Справа № 308/15939/22
Суддя: Шепетко І. О.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Шепетко І. О.,

за участі секретаря судового засідання Киніва О.В.,

представника позивача Куруца А.А.,

представників відповідача Черкасова М.М., Котубея О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністратвинивне правпорушення серії ЕАР №6188793 від 19.11.2022, згідно якої ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. (далі - Постанова).

Свої вимоги позивач мотивував тим, що за змістом Постанови ОСОБА_1 18.11.2022 о 23 год. 40 хв. в м. Ужгород по вул. Будителів (Комсомольська), 1, водій керуючи транспортним засобом не подав сигнал світлового показнику повороту в відповідного напрямку при зупинці, чим порушив п. 9.2.Б. ПДР попереджувальних сигналів при зміні напрямку руху. Позивач вважає оскаржувану Постанову неправомірною та такою, що підлягає скасуванню, а провадження у справі - закриттю.

Вказує, що він не був водієм транспортного засобу «Nissan Almera» номерний знак НОМЕР_1 , натомість його водієм був гр. ОСОБА_2 , який і вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП.

Зазначає, що оскаржувана позивачем постанова не відповідає вимогам закону - в частині опису обставин, установлених під час розгляду справи, а саме: наявні невідповідності між вчиненим правопорушенням і порушеним нормативно-правовим актом ПДР: в оскаржуваній постанові зазначено, що порушено подання сигналу світлового показнику повороту при зупинці, що визначається п. 9.2 «а» ПДР. Натомість позивачеві інкриміноване порушення п. 9.2. «б» ПДР - водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Зазначив, що Постанова всупереч вимогам ст. 283 КУпАП не містить відомостей про використання інспектором поліції технічного засобу, яким здійснено відеозапис адміністративного правопорушення, яке ставиться у вину позивачу.

Вказав, що на позивача було накладено штраф виключно з тих мотивів, що він надавав працівникам патрульної поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, неодноразово заявляючи, що не являється водієм даного транспортного засобу. Одна тільки постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення. Додав, рапорт працівника поліції не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративних правопорушень.

Ухвалою суду від 29.11.2022 було відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представником відповідача Черкасовим М.М. було надіслано відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки вимоги позивача є безпідставними.

Зазначив, що 19.11.2022 екіпаж патрульної поліції під час несення служби помітив автомобіль «Nissan Almera» номерний знак НОМЕР_1 , який порушив ПДР, а саме: водій не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку перед зупинкою, чим порушив п. 9.2 «а» ПДР України, відповідно вчинив адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП, Правопорушення зафіксовано на відеореєстратор службового транспортного засобу.

Відповідно до положень ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» вищевказаний автомобіль було зупинено. Водієм зазначеного автомобіля виявився позивач.

Також зазначив, що пасажир з переднього правого сидіння автомобіля відкрив двері та покинув транспортний засіб. В свою чергу, водій пересів на його місце. При цьому водій не міг фізично вийти через передні праві двері, у зв`язку із тим, що там знаходився пасажир. Даний факт зафіксовано на відеореєстратор службового транспортного засобу та портативний відеореєстратор поліцейського.

Інспектор належним чином представився, пояснив суть правопорушення, причину та підставу зупинки та перевірки документів, попросив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та пункту 2.4 ПДР.

Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення п. 9.2 «а» ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача.

Після чого водію було роз`яснено права особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Всі усні доводи позивача були взяті до уваги про розгляді справи про адміністративне правопорушення.

Інспектор виніс постанову за ч. 2 ст. 122 КУпАП та наклав стягнення на правопорушника в розмірі 510 грн., відповідно до санкції статті. Згідно зі ст. 285 КУпАП позивача було ознайомлено зі змістом Постанови, та під підпис було запропоновано отримати її копію.

Вказав, що від рядового поліції Гарасимова Івана Миколайовича (поліцейського, що склав Постанову) надійшов рапорт, у якому він просить вважати вірним пункт 9.2 «а» ПДР замість помилково вказаного 9.2 «б» ПДР.

Додав, що свідок ОСОБА_2 , який надав письмову заяву, є близьким знайомим позивача (підтверджується позивачем на наданому суду відео з портативних відеореєстраторів поліцейських (бодікамер)), а також є заінтересованою особою. У відповідача виникають сумніви щодо об`єктивності показань ОСОБА_2 . Вказав, що в даному випадку, поясненнями позивача в позовній заяві та письмовій заяві ОСОБА_2 вказують лише на намагання позивача уникнути несприятливих для нього наслідків, у зв`язку із притягненням до адміністративної відповідальності, але не вказують на неправомірність дій поліцейських.

Також зазначив, що у позивача також були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та складені відповідні матеріали.

В судове засідання з`явився представник позивача, який просив задовольнити позов в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. .

В судове засідання з`явились представники відповідача, просили відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Як передбачено ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Частиною першою ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 КУпАП України постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.

Судом встановлено, що 19.11.2022 о 00 год. 07 хв. інспектором Управління патрульної поліції в Закарпатській області Гарасимом І.М. винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпеченння безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №6188793, за якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в м. Ужгороді по вул. Будителів, 1, керуючи транспортним засобом марки «Nissan» моделі «Almera» державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зупинці, чим порушив п. 9.2.«Б» ПДР «Порушення попереджувальних при зміні напрямку руху». Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ч.2 ст. 122 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн.

Як зазначає позивач, оскаржувану постанову вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню з огляду на те, що позивач не був водієм вказаного транспортного засобу та відповідно не вчиняв інкриміноване йому правпорушення, а також оскаржувана постанова не відповідає вимогам закону, оскільки в такій наявні невідповідності між вчиненим правпорушенням та порушеним нормативним актом.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Як зазначено вище постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності складена поліцейським патрульної поліції, який відповідно до вимог ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення має право розглядати справи про адміністративні порушення та накладати адміністративні стягнення безпосередньо за ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Відповідно положень ст. 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення (зі змінами), доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП України адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно з п. 9.2 ПДР, водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Диспозиція ч. 2 ст. 122 КУпАП визначає склад адміністративного правопорушення, який полягає у порушенні правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзді на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушенні правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташуванні транспортних засобів на проїзній частині, порушенні правил руху автомагістралями, користуванні зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використанні цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користуванні під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушенні правил навчальної їзди.

З дослідженого в судовому засіданні відеозапису, судом встановлено, що такий містить фіксацію подій, які відбувалися до та під час винесення оскаржуваної постанови, зокрема, на відео «IMG-5212» зафіксовано момент зупинки транспортного засобу марки «Nissan» моделі «Almera» державний номерний знак НОМЕР_1 та момент виходу з переднього пасажирського сидіння особи чоловічої статі (23 год. 30 хв.).

На 12 с (23 год. 31 хв.) відеозапису «export-I7enj» зафіксовано, що в автомобілі марки «Nissan» моделі «Almera» державний номерний знак НОМЕР_1 перебуває одна особа чоловічої статі, яка знаходиться на передньому пасажирському сидінні. Як зазначив представник позивача в судовому засіданні, таким є позивач ОСОБА_1 . Так, на місці водія ніхто не перебував.

Відтак, суд погоджується з доводами представника відповідача, що після зупинки автомобіля пасажир вийшов з переднього сидіння автомобіля, а на його місце пересів водій ОСОБА_1 .

Таким чином, суд приходить до висновку, що водієм транспортного засобу марки «Nissan» моделі «Almera» державний номерний знак НОМЕР_1 являється ОСОБА_1 , відтак доводи представника позивача про те, що водієм даного транспортного засобу є ОСОБА_2 не знайшли свого підтвердження.

Щодо доданої до позовної заяви письмової заяви свідка ОСОБА_2 , про те, що 18.11.2022 він керував автомобілем марки «Nissan» моделі «Almera» державний номерний знак НОМЕР_1 та здійснюючи поворот при зупинці не здійснив подання світлового показника, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КАС України, як свідок в адміністративній справі може бути викликана судом кожна особа, якій можуть бути відомі обставини, що належить з`ясувати у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КАС України, свідок викликається в судове засідання з ініціативи суду або учасників справи. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до частин першої, другої статті 92 КАС України, виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи.

При цьому, суд зазначає, що із змісту статті 212 КАС України, якою встановлений порядок допиту свідків, також слідує, що допит свідків здійснюється головуючим у справі суддею виключно в межах судового засідання.

Враховуючи вищенаведене та те, що від позивача не надходило заяв про допит свідка ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що дана заява свідка не є належним доказом в справі, та не береться до уваги, оскільки чинним КАС України встановлений чіткий порядок допиту свідків, який здійснюється лише в судовому засіданні.

Щодо посилання позивача та його представника на те, що Постанова складена з порушенням вимог статті 283 КУпАП, оскільки в такій наявні невідповідності між вчиненим правпорушенням та порушеним нормативним актом, а саме: п. 9.2 «а» ПДР, замість п. 9.2 «б» ПДР, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 інкримінується, що він, керуючи транспортним засобом марки «Nissan» моделі «Almera» державний номерний знак НОМЕР_1 , не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зупинці, чим порушив п. 9.2.«Б» ПДР «Порушення попереджувальних при зміні напрямку руху»

Так, п.9.2 ПДР встановлено, що водій повинен подавати сигнали світловими покажчиками повороту відповідного напрямку: а) перед початком руху і зупинкою; б) перед перестроюванням, поворотом або розворотом.

Представник позивача фактично не оспорюває факт неподання ОСОБА_1 сигналу світлового покажчика повороту відповідного напрямку при зупинці. Ним заперечується порушення ОСОБА_1 п. 9.2.«б» ПДР.

До відзиву на позовну заяву представником відповідача додано рапорт поліцейського Гарасима І., згідно якого 19.11.2022 в АДРЕСА_1 під час винесення постанови серія ЕАР №6188793 на водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поліцейським було вказано неправильно пункт ПДР, а сам: 9.2.«б» ПДР. Просить вірним вважати п. 9.2.«а».

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що 19.11.2022 позивач не дотримався вимог п. 2.9 «а» ПДР - не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при зупинці, що є адміністративним правопорушенням, передбаченим частиною другою статті 122 КУпАП України, а тому на нього правомірно накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 гривень, що в межах санкції, встановленої за вказаною статтею.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши належність та допустимість доказів, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку що оскаржувана постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення та застосувати адміністративне стягнення за вищевказане правопорушення. Адміністративне стягнення у вигляді штрафу накладене в межах санкції статті. Доказів, які могли б спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено. Постанова відповідачем винесена правомірно, відповідно до норм чинного законодавства, а тому підстав для її скасування не має. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 77, 90, 162, 268-272, 286, 293, 295, 297 КАС України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 : зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 .

Представник позивача: адвокат Куруц Андрій Андрійович, АДРЕСА_4 , Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №021/948 від 14.03.2014, видане Радою адвокатів Закарпатської області на підставі рішення №21 від 12.03.2014.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, 03048, м. Київ, вул. Федора Ернеста, 3; .

Суддя І.О. Шепетко