Справа № 300/969/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/969/22 пров. № А/857/12797/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року в справі №300/969/22 (головуючий суддя Остап`юк С.В., м. Івано-Франківськ) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дії,-

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі ГУ ПФУ в Івано-Франківській області), в якому просив:

а) визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи, який дає право на відставку;

б) зобов`язати ГУ ПФУ в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, з урахуванням стажу роботи, який дає право на відставку, в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 01.01.2021, з врахуванням виплачених сум;

в) стягнути за рахунок бюджетний асигнувань ГУ ПФУ в Івано-Франківській області сплачений судовий збір.

Рішенням від 27 липня 2022 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд адміністративний позов задовольнив повністю.

Визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з урахуванням стажу роботи, який дає право на відставку.

Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 01.01.2021, з врахуванням виплачених сум.

Також стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що період навчання за денною формою на юридичному факультеті у вищому навчальному закладі та проходження строкової військової служби не враховуються для збільшення відсотків при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання. Тому підстав для проведення перерахунку та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 66 відсотків суддівської винагороди судді з 01.01.2021, на думку апелянта, немає.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що в силу вимог ч. 4ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 рішенням Івано-Франківської обласної ради народних депутатів від 25 грудня 1992 року, призначений на посаду судді Галицького районного суду Івано-Франківської області, з 26.12.1992 позивач зарахований на посаду народного судді Галицького районного суду Івано-Франківської області, а з 17.04.2003 обраний суддею місцевого Галицького районного суду Івано-Франківської області безстроково.

Постановою Верховної Ради України від 22.09.2016 за № 1600-VIII „Про звільнення суддів ОСОБА_1 звільнений з посади судді Галицького районного суду Івано-Франківської області, у зв`язку з поданням заяви про відставку, а з 07.10.2016 позивач відрахований зі штату Галицького районного суду Івано-Франківської області.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 18.10.2016 позивачу призначене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України „Про судоустрій і статус суддів № 1402-VIII від 02.06.2016.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 у справі № 809/960/18 зобов`язано Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби 2 року 4 дні, з 14.05.76 по 17.05.78 та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету імені І. Франка - 2 року 6 місяців 16 днів з 25.08.78 по 27.09.83. Зобов`язано Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області провести перерахунок починаючи з 01 грудня 2017 року, нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до положень Закону України „Про судоустрій і статус суддів, без обмеження граничного розміру щомісячного грошового утримання, з подальшим перерахуванням, у випадку зміни суддівської винагороди діючого судді у відставці та фактично виплаченою.

Зобов`язано Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області виплатити різницю між належною ОСОБА_1 до сплати сумою довічного грошового утримання судді у відставці та фактично виплаченою сумою за період з 01.12.2017 року до часу виконання рішення суду в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 у справі № 809/960/18 відповідач здійснив перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання.

19.01.2021 Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області видано позивачу довідку за № 34 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці.

Позивач 04.02.2021 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області за № 34 від 19.01.2021, на підставі якої відповідач відмовив у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду за № 300/2528/21 від 22.07.2021 визнане протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 12.02.2021 за № 43 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 34 від 19.01.2021.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області провести перерахунок та здійснити ОСОБА_1 з 01.01.2021 виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 34 від 19.01.2021, з урахуванням фактично виплачених сум.

Відповідач, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду за № 300/2528/21 від 22.07.2021, здійснив з 01.01.2021 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Івано-Франківській області № 34 від 19.01.2021.

При здійсненні перерахунку довічного грошового утримання позивача відповідач визначив довічне грошове утримання позивача в розмір 56 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи із 23-х річного стажу позивача на посаді судді, без врахування строкової військової служби 2 роки 4 дні та половини строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету імені І. Франка 2 роки 6 місяців 16 днів.

Не погодившись із такими діями пенсійного органу позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що стаж роботи позивача на посаді судді, у тому числі з урахуванням періодів роботи, строкової військової служби і навчання, загалом складає 28 років 04 місяці 03 дні, у зв`язку з чим та на підставі положень частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання повинен збільшуватись за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на 2 відсотки й відповідно становити 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статей 21, 22 Конституції України права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Статтею 64 Конституції України гарантовано, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Частиною першою статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України.

На момент звільнення позивача у відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання діяв Закон України „Про судоустрій і статус суддів від 02.06.2016 року № 1402-VIII (далі Закон № 1402-VIII).

Судом першої інстанції вірно зазначено, що право позивача на перерахунок та виплату довічного утримання судді у відставці на підставі норм Закону № 1402-VIII та відповідно до довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці за № 34 від 19.01.2021 підтверджено у судовому порядку рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду за № 300/2528/21 від 22.07.2021, на виконання якого відповідачем й було проведено перерахунок такого утримання.

В даному контексті слід зазначити, що обставини стосовно наявності у позивача права на перерахунок його довічного грошового утримання судді у відставці та розміру складових суддівської винагороди, які повинні враховуватись при здійсненні такого перерахунку, не є спірними та визнаються сторонами, встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили, тому, згідно з приписами частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України доказуванню не підлягають.

Не підлягає доказуванню також стаж роботи позивача на посаді судді, у тому числі, з урахуванням періодів проходження строкової служби, половини строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі, оскільки встановлені та зараховані судовим рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 у справі № 809/960/18, яке набрало законної сили.

У межах даної справи судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що загальний стаж роботи позивача, який дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці становить 28 років 4 місяці 3 дні, з них: 23 роки 9 місяців 13 днів стаж роботи на посаді судді, 2 роки 4 дні строкова військова служба, 2 роки 6 місяців 16 днів половина строку навчання за денною формою у вищому навчальному закладі.

Частиною 1 статті 142 Закону України „Про судоустрій і статус суддів встановлено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 61 рік які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 61 рік 6 місяців які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до частини 2 статті 142 Закону України „Про судоустрій і статус суддів суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді, Конституційний Суд України у мотивувальній частині рішення від 14.12.2011 № 18-рп/2011 вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.

У Рішенні Конституційного Суду України від 03.06.2013 № 3-рп/2013 (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.

Крім цього, зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці знайшов своє продовження у Рішенні Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого Суд зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частинами четвертою та п`ятою статті 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; судді Верховного Суду 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Разом з цим, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Так, пунктом 22 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Відповідно до пункту 23 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Законом України від 16.10.2019 № 193-IX „Про внесення змін до Закону України „Про судоустрій і статус суддів та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування, який набрав чинності 07.11.2019, було виключено зазначені вище пункти 22, 23 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII.

Відповідно до пункту 24 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у пункті 23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року: для судді місцевого суду 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону № 2453-VI. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України, положення пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII зі змінами.

Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.

Отже, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

При цьому, Конституційний Суд України визнав неконституційним весь пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, у тому числі й щодо можливості обчислення відсоткового розміру щомісячного довічного грошового утримання відповідно до положень Закону № 2453-VI.

На час виникнення спірних відносин у цій справі, право на щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, його розмір, а також його перерахунок врегульовано положеннями статті 142 Закону № 1402-VIII, частиною четвертою якої передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

В даному контексті слід зазначити, що наведена норма неконституційною не визнавалась.

За наведеного правового регулювання до відносин з визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці при проведенні його перерахунку відповідно до частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII повинні застосовуватись виключно норми цього Закону.

Оскільки, чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.

Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402-VIII.

Аналогічний висновок щодо застосування частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII наведено Верховним Судом у постанові від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20.

Доповнюючи вищевикладений висновок щодо застосування норм частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, Верховний Суд у справі від 15.11.2021 № 580/6051/20 вказав, що з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020 вказаний Закон не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці. Таким чином різний підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону № 2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону № 1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.

При цьому, судом першої інстанції вірно зазначено, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання, є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.

Вказана правова позиція неодноразова застосовувалася Верховним Судом, зокрема у постановах від 09.11.2018 справі № 243/4794/17, від 11.11.2018 у справі № 522/5168/17, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17, від 23.09.2021 у справі № 620/1944/20, від 08.11.2021 у справі № 580/492/21.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що розрахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці не може бути здійснений одночасно із застосуванням двох різних законів, а саме: щодо відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді згідно Закону № 2453-VI, а розмір суддівської винагороди відповідно до Закону № 1402-VIII.

Щодо покликань скаржника, які стали підставою для подання апеляційної скарги про неврахування до стажу, що дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді періодів строкової військової служби та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі, колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 у справі № 809/960/18, яке набрало законної сили 18.10.2018 позов задоволено повністю. Зобов`язати Галицьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби 2 року 4 дні, з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету імені І. Франка 2 року 6 місяців 16 днів з 25.08.1978 року по 27.09.1983 року.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, оскільки Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 у справі № 809/960/18, яке набрала законної сили, встановлено право ОСОБА_1 на зарахування до стажу роботи, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, календарний період проходження строкової військової служби 2 року 4 дні, з 14.05.1976 року по 17.05.1978 року та половину строку навчання за денною формою на юридичному факультеті Львівського державного університету імені І. Франка 2 року 6 місяців 16 днів з 25.08.1978 року по 27.09.1983 року, то вказані обставини у цій адміністративній справі (№300/969/22) не підлягають доказуванню.

Таким чином, доводи скаржника про те, що до спірних правовідносин щодо врахування календарного періоду проходження строкової військової служби та половини строку навчання на денній формі Львівському державному університеті ім. І. Франка слід застосовувати закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права, є безпідставними, оскільки право позивача на зарахування відповідних періодів до стажу роботи, встановлене Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19.07.2018 у справі № 809/960/18.

Як зазначалось вище, відповідно до частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на 2 відсотки грошового утримання судді.

Як встановив суд, стаж роботи позивача, який надає йому право на одержання щомісячного грошового утримання судді у відставці становить 28 років 04 місяці 03 дні. Отже стаж роботи позивача на посаді судді понад 20 років становить 8 повних років, що, у свою чергу, надає йому право на щомісячне довічне грошове утримання у розмірі 66 % (50 % + (8 повних років х 2 %)).

Враховуючи положення частини 3 статті 142 Закону № 1402-VIII та суддівський стаж позивача (повних 28 років), з 19.02.2020 щомісячне довічне грошове утримання позивача має розраховуватися, виходячи з 58 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді, у тому числі з урахуванням вищевказаних періодів роботи, строкової військової служби і навчання, загалом складає 28 років 04 місяці 03 дні, у зв`язку з чим та на підставі положень частини третьої статті 142 Закону № 1402-VIII, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, розмір призначеного йому щомісячного довічного грошового утримання повинен збільшуватись за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років на 2 відсотки й відповідно становити 66 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

На підставі встановленого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що протиправними є дії відповідача, з приводу яких позивач звернувся до суду з цим позовом, у даному випадку суперечать положенням законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, а також порушують право позивача на отримання ним довічного грошового утримання судді у відставці у належному і передбаченому законом розмірі.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, задовольняючи адміністративний позов, вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27 липня 2022 року в справі №300/969/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
У зв`язку з перебуванням судді Довгополова О.М. у відпустці 14 грудня 2022 року, повний текст рішення складено 15 грудня 2022 року.