Справа № 200/3666/22
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року справа №200/3666/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянув у письмовому провадженні апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 р. у справі № 200/3666/22 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області від 27 травня 2022 року № 75 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 20 травня 2022 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 20 травня 2022 року.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27 травня 2022 року № 75 «Про відмову у призначенні пенсії». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 20 травня 2022 року, зареєстровану за № 3791, про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови, прийняти нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

В обґрунтування доводів зазначає, що застосування положень п.п. 2-1, 2-3 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», п. «в» ст.54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» без урахування рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року №2-р/2019 у їх сукупності в інший спосіб призведе до несправедливого та невиправданого обмеження права на соціальний захист позивача. Наголошує, що на день звернення позивача до відповідача слід застосувати редакцію п. «в» ст.54 Закону №1788-ХІІ, якою передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають інженерно-технічний склад за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається КМУ: чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах.

Відповідач (ГУ ПФУ в Донецькій області) також не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування доводів зазначає, що згідно Прикінцевих положень Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року (в редакції Закону України №2148-VIIІ від 03.10.2017) необхідний спеціальний стаж визначається станом на 11.10.2017р. Відповідно до наданих документів про стаж, а також даних персоніфікованого обліку, загальний страховий стаж позивача складає 38 років 01 місяць 26 днів, в т.ч. стаж роботи на зазначених посадах 18 років 04 місяці 06 днів (станом на 11.10.2017р.). Оскільки Закон №1058 та Закон №2148 є чинними, їх положення не визнано неконституційними, відтак рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 впливає на право призначення пенсії на пільгових умовах, яке виникло до 11.10.2017 року. Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 не відновлює дію Закону №1788 і не змінює правове регулювання спірних у цій справі відносин.

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційних скарг, відзив на апеляційну скаргу, дійшла висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

20 травня 2022 року позивач звернувся до сервісного центру ГУ ПФУ в м. Києві з заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону № 1788.

Як свідчить розписка-повідомлення від 20 травня 2022 року № 3791, разом з заявою про призначення пенсії позивач надав довідку про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт, військовий квиток, диплом про навчання, трудову книжку, довідку, що визначає право на пільгове пенсійне забезпечення або за вислугу років, пільгову довідку № 22/05-633.

27 травня 2022 року ГУ ПФУ в Донецькій області прийняло рішення №75 «Про відмову у призначенні пенсії».

Відмовляючи в призначенні пенсії, пенсійний орган виходив з такого: Вік заявника 56 років.

Умови призначення пенсії за вислугу років, визначені п. «в» ст. 54 Закону №1788: інженерно-технічний склад за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і стажі роботи для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах. Згідно з Прикінцевими положеннями Закону № 1058 (в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ) необхідний спеціальний стаж визначається на 11 жовтня 2017 року.

Страховий стаж особи становить 38 років 01 місяць 26 днів, в тому числі стаж роботи на зазначених посадах 18 років 04 місяці 06 днів (станом на 11 жовтня 2017 року).

Періоди виключені з підрахунку страхового стажу відсутні.

Згідно з даними персоніфікованого обліку стаж зарахований в повному обсязі.

Листом від 03 червня 2022 року № 2600-0213-8/60615 Відділ обслуговування громадян № 10 (Сервісний центр) управління обслуговування громадян ГУ ПФУ в м. Києві повідомив позивачеві, що йому відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років через відсутність необхідного спеціального стажу (20 років станом на 11 жовтня 2017 року).

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-ІV, іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно статті 51 Закону № 1788-XII пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

За приписами пункту "в" ст. 54 Закону № 1788-XII (до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII) право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті: інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки - після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи в цивільній авіації не менше 25 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах.

У відповідності до пункту «в» частини першої статті 54 Закону №1788-XII ( з урахуванням змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII) право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті, зокрема, інженерно-технічний склад - за переліком посад і робіт, що затверджується в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, після досягнення 55 років і стажу роботи: для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначених посадах; для жінок - не менше 25 років, з них не менше 15 років на зазначених посадах.

У вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена у пунктах «а» і «б» цієї статті.

Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 р. № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.

Стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"-"г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" від 03.10.2017р. № 2148-VIII розділ XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV доповнено пунктом 2-1, яким визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII набрав чинності 11 жовтня 2017 року.

Законом № 2148-VІІІ також були внесені зміни і до пункту 16 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції: "До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії".

На даний час, Закон № 2148-VІІІ є чинним, неконституційним у визначеному законом порядку не визнавався.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що пенсія за вислугу років згідно положень статті 54 Закону України № 1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017 року.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним судом у постанові від 27 липня 2022 року по справі № 440/1286/20.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача, колегією суддів не прийнято до уваги.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач при прийнятті спірного рішення правомірно виходив з того, що страховий та спеціальний стаж позивача, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону № 1788, має обчислюватися станом на 11 жовтня 2017 року.

Водночас, не було враховано, що згідно з абз. 3 п. «в» ч. 1 ст. 54 Закону № 1788 у вислугу років працівникам інженерно-технічного складу зараховується також робота, зазначена в пунктах «а» і «б» цієї статті.

В свою чергу, згідно з п. «а» ч. 1 ст. 54 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу, а відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 54 Закону № 1788 право на пенсію за вислугу років мають працівники, які здійснюють управління повітряним рухом і мають свідоцтво диспетчера.

У спірному рішенні відповідачем не наведено жодного обґрунтування щодо не зарахування позивачеві до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону № 1788, періодів роботи з 01 грудня 2010 року по 23 квітня 2012 року, з 15 серпня 2003 року по 04 травня 2004 року та з 17 квітня 2006 року по 07 грудня 2009 року.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача від 20 травня 2022 року, зареєстровану за № 3791, про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону № 1788 з урахуванням правової оцінки, наданої судом в цьому рішенні.

За змістом частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України ( далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Отже, визначені КАС України межі перегляду справи апеляційним судом передбачають перевірку рішення суду першої інстанції в тій частині, в котрій воно було оскаржене, і з урахуванням наведених у апеляційний скарзі доводів. При цьому вихід за межі апеляційної скарги можливий лише у разі порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як підтверджується змістом апеляційної скарги, наведені у ній доводи відповідача зводились тільки щодо правомірності визначення стажу згідно пункту 2-1 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV від 09.07.2003 року (в редакції Закону України №2148-VIIІ від 03.10.2017) станом на 11.10.2017р..

Колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції погодився з доводами відповідача про те, що при прийнятті спірного рішення відповідач правомірно виходив з того, що страховий та спеціальний стаж позивача, що дають право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону № 1788, має обчислюватися станом на 11 жовтня 2017 року.

При цьому, апеляційна скарга відповідача не містить жодного доводу з приводу не зарахування позивачеві до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «в» ст. 54 Закону № 1788, періодів роботи з 01 грудня 2010 року по 23 квітня 2012 року, з 15 серпня 2003 року по 04 травня 2004 року та з 17 квітня 2006 року по 07 грудня 2009 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Апеляційний суд дійшов висновку про те, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційні скарги і залишає судове рішення без змін.

Керуючись статями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 р. у справі № 200/3666/22 - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 р. у справі №200/3666/22 - залишити без змін.

Постанова у повному обсязі складена та підписана 13 грудня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з 13 грудня 2022 року та підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді: А.А. Блохін

І.В. Сіваченко