Справа № 640/33567/20
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року м. Київ № 640/33567/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )
до Головного управління Національної поліції в Київській області (01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15)
про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Київській області (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 2 наказу №654 від 10 листопада 2020 року Головного управління Національної поліції в Київській області про накладання дисциплінарного стягнення відносно ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ №335 о/с від 04 грудня 2020 року по особовому складу Головного управління Національної поліції в Київській області про звільнення зі служби в поліції ОСОБА_1 ;

- поновити на службі в поліції поліцейського сектора реагування патрульної поліції №2 Бориспільського ВП в Київській області ВП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 з 05 листопада 2020 року;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на службі в поліції на посаді поліцейського сектора реагування патрульної поліції №2 Бориспільського ВП в Київській області ВП Головного управління Національної поліції в Київській області ОСОБА_1 з 05 листопада 2020 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 грудня 2020 року до дня поновлення на посаді;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення на користь ОСОБА_1 середньомісячного грошового забезпечення за всі місяці вимушеного прогулу - в розмірі одного місячного грошового забезпечення.

Мотивуючи заявлені вимоги представник позивача вказав, що дисциплінарне стягнення до ОСОБА_1 застосовано за відсутності належних та достовірних доказів, що вказує на протиправність наказу відповідача про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності. При цьому, позивач стверджує, що жодного разу службову дисципліну не порушував.

Також представник позивача стверджував, що наявність протоколу про адміністративне правопорушення №082596 від 05 листопада 2020 року не дає підстав стверджувати про винність позивача і на переконання останнього, зазначені твердження в протоколі можуть не знайти свого обґрунтування під час розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Згідно позиції позивача, в матеріалах службового розслідування відсутні докази того, щоб зробити об`єктивний висновок про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та порушення ним пункту 2.4 ПДР. Дисциплінарне покарання особи, вина якої не доведена належними та допустимим доказами не може вважатися результатом ефективного розслідування.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2021 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

У відзиві на адміністративний позов представник відповідача зазначив, що оскаржувані накази про накладення на позивача дисциплінарного стягнення та подальше звільнення позивача у зв`язку із реалізацією наказу про дисциплінарне стягнення прийняті з урахуванням всіх фактичних обставин справи щодо порушення ОСОБА_1 вимог статей 3, 8, 18, 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, пункту 2.4 Правил дорожнього руху. На думку представника відповідача, вказана подія стала можливою у зв`язку з низькими морально-діловими якостями та низькою правосвідомістю ОСОБА_1 та є такою, що підриває авторитет Національної поліції України.

З огляду на викладене вище, справа розглядається в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання та виклику осіб, які беруть участь у справі, на підставі наявних у справі матеріалів.

При цьому, суд враховує клопотання позивача про пришвидшення розгляду справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

З 06 листопада 2019 року ОСОБА_1 працював на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 у Бориспільському ВП ГУ НП в Київській області.

05 листопада 2020 року до Головного управління з ГУНП у місті Києві надійшла інформація про порушення Правил дорожнього руху поліцейським СРПП №2 Бориспільського ВП ГУНП в Київській області рядовим поліції ОСОБА_1 , у зв`язку з чим 05 листопада 2020 року на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Київській області №1818 призначено службове розслідування за фактом можливих порушень службової дисципліни, за результатами якого складено висновок, затверджений начальником Головного управління Національної поліції у Київській області 09 листопада 2020 року.

Головним управлінням Національної поліції в Київській області 10 листопада 2020 року видано наказ №654, пунктом 2 якого за порушення службової дисципліни, статей 3, 18 та 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року за №2337, пункту 6 розділу ІІ Порядку ведення єдиного обліку в органах (підрозділах) поліції заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події, затвердженого наказом МВС України від 08 лютого 2019 року №100, що виразилося у неповідомленні свого керівництва Бориспільського ВП ГУНП в Київській області про порушення ним чи іншими особами Правил дорожнього руху та факт складання стосовно нього адміністративних матеріалів, ненаданні допомоги іншим поліцейським під час виконання ними службових обов`язків та допомоги іншим поліцейським під час виконання ними службових обов`язків та неповідомленні працівників поліції про можливе порушення Правил дорожнього руху цивільною особою та як наслідок призвело до складання стосовно нього адміністративних матеріалів.

В подальшому, наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 04 грудня 2020 року №335 о/с ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції за пунктом 6 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби) частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію».

Незгода позивача із вказаними наказами зумовили його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частина 6 статті 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII (надалі по тексту - Закон №580-VIII, в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Частиною 1 статті 1 Закону №580-VIII встановлено, що Національна поліція України - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

За визначенням статті 3 Закону №580-VIII у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною 1 статті 17 Закону №580-VIII поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

У частині 1 статті 18 Закону №580-VIII передбачені обов`язки поліцейського, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини.

Частиною 1 статті 59 Закону №580-VIII визначено, що служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 09 листопада 2016 року №1179 (надалі по тексту - Правила №1179) затверджено Правила етичної поведінки поліцейських, які поширюються на всіх поліцейських, які проходять службу в Національній поліції України. Дотримання вимог цих Правил є обов`язком для кожного поліцейського незалежно від займаної посади, спеціального звання та місцеперебування.

Метою цих Правил є урегулювання поведінки поліцейських з дотриманням етичних норм, формування в поліцейських почуття відповідальності перед суспільством і законом за свої дії та бездіяльність, а також сприяння посиленню авторитету та довіри громадян до поліції (пункт 2 Правил №1179).

Статтею 64 Закону №580-VIII визначена Присяга працівника поліції, приймаючи яку, працівник на службі в поліції зобов`язується дотримуватися Конституції та законів України, з гідністю нести високе звання поліцейського.

При цьому, відповідно до частин 1, 2 статті 19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень визначаються Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.

Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15 березня 2018 року №2337-VIII (надалі - Дисциплінарний статут, а редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.

У відповідності до частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України «Про Національну поліцію», зобов`язує поліцейського: бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; поважати права, честь і гідність людини, надавати допомогу та запобігати вчиненню правопорушень; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їх повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейські виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України; утримуватися від висловлювань та дій, що порушують права людини або принижуючи честь і гідність людини; знати і виконувати заходи безпеки під час несення служби, дотримуватись правил внутрішнього розпорядку.

Згідно з частиною 1 статті 11 Дисциплінарного статуту за порушення службової дисципліни поліцейські незалежно від займаної посади та спеціального звання несуть дисциплінарну відповідальність згідно з цим Статутом.

Відповідно до статті 12 Дисциплінарного статуту дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Приписами статті 13 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарне стягнення є засобом підтримання службової дисципліни, що застосовується за вчинення дисциплінарного проступку з метою виховання поліцейського, який його вчинив, для безумовного дотримання службової дисципліни, а також з метою запобігання вчиненню нових дисциплінарних проступків.

Дисциплінарне стягнення має індивідуальний характер та не застосовується до поліцейського, вина якого у вчиненні дисциплінарного проступку не встановлена у визначеному порядку або який діяв у стані крайньої необхідності чи необхідної оборони.

До поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: 1) зауваження; 2) догана; 3) сувора догана; 4) попередження про неповну службову відповідність; 5) пониження у спеціальному званні на один ступінь; 6) звільнення з посади; 7) звільнення із служби в поліції.

Відповідно до положень статті 14 Дисциплінарного статуту службове розслідування - це діяльність із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського.

Службове розслідування проводиться з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків.

Службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.

Підставою для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації (далі - повідомлення), рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції, за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до частини 7 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі встановлення вини поліцейського за результатами проведеного службового розслідування видається письмовий наказ про застосування до поліцейського одного з видів дисциплінарного стягнення, передбаченого статтею 13 цього Статуту, зміст якого оголошується особовому складу органу поліції.

Згідно з частиною 8 статті 19 Дисциплінарного статуту під час визначення виду стягнення керівник враховує характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, особу порушника, ступінь його вини, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередню поведінку поліцейського, його ставлення до служби.

У відповідності до пункту 3 статті 22 Дисциплінарного статуту Національної поліції України щодо виконання дисциплінарних стягнень - дисциплінарні стягнення у виді звільнення з посади, пониження у спеціальному званні на один ступінь та звільнення із служби в поліції виконуються (реалізуються) шляхом видання наказу по особовому складу.

Підставою для застосування до поліцейського дисциплінарних стягнень, перелік яких визначено у статті 13 Дисциплінарного статуту є вчинення дисциплінарного проступку, тобто протиправних, винних дій чи бездіяльність, що полягає в порушенні поліцейським службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.

Наказом Міністерства внутрішніх Перелічені у статті 13 Дисциплінарного статуту види дисциплінарних стягнень застосовуються виходячи із обставин і характеру проступку, особи поліцейського, обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, попередньої поведінки поліцейського, його ставлення до служби, ступеня його вини.

Звільнення зі служби в поліції є найсуворішим видом дисциплінарного стягнення за порушення службової дисципліни та є крайнім заходом дисциплінарного впливу. Передумовою звільнення поліцейського за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, має бути грубе порушення службової дисципліни, встановлене внаслідок ретельного службового розслідування та підтверджене належним доказами.

Відповідно до частини 10 статті 14 Дисциплінарного статуту порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України №893 від 07 листопада 2018 року затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2018 року за №1355/32807 (далі - Порядок №893, в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 1 розділу 2 Порядку №893 передбачено, що підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за на5гвмості достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.

Відповідно до пункту 1 розділу 5 Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Приписами пунктів 2 та 3 розділу 4 Порядку №893 визначено, що поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, під час його проведення має право: надавати пояснення, подавати відповідні документи та матеріали, що стосуються обставин, які досліджуються; подавати клопотання про отримання і залучення до матеріалів розслідування нових документів, отримання додаткових пояснень від осіб, які мають стосунок до справи; ознайомлюватися з матеріалами, зібраними під час проведення службового розслідування, робити їх копії за допомогою технічних засобів з урахуванням обмежень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, Законами України «Про захист персональних даних», «Про державну таємницю» та іншими законами; подавати скарги на дії осіб, які проводять службове розслідування; брати участь у розгляді справи на відкритому засіданні дисциплінарної комісії; користуватися правничою допомогою, послугами представника.

Поліцейський, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право відмовитися від надання пояснень.

Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку №893 проведення службового розслідування полягає в діяльності дисциплінарної комісії із збирання, перевірки та оцінки матеріалів і відомостей про дисциплінарний проступок поліцейського з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин його вчинення, установлення причин і умов учинення дисциплінарного проступку, вини поліцейського, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин учинення дисциплінарних проступків.

Згідно з пунктом 4 розділу V Порядку №893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.

На підставі пункту 1 Розділу VI Порядку №893 зібрані під час проведення службового розслідування матеріали та підготовлені дисциплінарною комісією документи формуються нею у справу.

Підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.

У разі якщо за результатами розгляду матеріалів службового розслідування (справи) дисциплінарна комісія встановить наявність у діях (бездіяльності) поліцейського дисциплінарного проступку, керівнику, який призначив службове розслідування, вносяться пропозиції щодо накладення на поліцейського дисциплінарного стягнення

Відповідно до пункту 6 розділу VI Порядку №893 в описовій частині висновку службового розслідування викладаються відомості, встановлені під час проведення службового розслідування: обставини справи, зокрема обставини вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, час, місце, спосіб, мотив учинення дисциплінарного проступку, його наслідки (їх тяжкість), що настали у зв`язку з цим; посада, звання, прізвище, ім`я, по батькові, персональні дані (дата і місце народження, освіта, період служби в поліції і на займаній посаді - із дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних»), відомості, що характеризують поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; пояснення поліцейського щодо обставин справи, а в разі відмови від надання такого пояснення - інформація про засвідчення цього факту відповідним актом про відмову надати пояснення чи поштове повідомлення про вручення або про відмову від отримання виклику для надання пояснень чи повернення поштового відправлення з позначкою про невручення; пояснення безпосереднього керівника поліцейського щодо обставин справи; пояснення інших осіб, яким відомі обставини справи; документи та матеріали, що підтверджують та (або) спростовують факт учинення дисциплінарного проступку; обставини, що обтяжують або пом`якшують відповідальність поліцейського, визначені статтею 19 Дисциплінарного статуту Національної поліції України; причини та умови, що призвели до вчинення виявленого дисциплінарного проступку, обставини, що знімають із поліцейського звинувачення.

Положеннями статті 16 Дисциплінарного статуту службове розслідування проводиться та має бути завершено не пізніше одного місяця з дня його призначення керівником.

У разі потреби за вмотивованим письмовим рапортом (доповідною запискою) голови дисциплінарної комісії, утвореної для проведення службового розслідування, його строк може бути продовжений наказом керівника, який призначив службове розслідування, або його прямим керівником, але не більш як на один місяць. При цьому загальний строк проведення службового розслідування не може перевищувати 60 календарних днів.

До строку проведення службового розслідування не зараховується документально підтверджений час перебування поліцейського, стосовно якого проводиться службове розслідування, у відрядженні, на лікарняному (у період тимчасової непрацездатності) або у відпустці.

Службове розслідування вважається завершеним у день затвердження керівником, який призначив службове розслідування, чи особою, яка його заміщує, висновку за результатами службового розслідування. Якщо закінчення строку проведення службового розслідування припадає на вихідний чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Згідно частини 12 статті 19 Дисциплінарного статуту у разі притягнення до дисциплінарної відповідальності поліцейського, який має дисциплінарне стягнення і вчинив дисциплінарний проступок, дисциплінарне стягнення, що застосовується, повинно бути суворішим, ніж попереднє.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на підставі висновків службового розслідування встановлено допущення позивачем порушень службової дисципліни, що виразилось у порушенні вимог статей 3, 8, 18 та 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Національної поліції України» від 15 березня 2018 року за №2337, пункту 2.4 Правил дорожнього руху, які виразилися у не дотримання нормативно-правових актів, які регламентують діяльність Національної поліції України, невиконанні законної вимоги працівників поліції про зупинку транспортного засобу, намаганні зникнути з місця зупинки, що в свою чергу призвело до перешкоджання останнім належним чином виконувати свої обов`язки та наражало на небезпеку поліцейських та цивільних громадян, неповідомленні керівництва Бориспільського відділу поліції про складання адміністративних матеріалів, не сприянні керівництву відділу поліції у дотриманні службової дисципліни, проявленні нещирості під час проведення службового розслідування, вчиненні дій, які підривають авторитет Національної поліції України, безпідставному невиході на службу з 08.00 по 20.00 02 листопада 2020 року та з 20.00 03 листопада 2020 року по 08.00 04 листопада 2020 року.

Зі змісту висновку службового розслідування судом встановлено, що 05 листопада 2020 року о 02.00 екіпажем УПП у місті Києві ДПП Національної поліції України «Рубін - 0152», у складі інспектора роти №1 батальйону №4 полку №1 УПП у м. Києві ДПП Національної поліції України лейтенанта поліції ОСОБА_2 та заступника командира роти №1 батальйону №4 полку № 1 УПП у м. Києві ДПП Національної поліції України капітана поліції ОСОБА_3 під час здійснення превентивних заходів (патрулювання) та території обслуговування, а саме за адресою: вул. Васильківська, 36 у м. Києві, було виявлено транспортний засіб марки «Меrcedes-Benz Е 240» (сірого кольору) номерний знак НОМЕР_1 , який рухався по вулиці Васильківська в напрямку вулиці Михайла Ломоносова, з порушенням Правил дорожнього руху, а саме з явним перевищенням встановленого швидкісного режиму, у зв`язку з чим поліцейськими було прийнято рішення про вжиття заходів щодо припинення правопорушення водієм вищевказаного транспортного засобу і за допомогою звукової сирени та проблискових маячків синього і червоного кольорів подано сигнал про зупинку, однак водій на таку вимогу не відреагував та збільшивши швидкість продовжив рух, створюючи, при цьому, аварійно-небезпечні ситуації (проїзд регульованих перехресть на червоний сигнал світлофора).

На такі дії правопорушника, працівниками поліції було прийнято рішення про його переслідування, під час якого водій автомобіля марки «Меrcedes-Benz Е 240» номерний знак НОМЕР_1 , заїхав на придворову територію корпусу №3 будинку №9, що по вул. Вільямса у м. Києві, однак у зв`язку з тим, що рух за вказаною адресою було обмежено аварійною службою, через проведення ремонтних робіт водопостачання, водій вищевказаного транспортного засобу, покинув автомобіль та почав втікати у пішому порядку та зник з поля зору поліцейських.

У свою чергу, поліцейські з метою затримання правопорушника та його притягнення до адміністративної відповідальності, передали орієнтування зовнішніх ознак порушника іншим екіпажам, які здійснювали превентивні заходи поблизу місця події.

Через 10 хвилин, екіпаж УПП у місті Києві ДПП Національної поліції України «Рубін-0151» повідомив ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про затримання особи, ззовні схожої на правопорушника та доставили його до місця розташування автомобіля «Меrcedes-Benz Е 240» номерний знак НОМЕР_1 .

Під час з`ясування особи правопорушника, працівниками поліції було встановлено, що останній являється діючим працівником поліції - ОСОБА_1 та проходить службу на посаді поліцейського сектору реагування патрульної поліції №2 Бориспільського ВП ГУНП в Київській області.

Надалі, працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, під час чого він виявив бажання пройти такий огляд у медичному закладі шляхом здачі біологічних зразків, у зв`язку з чим його було доставлено до КМНКЛ «Соціотерапія», де медичним працівником у нього відібрано відповідні зразки.

Після проведення зазначеного огляду, поліцейськими стосовно ОСОБА_1 було складено на підставі пункту 2.9 Правил дорожнього руху протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №082595, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №082596, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, після чого останнього було відпущено додому.

Крім того, у ОСОБА_1 під час проведення поверхневого огляду було виявлено ключ та бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «Меrcedes-Benz Е 240» номерний знак НОМЕР_1 .

Аналогічні обставини подій, що мали місце 05 листопада 2020 року, повідомили опитані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Опитаний ОСОБА_1 у своєму поясненні заперечив своє перебування 05 листопада 2020 року за кермом транспортного засобу марки «Меrcedes-Benz Е 240» номерний знак НОМЕР_1 та повідомив, що близько 02:00 того ж дня він знаходився за місцем проживання його дружини, а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, під час перебування за вказаною адресою ОСОБА_1 зателефонувала його мати - ОСОБА_4 та попросила вийти на вулицю і забрати ключі від транспортного засобу «Меrcedes-Benz Е 240», що належить йому.

Через деякий час ОСОБА_1 вийшов на вулицю та побачив належний йому автомобіль і забрав у ОСОБА_4 ключі від нього, після чого вирішив купити цигарки та почав йти не швидкою ходою до магазину.

Приблизно через 300 метрів руху до ОСОБА_1 підійшли працівники поліції, представили та запитали його, чи не бачив він високого хлопця в синіх або чорних джинсах, на що він відповів, що нікого не бачив.

У подальшому вищевказані працівники поліції захотіли перевірити вміст кишень ОСОБА_1 та попросили його дістати все з них, під час чого разом із запальничкою він дістав із правої кишені ключ від свого автомобіля.

Після цього працівники поліції взяли ОСОБА_1 міцно за руки та почали вести до місця, де стояв їх службовий автомобіль, а також вийняли із внутрішньої кишені належний йому гаманець з документами.

По прибуттю до службового транспортного засобу марки «Тоуоtа Рrius» поліцейські силоміць посадили його до салону, закрили дверцята так, що він із середини не міг їх відчинити і при цьому пояснили, що він керуючи транспортним засобом марки «Меrcedes-Benz Е 240» номерний знак НОМЕР_1 не виконав вимогу про зупинку.

У свою чергу, ОСОБА_1 повідомив поліцейським, що він не керував вказаним автомобілем і не може володіти інформацією чому була невиконана вимога та чи взагалі це було.

Позиція позивача зводиться до того, що матеріали службового розслідування не містять достатньо належних доказів на підтвердження вчинення ним адміністративного правопорушення. Крім того, до суду надано копію постанови Голосіївського районного суду міста Києві від 03 лютого 2021 року в справі №752/24820/20, якою провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Водночас, суд враховує, що норми чинного законодавства не ототожнюють поняття адміністративної та дисциплінарної відповідальності.

Крім того, в межах спірних правовідносин оскаржуваний наказ прийнято у зв`язку із порушенням позивачем службової дисципліни, тобто скоєння дисциплінарного проступку, а не адміністративного правопорушення.

Додатково суд зазначає, що непритягнення позивача до адміністративної відповідальності не спростовує наявності в діях позивача дисциплінарного проступку, який встановлений в ході службового розслідування і за який відповідач у порядку Дисциплінарного статуту має право застосувати такий вид дисциплінарного стягнення як звільнення з органів поліції.

Також, на думку суду, посилання позивача на недотримання порядку складення протоколів про адміністративне правопорушення суд не бере до уваги, адже належність оформлення матеріалів адміністративного правопорушення належить з`ясувати при розгляді справи про адміністративні правопорушення.

Суд вважає необґрунтованими доводи позивача стосовно незаконності звільнення його зі служби в поліції до моменту встановлення його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки звільнення позивача до закінчення провадження у справі шляхом винесення відповідного рішення не може ототожнюватися з відсутністю в його діях порушення службової дисципліни, Правил етичної поведінки поліцейського. Відтак, наявність чи відсутність такого рішення суду не впливає на оцінку дисциплінарного проступку, вчинення якого доведене матеріалами службового розслідування.

Факт вчинення встановлених розслідуванням дій підриває авторитет і довіру до поліції як органу державної виконавчої влади, який покликаний захищати життя, здоров`я, права і свободи громадян, власність, інтереси суспільства і держави від протиправних посягань.

Посилання позивача на те, що відповідачем не наведено норми нормативного-правового акта, які б визначили відповідальність за неповідомлення свого керівництва про порушення ним ПДР та факту складання стосовно нього адміністративних матеріалів спростовується наступним.

