПЛ включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою. У соціальних виплатах стаття 1 Першого протоколу ЄКПЛ не встановлює обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу ЄКПЛ стосовно осіб, які відповідають її вимогам. Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу ЄКПЛ є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).

Той факт, що у зв`язку із введенням в Україні дії режиму воєнного стану з 24.02.2022 орган пенсійного фонду позбавлений можливості здійснити перевірку відповідності записів трудової книжки за відповідними первинним документам (через неякісний відтиск печатки), суд оцінює критично.

Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/Інструкції заповнення трудової книжки, зокрема щодо недоліку оформлення трудової книжки як нечіткий відбиток печатки підприємства - юридичної особи щодо коду ЄДРПОУ у контексті висновків Верховного Суду про надмірний формалізм у справі ЄДРСР 100155835 № 580/4024/19 (про не зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача та коду ЄДРПОУ відповідача) як роботодавця, що не може бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів такої роботи відповідно до записів у трудовій книжці.

Згідно з п.19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, що стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, варто зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із ч.2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, у межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Позивач і представник позивача не надали до суду заяв з додатками, що мали розглядати співвідповідачі.

У відзиві Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зазначає, що ОСОБА_1 звернулася із заявою №1557 про перерахунок пенсії, що опрацьовується за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів, проте жодного доказу на підтвердження (у т.ч. копії заяви позивача від 14.07.2022з додатками) не надає; повідомляє представник відповідача, що записи внесені до трудової книжки з порушенням вимог Інструкції №162 (в редакції Держкомпраці СРСР від 02.08.1085 №252 із змінами 19.10.1990 №412) та пп.2.4 п.2 Інструкції від 29.07.1993 №58, зареєстровані Міністерством юстиції України 17.08.1003 №10 до страхового стажу не враховуються.

Рішенням від 20.07.2022 №49 відмовлено Головним управлінням Пенсійного фонду України у Житомирській області у здійсненні перерахунку, проте з самоствердження співвідповідача: «при всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх наданих документів виявлено, що ОСОБА_1 станом на день досягнення віку 23.06.2022 не має підтверджених 30 років стажу» неможливо встановити за відсутності будь-яких додатків до відзиву та немотивованого ствердження про який період чи запис невизнаний у трудовій книжці йдеться .

Суд, зважаючи на доводи відзиву на позовну заяву Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо не здійснення перерахунку, за результатом аналізу змісту та аргументів щодо оскаржуваного індивідуального акта від 20.07.2022, дійшов висновку про його протиправність, позаяк не збережена і не забезпечена сутність права на пенсійне забезпечення позивача, рішення є немотивованим, незрозумілим, нечітким у контексті можливості моделювання поведінки задля реалізації конституційних гарантій у праві на соціальний захист - позивач не була почута, відповідач не продемонстрував впровадження принципів належного врядування у сприянні в реалізації прав позивача за його заявою, у т.ч. перевірки усіх обставин щодо записів трудової книжки вчителя для зарахування спеціального педагогічного стажу.

За встановлених судом обставин, оцінених доказів та доводів учасників позовні вимоги належить задовольнити частково: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії від 20.07.2022 №49; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 14.07.2022 ОСОБА_1 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду; визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області у не сприянні позивачеві в реалізації права на пенсійне забезпечення з неприйняттям рішення за результатом розгляду заяви позивача щодо обчислення спеціального педагогічного стажу ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву /звернення ОСОБА_1 з урахуванням компетенції комісійного підтвердження стажу позивача та висновків суду.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке. Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 1984,80 грн (квитанції від 02.09.2022 № ТВБВ №10023/0293), позовні вимоги задоволено частково, наявні підстави для розподілу витрат зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн між співвідповідачами. Зважаючи на те, що позовні вимоги частково задоволено, то судові витрати зі сплати судового збору, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань двох відповідачів (відсутні вимоги до ГУПФУ у Рівненській області, копії заяви позивача не надано, інформація у відзиві співвідповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області не підтверджена доказами).

Великою Палатою Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмета доказування у справі (ЄДРСР 75149541).

04.10.2022 вх.29919/22 представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо витрат адвоката у відзиві зазначив, що розмір гонорару адвоката для надання допомоги правничого характеру є таким що не відповідає критерію реальності адвокатських витрат, позаяк справа є нескладною, малозначною, а розмір затрачений на підготовку позовних матеріалів необґрунтованим та завищеним.

Оцінюючи надані позивачем докази та мотивацію представника відповідача щодо надання правничої допомоги (договір від 29.08.2022, розрахунок суми судових витрат згідно договору про надання правової допомоги №б/н від 29.08.2022, прибутковий касовий ордер від 29.08.2022 № 4 у сумі 5000 грн), суд зазначає про таке.

У пункті 1.1 договору про надання правової допомоги від 29.08.2022 зазначено, що адвокат зобов`язується здійснювати представницькі повноваження, захищати права і законні інтереси Клієнта в обсязі та на умовах, встановлених цим Договором та домовленістю Сторін, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання даного Договору.

Згідно статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката належать розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або належить сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що належить сплаті у порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, що підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Аналіз норм свідчить, що документально підтверджені судові витрати належать компенсації стороні, що не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. Склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Під час вирішення судом питання відшкодування витрат на правову допомогу, суд враховує відповідність наданої допомоги критеріям видів правової допомоги, визначених статтями 19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.11.2019 у справі №826/7375/18 (ЄДРСР 85645427).

У справі №821/1594/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що належним доказом для відшкодування витрат на правову допомогу є документи, у яких конкретизовано справу, в якій таку допомогу надано.

У цій справі адвокат неякісно підготував процесуальні документи, не надав заяв позивача, не сформував вимоги, обираючи спосіб захисту, відповідно до частини 1 статті 5 КАС України, неефективно здійснював підготовку позову, тому на переконання суду, доводи представника відповідача є слушними.

Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою (частина перша статті 13 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності (підпункт 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).

Верховний Суд у справі №826/8107/16 наголосив, що з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу для підтвердження та обґрунтування розміру витрат на правничу допомогу необхідне доведення відображення фахівцем у галузі права та адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.

Верховний Суд у справі №910/13071/19 наголосив, що «виходячи із системного аналізу положень частини восьмої статті 129, частини третьої статті 126 ГПК України, розмір судових витрат, що сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, що подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги».

Суд, розподіляючи витрати, понесені на професійну правничу допомогу, дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеній сумі з іншої сторони, адже має бути доведеною, документально обґрунтованою та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (Верховний Суд у справі № 201/14495/16-ц).

Матеріали справи не містять надання доказів публічної звітності та/або ведення Книги обліку доходів та витрат та/або витягу з цієї книги обліку щодо фіксації отриманих доходів від позивача у сумі 5000,00 грн.

Верховний Суд у справі № 810/2823/17 (ЄДРСР 73874364) зауважив, що надані Суду неналежні документи унеможливлюють вирішення питання про відшкодування витрат на користь позивача з огляду на запровадження нових правил відшкодування витрат на професійну правничу допомогу: вбачається доцільним доведення відображення адвокатом доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності, як самозайнятої особи шляхом надання доказів ведення Книги обліку доходів та витрат, затвердженої наказом Міндоходів від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрованим у в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.

Відповідно до пунктів 19, 20 розділу І Закону України від 14.07.2020 № 786-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо функціонування електронного кабінету та спрощення роботи фізичних осіб - підприємців», пункту 44.1 статті 44 глави 1 розділу II Податкового кодексу України та підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 375 наказом МФУ від 13.05.2021 № 261, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 30.06.2021 за № 865/36487 затверджено типову форму, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність; Порядок ведення типової форми, за якою здійснюється облік доходів і витрат фізичними особами - підприємцями і фізичними особами, які провадять незалежну професійну діяльність. Пунктом 2 наказу МФУ від 13.05.2021 № 261 визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 «Про затвердження форми Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, та Порядку її ведення», зареєстрований у Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218.

Відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність (далі - самозайняті особи), зобов`язані вести облік доходів і витрат ( у разі ведення обліку доходів і витрат в електронній формі засобами електронного кабінету самозайнята особа зобов`язана отримати кваліфікований сертифікат відкритого ключа). Матеріали справи не містять доказів щодо відображення суми доходу, отриманого від здійснення незалежної професійної діяльності, зокрема, коштів, що надійшли на поточний рахунок, у касу платника податків та/або отримано готівкою (записи ведуться в хронологічному порядку) та /або доведення позивачем (представником позивача - адвокатом) доказами відображення в обліку доходів, отриманих від незалежної професійної діяльності.

Згідно із ч.1 статті 132 КАС України врегульовано, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Суд вважає, з урахуванням обґрунтованого заперечення відповідача від 04.10.2022 вх. 29919/22 щодо переконливих аргументів нескладності справи витрати на правничу допомогу у сумі 5000,00 грн є необґрунтованими і надмірно завищеними у контексті неякісно оформлених процесуальних документів та дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань обох співвідповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до частини задоволених вимог, зменшивши до суми 500 грн - по 250 грн з Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області.

Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 241-246, 250, 255, 258, 293, 295-297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області щодо відмови ОСОБА_1 у перерахунку пенсії від 20.07.2022 №49.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву від 14.07.2022 ОСОБА_1 та прийняти мотивоване рішення з урахуванням висновків суду.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Черкаській області у не сприянні позивачеві в реалізації права на пенсійне забезпечення через неприйняття рішення за результатом розгляду заяви позивача щодо обчислення спеціального педагогічного стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути звернення ОСОБА_1 з урахуванням компетенції комісійного підтвердження спеціального педагогічного стажу позивача та висновків суду.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18001, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 496,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 250,00 (двісті п`ятдесят) грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, Житомирська область, м.Житомир, вул. Ольжича 7, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 496,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 250,00 (двісті п`ятдесят) грн.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи».

Копію рішення направити учасникам справи.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ];

відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18001, ]; Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області [10003, Житомирська область, м.Житомир, вул. Ольжича 7, ]; Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області [вул. Короленка 7, Рівне, Рівненська область, 33004, ].

Судове рішення складене 16.12.2022.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА