Справа № 580/3839/21
Суддя: Карпушова Олена Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/3839/21 Суддя (судді) першої інстанції: Марина БІЛОНОЖЕНКО
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів Аліменка В.О., Мельничука В.П., секретар Євгейчук Ю.О., за участі представника позивача Драченка В.В. в режимі відеоконференції, представника відповідача-1 Горелик Р.М., представника відповідача-2 Бойко В.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В :

11.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді у розмірі 284917,50грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р. у справі №823/3267/14 його поновлено на посаді прокурора Черкаської області, проте рішення суду у частині поновлення не було виконано негайно, а лише 07.06.2021р., внаслідок чого період з 02.12.2020 р. до 06.06.2021р. - є періодом затримки виконання рішення про поновлення на посаді, тому посилаючись на положення КзПП та Постанови КМУ №100 просить задовольнити позов.

Крім того, позивач при розрахунку середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді просив врахувати середньоденну заробітну плату згідно довідки Черкаської обласної прокуратури № 21-331 вих21 від 09.06.2021 року.

Також позивач наголосив, що оскільки він був поновлений на посаді 01.12.2020 року, тобто за час дії пункту 10 постанови КМУ №100, коефіцієнти підвищення посадових окладів визначені згідно постанови Кабінету Міністрів України №1013 від 09.12.2015 року «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» та постанови Кабінету Міністрів України №657 від 30.08.2017 року «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури» підлягають застосуванню. Проте, позивачем зазначено, що при визначенні середньоденної заробітної плати, не були враховані коефіцієнти підвищення посадового окладу, визначені статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

01.11.2021р. позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій зазначив, що у зв`язку з неоднозначністю судової практики щодо визначення відповідача в спорах про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі за участі органів прокуратури, в якій виклав позовні вимоги в наступній редакції:

- стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді в розмірі 284 917,50 грн.

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді в розмірі 284 917,50 грн.

Позивач зазначив, що збільшення позовних вимог обумовлено нестабільною судовою практикою з приводу таких питань в аналогічних судових справах.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду міста Києва від 12.01.2022 адміністративний позов задоволено частково: стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді публічної служби за період з 02.12.2020р. по 06.06.2021р. включно в сумі 100 848,16 грн. 16 коп. (без відрахування податків та обов`язкових платежів). У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Приймаючи вказане рішення суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено належними та достатніми доказами неможливість виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р. у справі №823/3267/14 в частині поновлення позивача на посаді прокурора Черкаської області з 24.10.2014р. у період з 02.12.2020р. по 06.06.2021р., отже позивач має право на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання вказаного рішення з 02.12.2020р. по 06.06.2021р., проте, оскільки рішення про поновлення на посаді мало бути виконано негайно Генеральним прокурором, то стягнення середнього заробітку має бути здійснено саме з Офісу Генерального прокурора.

Позивач, не погодившись з рішення суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати через порушення судом норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви.

Відповідачем Офісом Генерального прокурора також подано апеляційну скаргу, в якій вказано на порушення норм матеріального та процесуального права, через які судове рішення просить скасувати і відмовити у задоволені позовних вимог, зазначаючи, що системний аналіз ст. 236 КЗпП України, ст. ст. 44, 371-373 КАС України дає підстави вважати, що винесення ухвали про виплату незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, можливе за умови добросовісного користування таким працівником наданими законом правами, зокрема щодо вчинення ним необхідних дій, спрямованих на примусове виконання належним органом судового рішення про поновлення на посаді.

Крім того, апелянтом звернута увага, що для розрахунку середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду слід застосовувати розмір середньоденної заробітної плати 794,08 грн. (згідно із довідкою Черкаської обласної прокуратури від 09.06.2021р. №21-331вих-21), у зв`язку із чим сума середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду становить 100 054,08 грн (794,08 грн. х 126 робочих днів).

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги свого довірителя та заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача.

Представник апелянта-відповідача апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора підтримав та заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Представник відповідача Черкаської обласної прокуратури в судовому засіданні підтримав позицію висловлену в суді першої інстанції, зокрема те, що виключно до компетенції Генерального прокурора належить питання прийняття рішення про призначення, звільнення, а відтак і поновлення прокурорів областей. Крім того, згідно рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2020 у справі № 823/3267/14 Черкаська обласна прокуратура не зобов`язана була поновлювати позивача на посаді в наслідок чого й заявлені позовні вимоги до Черкаської обласної прокуратури є необгрунтованими.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача та пояснення представників сторін, розглянувши доводи апеляційних скарг, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що Черкаським окружним адміністративним судом у рішенні від 01.12.2020р. у справі №823/3267/14 встановлено, що наказом Генерального прокурора України №194к від 13.03.2014, відповідно до ст.ст.15,16 Закону України «Про прокуратуру», старшого радника юстиції ОСОБА_1 призначено прокурором Черкаської області. Наказом від 23.10.2014р. №1483к, відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про очищення влади» та статей 15, 16 Закону України «Про прокуратуру», на підставі довідки про результати вивчення особової справи ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Черкаської області у зв`язку з припиненням трудового договору відповідно до п. 7-2 ст. 36 КЗпП та увільнено від обов`язків голови колегії прокуратури цієї області.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р. у справі №823/3267/14 визнано протиправним та скасовано наказ №1483к Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Черкаської області та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Черкаської області з 24.10.2014р.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді допущено до негайного виконання.

За наслідками апеляційного оскарження вказаного рішення суду, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.03.2021р., рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р., в зазначених частинах - залишено без змін.

Вказана постанова набрала законної сили - 09.03.2021р.

Наказом Генерального прокурора від 07.06.2021р. №244к - скасовано наказ Генерального прокурора України №1483к від 23 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Черкаської області та поновлено ОСОБА_1 на посаді прокурора Черкаської області з 24.10.2014р.

Вказані обставини підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, і не є спірними.

Нормативно-правове обґрунтування.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частин 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Так, частиною 1 статті 6 КАС України, визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом (частини 2-4 ст.242 КАС України).

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно зі статтею статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Пунктом 3 частини першої статті 371 КАС України встановлено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню (стаття 235 Кодексу законів про працю України, далі - КзПП).

Згідно із статтею 236 КзПП, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 Кодексу законів про працю України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Таким чином, згідно статті 236 Кодексу законів про працю України проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що наявність вини відповідача у затримці виконання судового рішення не є обов`язковою підставою для задоволення заявлених вимог, в даній справі наявність цієї вини випливає із норм Конституції України, згідно яких судові рішення, які набрали законної сили, повинні виконуватись державними органами добровільно.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 Кодексу законів про працю України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Висновки суду.

Отже, встановлено, що за змістом рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01.12.2020р. у справі №823/3267/14 визнано протиправним та скасовано наказ №1483к Генерального прокурора України від 23 жовтня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора Черкаської області та саме на відповідача у цій справі (а це не Черкаська обласна прокуратура), як на особу, яка винна у незаконному звільнені, було покладено поновлення ОСОБА_1 на посаді прокурора Черкаської області з 24.10.2014р.

Апелянтом вказана обставина не спростована, а висновок суду про те, хто саме має відшкодувати позивачу середній заробіток за час невиконання рішення підтверджено належним та допустимим доказом й ґрунтується на нормі закону.

Крім того, є аналогічна правова позиція викладена у постанова Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 802/1183/16-а та від 05.03.2020 року у справі №280/360/19.

З урахування цього доводи апелянтів з вказаного приводу спростовуються.

Щодо розрахунку цієї виплати колегія суддів виходить з того, що для розрахунку середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду слід застосовувати розмір середньоденної заробітної плати 794,08 грн. (згідно із довідкою Черкаської обласної прокуратури від 09.06.2021р. №21-331вих-21), у зв`язку із чим сума середньої заробітної плати за час затримки виконання рішення суду становить 100 054,08 грн (794,08 грн. х 126 робочих днів).

Отже, інший висновок суду першої інстанції з цього питання є правильним і заслуговує уваги, а доводи апелянта-позивача спростовані.

Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…», отже й інші доводи апелянтів не заслуговуютть уваги оскільки не впливають на правильні висновки суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи апелянта, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Повний текст постанови виготовлено 15.12.2022.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Офісу Генерального прокурора на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Колегія суддів: О.В. Карпушова

В.О. Аліменко

В.П. Мельничук