Так, положення статті 18 Закону №580-VIII зобов`язують поліцейського вживати заходів до негайного усунення причин та умов, що ускладнюють виконання обов`язків та інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.

В той же час, невиконання покладених на поліцейського обов`язків свідчить про порушення ним службової дисципліни.

Крім цього, під час проведення службового розслідування встановлено, що відповідно до графіку несення служби працівниками секторів реагування патрульної поліції Бориспільського ВП ГУ ОСОБА_1 повинен був заступити на службу з 08:00 по 20:00 02 листопада 2020 року та з 20:00 03 листопада 2020 року по 08:00 04 листопада 2020 року, однак останній до відділу поліції не прибув та повідомив, що перебуває на лікарняному.

Про відсутність позивача на роботі складено відповідний акт, який зареєстрований у Бориспільському ВП за №10082 від 09 листопада 2020 року.

В адміністративному позові позивач факт свого невиходу на службу в зазначені дні не заперечує та стосовно вказаних обставин не зазначає жодних доводів та пояснень.

Також, позивачем не надано будь-яких підтверджуючих документів про підстави відсутності на службі ні працівникам Бориспільського ВП, ні дисциплінарній комісії, ні суду при вирішенні даної справи, що свідчить про відсутність обґрунтованих причин відсутності позивача на роботі впродовж двох днів служби.

З урахуванням наведеного, суд зазначає, що висновок службового розслідування, складений стосовно позивача містить в собі опис та дослідження обставин скоєного позивачем дисциплінарного проступку, котрий охоплював сукупність реально існуючих фізичних вчинків, які суперечать інтересам служби, вчинені ним самостійно та за відсутності будь-якого впливу.

Позивачем або представником позивача зазначених обставин під час розгляду справи спростовано не було.

Відтак, суд приходить до висновку, що дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку всебічно, повно та об`єктивно дослідила та встановила обставини діяння позивача як поліцейського із одночасним вірним встановленням його сутності.

Доказів порушення порядку проведення службового розслідування позивачем до суду не надано.

Враховуючи вищевикладене суд вважає висновки відповідача про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, що виразився в порушенні службової дисципліни, статей 3, 8, 18 та 64 Закону України «Про Національну поліцію», статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статус Національної поліції України» від 15 березня 2018 року №2337-VIII такими, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.

Таким чином, враховуючи тяжкість проступку та з огляду на те, що наслідки проступку фактично підривають довіру та авторитет до органів Національної поліції, суд приходить до висновку про правомірність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення зі служби в поліції.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини не є порушенням ст. 6 Конвенції притягнення особи до дисциплінарної відповідальності на основі відомостей про факти, що встановлені у кримінальному провадженні, якщо такі відомості аналізувалися під кутом зору правил службової етики, навіть якщо особа була у кримінальному провадженні виправданою (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 6 жовтня 1982 року у справі «X. v. Austria» про неприйнятність заяви№ 9295/81) чи таке провадження було закрите (див. mutatis mutandis рішення Європейської комісії з прав людини від 7 жовтня 1987 року у справі «С. v. the United Kingdom» про неприйнятність заяви№ 11882/85). Більше того, гарантована п. 2 ст. 6 Конвенції презумпція невинуватості застосовується до процедури, яка за своєю суттю є кримінальною, і в межах якої суд робить висновок про вину особи саме у кримінально- правовому сенсі (рішення Європейського суду з прав людини від 11 лютого 2003 року у справі «Ringvold v. Norway», заява № 34964/97). Відтак, зазначена гарантія не може бути поширена на дисциплінарні й інші провадження, які згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції охоплюються поняттям спору щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Отже, рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності хоч і прийнято на підставі відомостей, наявних в матеріалах кримінального провадження, однак ґрунтується на самостійних правових підставах.

Така правова позиція відповідає висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18).

Крім того, суд враховує, що вчинення навіть одного проступку, який ганьбить звання працівника поліції, нівелює всі попередні заслуги поліцейського, оскільки дискредитує не лише особу поліцейського, а й поліцію в цілому, як орган, що служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, про що вказано в рішенні Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі №810/2073/16.

Стосовно іншої частини позовних вимог суд зазначає, що оскільки останні є похідними від першої позовної вимоги, то з огляду на висновки суду у даній справі задоволенню також не підлягають.

Положеннями частини 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, з врахуванням вищевикладеного, повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням вимог статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для здійснення розподілу судових витрат - відсутні.

Керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук