Справа № 120/7116/22
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 р. Справа № 120/7116/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши в місті Вінниці за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області про визнання протиправними дій

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2022 року до Вінницького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (далі ГУ ДКС України у Вінницькій області, відповідач) за вимогами якої позивач просить суд визнати протиправними дії відповідача щодо повернення виконавчого документа Вінницького окружного адміністративного суду від 04.02.2022 у справі № 120/19342/21-а без прийняття до виконання.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.05.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою про стягнення коштів з рахунків бюджетних асигнувань Тульчинського відділу Державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на підставі виконавчого листа, виданого Вінницьким окружним адміністративним судом по справі № 120/19343/21-а. Втім листом, датованим 20.05.2022, відповідач повернув зазначений виконавчий документ без виконання з підстав невідповідності його вимогам ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме відсутності у ньому відомостей про ідентифікаційний код боржника.

Зазначені дії ГУ ДКС України у Вінницькій області позивач вважає неправомірними, позаяк згадана норма статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає таке поняття як «за наявності». З огляду на викладене позивач переконує суд в тому, що сама лише відсутність у виконавчому документів окремих відомостей про боржника, наявність яких не є обов`язковим, не є безумовною підставою для повернення виконавчого документа без виконання. З позиції позивача, оскаржуваними діями відповідача порушено її право на своєчасне виконання судового рішення в розумінні прецидентної практики Європейського Суду з прав людини, що є складовою права на "справедливий суд".

Ухвалою суду від 07.09.2022 вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, які були усунуті ОСОБА_1 18.10.2022 у спосіб надання суду доказів сплати судового збору та копії виконавчого листа від 30.03.2022 у справі №120/19342/21-а.

Надалі ухвалою від 24.10.2022 судом відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Також цією ухвалою сторонам встановлені строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення з дотриманням вимог, передбачених ст.ст. 162-164 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

10.11.2022 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач проти позову заперечує та просить відмовити у його задоволенні. Свої доводи мотивує тим, що оскільки наданий позивачем виконавчий документ по справі №120/19342/21-а не відповідав вимогам, визначеним законом, а саме відсутня інформація, передбачена пп. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», ГУ ДКС України у Вінницькій області діяло в межах повноважень, передбачених п.п. 1 п. 9 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі також Порядок № 845). Окремо акцентує увагу на тому, що наявність у виконавчому документі ідентифікаційного коду боржника є обов`язковим реквізитом такого документу, у зв`язку з чим відсутність цього реквізиту свідчить про недоліки пред`явленого до виконання виконавчого листа. Таким чином відповідач вважає власні дії, пов`язані із поверненням виконавчого документу без виконання такими, які вчинені в межах повноважень та у спосіб, що визначені діючим законодавством.

Відповіді на відзив від позивача до суду не надходило.

Дослідивши наявні у справі докази та надавши їм юридичну оцінку суд встановив, що 04.02.2022 Вінницьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі № 120/19342/21-а яким, окрім іншого, стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 454 грн.

Дане судове рішення набрало законної сили 29.03.2022.

Надалі, 30.03.2022 для виконання рішення суду у частині стягнення судових витрат, Вінницьким окружним адміністративним судом видано виконавчий лист № 120/19342/21-а.

При цьому, у реквізитах даного виконавчого листа боржником вказано Тульчинський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), а стягувачем - ОСОБА_1 .

Після отримання виконавчого документу та з метою примусового виконання ухваленого на її користь судового рішення в частині стягнення судових витрат, ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області із заявою від 16.05.2022, до якої долучила, власне, виконавчий лист від 30.03.2022 № 120/19342/21-а.

За результатами розгляду такої заяви відповідач листом від 20.05.2022 № 04.2-23-11/2751 повернув виконавчий лист Вінницького окружного адміністративного суду від 30.03.2022 № 120/19342/21-а стягувачу без виконання на підставі абз. 5 п.п. 1 п. 9 № 845.

Причиною для його повернення слугувало те, що на думку суб`єкта владних повноважень виконавчий документ оформлено судом з порушенням вимог, встановлених частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у ньому відсутні відомості про ідентифікаційний код боржника як юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Також звернуто увагу заявника на тому, що оскільки боржника обслуговує централізована бухгалтерія при Центрально-Західному міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м. Хмельницький), тому виходячи із приписів пункту 24 Порядку № 845 рекомендовано ОСОБА_1 після усунення вищевикладених недоліків виконавчого документа звернутися із заявою про його примусове виконання до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи суд виходить із наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За вимогами статті 129-1 Основного Закону судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Умови і порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню визначає Закон України "Про виконавче провадження" від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами частини другої статті 6 Закону № 1404-VIII в редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин, рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до абзацу другого підпункту 1 пункту 9 Прикінцевих та перехідних положень Бюджетного кодексу України безспірне списання коштів державного бюджету (місцевих бюджетів) здійснюється Казначейством України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, за черговістю надходження таких рішень, щодо видатків бюджету - в межах відповідних бюджетних призначень та наданих бюджетних асигнувань.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено уже згаданим вище Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року N 845 (далі - Порядок N 845).

Пунктом 6 Порядку N 845 передбачено, що у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Підпунктом 1 пункту 9 Порядку N 845 визначено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України "Про виконавче провадження".

Так, вимоги до виконавчих документів встановлені частиною 1 статті 4 Закону № 1404-VIII, якою передбачено, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема: 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Тобто, вжите у цій нормі застереження «за наявності» вказує на те, що хоч ідентифікаційний код юридичної особи і є обов`язковим реквізитом виконавчого документу, однак не може вважатись безумовним його реквізитом. Як наслідок, відсутність у виконавчому листі відомостей про ідентифікаційний код боржника не слід сприймати категоричною умовою, при якій такий документ вважався б дефектним або таким, що не може бути прийнятим до виконання.

Дійсно, судом встановлено, що у наданому ОСОБА_1 виконавчому листі, виданому Вінницьким окружним адміністративним судом 30.03.2022 № 120/19342/21-а, у графі де зазначається інформація про боржника відсутні відомості про ідентифікаційний код боржника Тульчинського відділу Державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Неможливо заперечити твердженням відповідача про те, що виконавчий документ повинен відповідати передбаченим до нього вимогам, тобто повинен містити обов`язкові реквізити та дані (інформацію) визначені статтею 4 Закону № 1404-VIII. Проте, у випадку повернення виконавчого листа без виконання з підстав відсутності у такому відомостей про ідентифікаційний код боржника, який зазначається «за наявністю», такий висновок органу Казначейства повинен містити об`єктивні причини неможливості виконати судове рішення за існуючих обставин.

З цього приводу слід врахувати, що за змістом пункту 5 Порядку N 845 під час виконання виконавчих документів органи Казначейства мають право, зокрема, безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком; вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Крім того підпунктом 1 пункту 6 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року N 215, визначено, що Казначейство для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку одержувати безоплатно від державних органів і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

З наведених правових норм слідує, що законодавство України яке регулює порядок примусового виконання судових рішень надає органам Казначейства певні повноваження, які вони мають використовувати при здійсненні примусового виконання судового рішення. В межах цих повноважень відповідач не був позбавлений можливості звернутися до відповідних органів для отримання інформації в даному випадку ідентифікаційного коду боржника, якої йому не вистачало для виконання судового рішення. Ба більше, така інформація щодо суб`єкта владних повноважень - боржника (його ідентифікаційного коду) Тульчинського ВДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) є загальнодоступною, перебуває у відкритому доступі, тому жодних перешкод в її отриманні у відповідача не було.

Відтак, враховуючи вищевикладене суд доходить висновку, що з урахуванням положень Закону № 1404-VIII та Порядку N 845 у ГУ ДКС України у Вінницькій області були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу згідно абзацу 5 підпункту 1 пункту 9 Порядку № 845.

Наведене правозастосування узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.04.2018 (справа № 802/811/17-а), від 23.06.2020 (справа № 802/357/17-а), від 11.02.2021 (справа №580/2220/19) та ін., які враховані судом при вирішення цього спору згідно частини п`ятої статті 242 КАС України.

Крім того у межах спірних правовідносин суд звертає особливу увагу і на практику Європейського Суду з прав людини (рішення у справі HORNSBY v. GREECE, N 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року), у якому Суд вказує, що "право на суд" було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду"

Варто зауважити, що суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти ефективно, забезпечувати суб`єктивні права, свободи та інтереси осіб, які до них звертаються. Натомість, відповідач не скористався усіма наданими йому повноваженнями для реалізації права позивача на забезпечення примусового виконання судового рішення в частині відшкодування на його користь судових витрат.

За таких обставин суд доходить висновку, що дії Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо повернення ОСОБА_1 листом від 20.05.2022 № 04.2-23-11/2751 виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду від 30.03.2022 № 120/19342/21-а є протиправними.

Відносно інших доводів позивача про порушення відповідачем строків розгляду її звернення від 16.05.2022 та несвоєчасність направлення їй відповіді, то такі на увагу не заслуговують, позаяк із наданих відповідачем доказів та письмових пояснень слідує, що лист ГУ ДКС України у Вінницькій області від 20.05.2022 № 04.2-23-11/2751 про повернення виконавчого документа без виконання був адресований ОСОБА_1 рекомендованим листом, який вручено адресату 27.05.2022 згідно інформації АТ «Укрпошта». Також є безпідставним посилання позивача на вимоги статті 18 Закону № 1404-VIII, оскільки відповідна норма стосується прав та обов`язків виконавців за виконавчим провадженням. Натомість, згідно частини 4 статті 6 Закону № 1404-VIII органи Казначейства у межах спірних правовідносин, не є органами примусового виконання.

Як зазначено у частинах першій та другій статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість основних доводів сторін, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову у межах заявлених позовних вимог згідно частини 2 статті 9 КАС України. При цьому необхідності виходити за межі позовних вимог шляхом покладення на відповідача обов`язку вчинити певні дії суд не вбачає та позивач про це не просить.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат у справі суд зважає на приписи частини 1 статті 139 КАС України, згідно якої при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, сплачений ОСОБА_1 при зверненні до суду судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. належить стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись ст.ст. 9, 72, 77, 90, 139, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області щодо повернення ОСОБА_1 згідно листа від 20.05.2022 № 04.2-23-11/2751 без виконання виконавчого листа Вінницького окружного адміністративного суду від 30.03.2022 № 120/19342/21-а.

Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в сумі в сумі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 15.12.22.

Інформація про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 : ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, ).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович