Справа № 360/7158/21
Суддя: Геращенко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року справа №360/7158/21

м.Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Казначеєва Е.Г., Міронової Г.М., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2022 року у справі № 360/7158/21 (головуючий І інстанції Шембелян В.С., повний текст складений у м.Сєвєродонецьку Луганської області) за позовом Старовойтова Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язати вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

Старовойтов О.В. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі ГУПФУ в Луганській області, відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі ГУПФУ в Дніпропетровській області, відповідач 2), в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області від 15 червня 2021 року №40 про відмову в призначенні пенсії віком на пільгових умовах за Списком № 1 зі зменшенням пенсійного віку;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області призначити та виплачувати пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з дати звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 07.06.2021 року, з врахуванням наступних періодів роботи: учнем підземного електрослюсаря підземної дільниці механічного цеху у період з 28.05.1986 року по 17.06.1986 року; підземним електрослюсарем підземної ділянки механічного цеха з 18.06.1986 року по 31.07.1986 року; з 10.09.1986 року по 05.12.1986 року підземним електрослюсарем підземної ділянки механічного цеху; з 23.03.1987 року по 27.04.1987 року підземним електрослюсарем підземної виробничої ділянки механічного цеху; на гірничій ділянці підземним електрослюсарем з повним робочим днем під землею з 10.08.1989 року по 01.12.1989 року; на гірничій ділянці підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2022 року позов задоволено:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області від 15 червня 2021 року № 40 про відмову позивачу в призначенні пенсії віком на пільгових умовах за Списком № 1 зі зменшенням пенсійного віку;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Луганській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі вимог статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 07.06.2021 року, з зарахуванням до пільгового підземного стажу за Списком № 1 періодів роботи: з 28.05.1986 року по 17.06.1986 року; з 18.06.1986 року по 31.07.1986 року; з 10.09.1986 року по 05.12.1986 року; з 23.03.1987 року по 27.04.1987 року, з 10.08.1989 року по 01.12.1989 року; з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року, з 30.06.2009 року по 31.01.2015 року.

Відповідач 1 не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, просив скасувати рішення суду в частині зобов`язання ГУПФУ в Луганській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі вимог статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 07.06.2021 року, прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог до ГУПФУ в Луганській області. В обґрунтування доводів посилався на те, що Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області по заяві позивача про призначення пенсії рішення не приймало, заяву не розглядало, тому не є належним відповідачем у справі. За принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області розглядати заяву позивача про призначення пенсії, тому відсутні правові підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області призначити пенсію. Апелянт вважає, що відсутні підстави для зарахування спірного періоду роботи позивача до пільгового, оскільки уточнюючі довідки, видані підприємствами, які знаходяться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, є недійсними.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу № 360/7158/21, однак листом від 04.11.2022 року суд першої інстанції повідомив про відсутність можливості надати справу в паперовому вигляді у зв`язку з тимчасовим захопленням міста Сєвєродонецьк, в якому знаходиться будівля суду. Також повідомлено, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП «Діловодство спеціалізованого суду».

Листом від 19.08.2022 року № 2097/0/2-22 Верховний Суд на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає.

За ч.ч. 1, 4 ст. 18 КАС України у судах функціонує Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система. Єдина судова інформаційно-телекомунікаційна система відповідно до закону забезпечує обмін документами (надсилання та отримання документів) в електронній формі між судами, між судом та учасниками судового процесу, а також фіксування судового процесу і участь учасників судового процесу у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

За пп. 15 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України подання, реєстрація, надсилання процесуальних та інших документів, доказів, формування, зберігання та надсилання матеріалів справи здійснюються в паперовій формі (пп. 15.1); розгляд справи у суді здійснюється за матеріалами справи у паперовій формі (пп. 15.3).

Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України).

Процесуальні та інші документи і докази в паперовій формі зберігаються в додатку до справи в суді першої інстанції та у разі необхідності можуть бути оглянуті учасниками справи чи судом першої інстанції або витребувані судом апеляційної чи касаційної інстанції після надходження до них відповідної апеляційної чи касаційної скарги (ч. 10 ст. 18 КАС України).

Також, у вказаному листі Верховний Суд щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначив, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 року № 15-14040/18, від 13.09.2018 року № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему «Електронний суд» матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018 року. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

За пп. 5.2 п.5 розділу І Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21, електронна копія паперового документа - документ в електронній формі, що містить візуальне подання паперового документа, отримане шляхом сканування (фотографування) паперового документа. Відповідність оригіналу та правовий статус електронної копії паперового документа засвідчуються кваліфікованим електронним підписом особи, що створила таку копію.

Таким чином, наявність електронних копій матеріалів судової справи, паперовий примірник якої фактично втрачено, не є підставою для визнання судового провадження втраченим, а тому електронні матеріали судових справ, які сформовано в підсистемі «Електронний суд» у повному обсязі є достатніми для подальшого розгляду таких справ.

Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».

Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Позивач 07.06.2021 року звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області із заявою встановленої форми про призначення пенсії на пільгових умовах за віком.

На дату звернення з заявою про призначення пенсії позивачу виповнилося 53 роки.

До заяви надано документи: військовий квиток НОМЕР_1 , диплом ЛТІ №001163, довідки із СПОВ про заробітну плату, довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 919-, довідка про присвоєння ідентифікаційного номера, паспорт НОМЕР_2 , трудова книжка НОМЕР_3 .

Рішенням від 15.06.2021 року №40 пенсійний орган відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 2 ч.1 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

В рішенні не вказано, який саме пенсійний орган його прийняв, підписи повноважних осіб на цьому документі не завірені печаткою відповідної установи.

В рішенні № 40 зазначено, що страховий стаж позивача становить 27 років 04 місці, пільговий стаж становить 04 роки 07 місяців.

До страхового стажу позивача зараховані всі періоди.

До пільгового стажу не зараховано періоди з 28.05.1986 року по 31.07.1986 року, з 09.09.1986 року по 05.12.1986 року, з 23.03.1989 року по 27.04.1987 року, з 10.08.1989 року по 01.12.1989 року, з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року, оскільки не надано уточнюючі довідки про пільговий характер роботи та відсутній спецстаж в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; з 01.06.2014 року по 12.02.2020 року, оскільки не надано уточнюючи довідки про пільговий характер роботи та відсутній спецстаж в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, та не сплачені страхові внески. Позивач набуде право на пенсію за віком відповідно до п.2 ч.1 ст. 114 Закону № 1058 після надання підтверджуючих документів про пільговий характер роботи, або згідно з ст.26 Закону №1058 після досягнення 54-річного віку.

04.08.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, до якої долучив довідки, що підтверджують його пільговий стаж (а.с. 81-112).

Листом від 13.09.2021 року № 3649-3615/Б-02/8-1200/21 Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області повідомлено позивача, що заяву позивача від 07.06.2021 року про призначення пенсії розглянуто за принципом екстериторіальності ГУПФУ в Дніпропетровській області та прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії, тому повертатися до її розгляду відсутні підстави.

Згідно трудової книжки серії НОМЕР_4 позивач:

- Шахта «Хрустальська» виробничого об`єднання «Донбасантрацит»: з 28.05.1986 року прийнятий учнем підземним електрослюсаря з повним робочим днем під землею; 18.06.1980 року переведений підземним електрослюсарем 2-го розряду з повним робочим днем під землею; 31.07.1986 року звільнений по закінченню виробничої практики;

- Шахта 60 річчя Великої Жовтневої революції «Донбасантрацит»: з 09.09.1986 року по 05.12.1986 року працював електрослюсарем другого розряду з повним робочим днем під землею;

- Шахта «Краснокутська» виробничого об`єднаня «Донбасантрацит»: з 23.03.1987 року по 27.07.1987 року працював підземним електрослюсарем другого розряду з повним робочим днем під землею;

- Краснолуцький ШСУ-2 треста «АУС»: з 10.08.1989 року по 28.02.1991 року працював підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею; з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року працював підземним електрослюсарем 4 розряду з повним робочим днем під землею;

- ВП шахта «Комсомольська»: з 30.06.2009 року по 05.05.2016 року працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею; 02.05.2017 року прийнятий електрослюсарем з повним робочим днем під землею, запис про звільнення в трудовій книжці позивача на дату звернення за призначенням пенсії був відсутній.

Отже, записами трудової книжки підтверджується, що позивач в спірні період працював на підземних роботах з повним робочим днем під землею. Трудова книжка не містить відомостей про атестацію робочого місця позивача за спірні періоди.

Для підтвердження підземного стажу за періоди роботи з 28.05.1986 року по 31.07.1986 року, з 09.09.1986 року по 05.12.1986 року, з 23.03.1987 року по 27.07.1987 року, з 10.08.1989 року по 28.02.1991 року, з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року позивачем надано довідки від 20.02.2020 року № 203, № 18, видані Краснолуцьким ШСУ-2 треста «АУС», від 20.02.2020 року № 20, № 20зв., №21, видані Шахтою «Краснолуцька» виробничого об`єднаня «Донбасантрацит».

Індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 відносно позивача містять інформацію про страховий стаж позивача лише з 1998 року по травень 2016 року, про пільговий підземний стаж позивача з 01.10.2010 року по 31.01.2015 року та свідчать про те, що не за всі періоди роботи, визначені в трудовій книжці позивача, підприємством були сплачені за нього страхові внески.

Згідно ст. 20 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За ч.ч. 1, 2, 4 статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок […].

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Заява про призначення пенсії за віком може бути подана застрахованою особою не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За п. 1 ч. 1, ч.5 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Згідно ч. 1 ст. 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

За п. 1 ч. 2 статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Згідно ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За п. 4.2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно п. 4.3 Порядку № 637 у разі підтвердження цього права за результатами атестації, вперше проведеної до 21.08.97 року (впродовж 5 років після введення в дію Порядку проведення атестації робочих місць), до стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, зараховується весь період роботи на даному підприємстві у виробництвах, передбачених Списками, тобто період роботи із шкідливими умовами праці, до дати видання наказу на підприємстві про результати проведення атестації та період роботи впродовж наступних 5 років з урахуванням пункту 4.2 цього Порядку.

За п. 4.5 Порядку № 637, якщо ж атестація з 21 серпня 1992 року не проводилася чи за результатами атестації, вперше проведеної після 21 серпня 1997, право не підтвердилось, до пільгового стажу зараховується лише період роботи із шкідливими умовами праці на даному підприємстві, в установі чи організації до 21 серпня 1992 року включно, тобто до набуття чинності Порядком проведення атестації робочих місць. У такому ж порядку зараховується пільговий стаж, якщо за результатами атестації, вперше проведеної до 21 серпня 1997 року, право на пільгове пенсійне забезпечення не підтвердилось.

Постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 затверджено Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, за п. 2 якого відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» пенсії за віком на пільгових умовах за Списками № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затверджуваними Кабінетом Міністрів України, а також пенсії, що можуть встановлюватися підприємствами й організаціями за рахунок власних коштів працівникам інших виробництв, професій та посад залежно від умов праці, призначаються за результатами атестації робочих місць.

Суд зазначає, що атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці та розробленими на його виконання Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 № 41.

За п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами правці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року № 442 (набрав чинності 21.08.1992 року) (далі Порядок - № 442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.

Згідно роз`яснення про проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 21.08.2000 року № 205, в окремих випадках за скрутного фінансово-економічного стану, що склався на підприємстві з незалежних від нього причин, для проведення атестації робочих місць, де не сталися докорінні зміни умов і характеру праці у зв`язку з впровадженням нових технологій, засобів виробництва, матеріалів, реконструкцією існуючих об`єктів, приміщень тощо, можливе використання результатів санітарно-гігієнічних досліджень факторів виробничого середовища і трудового процесу, отриманих під час попередньої атестації, за умови реалізації технічних і організаційних заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працівників за результатами попередньої атестації робочих місць і дотримання всіх інших вимог Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Таким чином, атестація має проводитися у передбачені п. 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 року № 442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Таким чином, відсутність в трудовій книжці позивача записів про атестацію робочого місця за спірний період до 21.08.1992 року відповідає вимогам чинного законодавства, а пільговий підземний стаж роботи повністю підтверджений записами трудової книжки.

Щодо відсутності в трудовій книжці позивача записів про атестацію робочого місця за спірний період з 21.08.1992 року по 30.12.1995 року суд враховує правові висновки Верховного Суду в постанові від 23.01.2018 року у справі № 583/392/17, згідно яких несвоєчасність або не проведення атестації робочого місця позивача, так само як невнесення записів про атестацію до його трудової книжки з вини керівництва підприємства, на якому працював позивач у спірний період, не повинна покладати надмірного тягаря та обов`язку на позивача у вигляді позбавлення права на пільгову пенсію.

Згідно записів трудової книжки позивач у період з 28.05.1986 року по 17.06.1986 року, з 18.06.1986 року по 31.07.1986 року на шахті «Хрустальська» ВО «Донбасантрацит»; з 09.09.1986 року по 05.12.1986 року на шахті 60 річчя Великої Жовтневої революції «Донбасантрацит»; з 23.03.1987 року по 27.07.1987 року на шахті «Краснокутська» ВО «Донбасантрацит»; з 10.08.1989 року по 28.02.1991 року, з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року на Краснолуцькому ШСУ №2 треста «АУС», з 30.06.2009 року по 05.05.2016 року на ВО шахта «Комсомольська» працював повний робочий день під землею.

З огляду на підтвердження підземного стажу роботи позивача записами в трудовій книжці, потреба у наданні уточнюючих довідок з підприємства за період з 28.05.1986 року по 17.06.1986 року, з 18.06.1986 року по 31.07.1986 року на шахті «Хрустальська» ВО «Донбасантрацит», 23.03.1987 року по 27.07.1987 року на шахті «Краснокутська» ВО «Донбасантрацит», 19.03.1991 року по 30.12.1995 року на Краснолуцькому ШСУ №2 треста «АУС» - відсутня.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що пенсійним органом неправомірно відмовлено в зарахуванні пільгового стажу позивача за періоди роботи з 28.05.1986 року по 17.06.1986 року, з 18.06.1986 року по 31.07.1986 року, з 23.03.1987 року по 27.07.1987 року, з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року на посадах підземного електрослюсаря, оскільки записи трудової книжки позивача містять повну інформацію про його роботу на пільгових умовах за ці періоди.

Таким чином, позивач має право на зарахування періоду роботи з 28.05.1986 року по 17.06.1986 року, з 18.06.1986 року по 31.07.1986 року, 23.03.1987 року по 27.07.1987 року, з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року на посадах підземного електрослюсаря до пільгового стажу за Списком № 1 на підставі записів трудової книжки, які відповідають вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58.

Щодо посилання пенсійного органу на те, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

У практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, б 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer V. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Враховуючи те, що рішення Європейського Суду з прав людини є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до ст. 46 Конвенції, суди при розгляді справ зобов`язані враховувати практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини».

Судом враховано правовий висновок Верховного Суду в постанові від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.

Документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки уточнюючих довідок від 19.02.2020 № 200 та від 20.01.2020 № 71, виданої установою, що знаходяться на окупованій території, як доказ, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на пенсійне забезпечення.

Тому, суд приймає до розгляду зазначені документи для визначення пільгового стажу позивача у спірні періоди його роботи.

При цьому, зазначені висновки суду жодним чином не легалізують саму установу, що видала такі документи.

Таким чином, відповідач, за наявності сумнівів у дійсності записів трудової книжки позивача, протиправно при вирішенні питання щодо наявності підстав для призначення пенсії позивачу не врахував зазначені уточнюючі довідки, якими підтверджено факт наявності в позивача права на зарахування спірних періодів його роботи до загального страхового та пільгового підземного стажу за списком професій №1.

Щодо незарахування до страхового та пільгового стажу позивача періоду роботи з 01.06.2014 року по 12.02.2020 року на ВП шахті «Комсомольська», оскільки відсутні відомості про сплату страхових внесків.

Обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника, який здійснив нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

Фактично внаслідок невиконання страхувальником обов`язку по сплаті страхових внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на ВП шахті «Комсомольська», що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Водночас, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до спеціального страхового стажу позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права висловлена Верховним Судом у постановах від 27 березня 2018 року у справі № 208/6680/16-а, від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.

Індивідуальні відомості про застраховану особу за формою ОК-5 відносно позивача містять інформацію про страховий стаж позивача лише з 1998 року по травень 2016 року, та про пільговий підземний стаж позивача з 01.10.2010 по 31.01.2015.

Тому стаж роботи позивача з 01.06.2014 року по 31.01.2015 року на ВП шахті «Комсомольська» (8 місяців), з урахуванням відомостей його трудової книжки, має бути зараховано як до страхового стажу роботи позивача, так і до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №1. У пенсійного органу були наявні такі відомості, отже він протиправно не зарахував до пільгового стажу позивача цей період.

Станом на час звернення позивача з заявою про призначення пенсії від 07.06.2021 він досяг віку 53 роки, мав страховий стаж понад 25 років і пільговий підземний стаж, з урахування зазначених вище спірних періодів, понад 10 років, отже мав право на отримання пільгової пенсії за Списком №1 відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 114 Закону №1058, яке порушено рішенням про відмову в призначенні пенсії. Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області від 15 червня 2021 року № 40 про відмову позивачу в призначенні пенсії віком на пільгових умовах за Списком № 1 зі зменшенням пенсійного віку; зобов`язання пенсійного органу призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі вимог статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 07.06.2021 року, з зарахуванням до пільгового підземного стажу за Списком № 1 періодів роботи: з 28.05.1986 року по 17.06.1986 року; з 18.06.1986 року по 31.07.1986 року; з 10.09.1986 року по 05.12.1986 року; з 23.03.1987 року по 27.04.1987 року, з 10.08.1989 року по 01.12.1989 року; з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року, з 30.06.2009 року по 31.01.2015 року.

Щодо розподілу заяви про призначення пенсії за правилами екстериторіальності.

Позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої були додані відповідні документи.

За ст. 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (ч.5 ст.45 Закону №1058-IV).

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій урегульовано «Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005 року (зі змінами внесеними Постановою Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження Змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України») (далі - Порядок №22-1).

Згідно п. 4.1 Порядку № 22-1 заяви, що подаються особами відповідно до цього Порядку, реєструються в електронному журналі звернень органу, що призначає пенсію.

Заяви про перерахунок пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, припинення перерахування пенсії на поточний рахунок пенсіонера в банку та отримання пенсії за місцем фактичного проживання, продовження виплати пенсії за довіреністю, виплату частини пенсії на непрацездатних членів сім`ї особи, яка перебуває на повному державному утриманні, виплату пенсії за шість місяців наперед у зв`язку з виїздом на постійне місце проживання за кордон, переведення виплати пенсії за новим місцем проживання, виплату недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера, працевлаштування (звільнення), початок (припинення) діяльності, пов`язаної з отриманням доходу, що є базою нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

За п. 4.2 Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.

Згідно п. 4.3 Порядку № 22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.

Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Враховуючи вказані вимоги Порядку № 22-1, органом, що приймав рішення за заявою позивача про призначення пенсії визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.

Згідно з пояснювальною запискою Фонду до проекту Постанови № 25-1 Указом Президента України від 04.09.2019 року №647/2019 «Про деякі заходи із забезпечення надання якісних публічних послуг» для забезпечення належної реалізації прав осіб y сфері надання адміністративних послуг передбачено забезпечення Кабінетом Міністрів України, зокрема, спрощення процедури надання та отримання послуг. Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2019 року № 681 «Про оптимізацію надання адміністративних послуг у сфері пенсійного забезпечення» визначено перелік державних реєстрів, відомості з яких враховуються органами Пенсійного фонду при зверненні осіб за призначенням, перерахунком, поновленням, припиненням, продовженням виплати пенсій, надбавок, допомог, доплат та компенсацій або переведенням з одного виду пенсії на інший.

У зв`язку з цим постала необхідність у приведенні актів Пенсійного фонду України у відповідність до вимог чинного законодавства Єдиний підхід до застосування пенсійного законодавства, централізована прозора система контролю за процесами призначення та перерахунків пенсій, мінімізація корупційних ризиків, зумовлених особистими контактами з громадянами, попередження можливих випадків зволікань у прийнятті рішення, оптимізація навантаження на працівників, розширення способів звернень до територіальних органів Пенсійного фонду України стало результатом запровадження принципу екстериторіальності щодо призначення пенсії.

Таким чином, впровадження принципу екстериторіальності передбачає опрацювання заяв про призначення пенсій будь-яким з територіальних органів Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає заявник.

На підставі викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про хибність висновку суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати спірні періоди трудової діяльності та призначити пенсію позивачу, оскільки подана позивачем заява з документами Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області по суті взагалі не розглядалась і рішення про відмову у призначенні пенсії не приймалось. В даному випадку спірне рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято відповідачем 2.

Враховуючи те, що апеляційним судом визнано правомірність визначення органу, який розглянув заяву позивача про призначення пенсії за принципом екстериторіальності, та те, що спірне рішення про відмову в призначенні пенсії прийнято відповідачем 2, апеляційний суд дійшов висновку про зобов`язання відповідача 2 зарахувати спірні періоди роботи до пільгового стажу та призначити пенсію позивачу.

Твердження відповідачів про те, що право призначення пенсії покладено на територіальний орган Пенсійного фонду та є виключно їх дискреційними повноваженнями, суд відхиляє з огляду на таке.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження пенсійного органу щодо призначення пенсії передбачені Законом № 1058.

Умови, за яких пенсійний орган відмовляє у призначенні пенсії, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, пенсійний орган повинен призначити пенсію. Повноваження пенсійного органу та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу, за умови звернення особи з усіма необхідними для призначення пенсії документами, призначити пенсію. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Отже, суд першої інстанції внаслідок порушення норм матеріального права, частково неправильно вирішив справу що суті спору, внаслідок чого рішення суду підлягає скасуванню в частині вимог до відповідача 1, з прийняттям нової постанови в цій частині про відмову у задоволенні вимог; та зміні в частині визначення територіального пенсійного органу, якого зобов`язано зарахувати спірні періоди роботи позивача до пільгового стажу та якого зобов`язано призначити пенсію; в решті без змін.

Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2022 року у справі № 360/7158/21 за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішення протиправним та зобов`язати вчинити певні дії - скасувати в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Луганській області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах на підставі вимог статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за заявою від 07.06.2021 року, з зарахуванням до пільгового підземного стажу за Списком № 1 періодів роботи: з 28.05.1986 року по 17.06.1986 року; з 18.06.1986 року по 31.07.1986 року; з 10.09.1986 року по 05.12.1986 року; з 23.03.1987 року по 27.04.1987 року, з 10.08.1989 року по 01.12.1989 року; з 19.03.1991 року по 30.12.1995 року, з 30.06.2009 року по 31.01.2015 року, прийняти нову постанову в цій частині про відмову у задоволенні позову в повному обсязі до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2022 року у справі № 360/7158/21 - змінити в мотивувальній частині щодо визнання територіального органу пенсійного фонду, який зобов`язано вчинити певні дії.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 4 січня 2022 року у справі № 360/7158/21 - змінити, в абзаці 3 резолютивної частини рішення шляхом зазначення пенсійного органу, а саме, замість «Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області», зазначити «Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2022 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати прийняття та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Геращенко

Судді: Е.Г. Казначеєв

Г.М. Міронова