Справа № 640/8468/20
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8468/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року, суддя Мазур А.С., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора про стягнення вихідної допомоги, стягнення коштів за час вимушеного прогулу,-

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора (до перейменування Генеральної прокуратури України) щодо невиплати при звільненні ОСОБА_1 усіх належних йому сум;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 кошти за оплату вихідної допомоги у розмірі 32920, 37 грн;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 грошові кошти за оплату класного чину у сумі 5390 грн;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 111776,14 грн за час затримки розрахунку при звільненні з роботи з 25.12.2019 по 10.04.2020;

- стягнути з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток (з розрахунку 1531,18 грн/день) з 11.04.2020 по день постановлення рішення у справі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі рішення другої кадрової комісії від 10.12.2019 № 20 Генеральним прокурором винесено наказ від 21.12.2019 № 2123ц про звільнення позивача з посади. Крім того, зазначеним наказом Департаменту планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України доручено провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні позивачу виплати при звільненні, проте відповідачем не виплачено позивачу вихідну допомогу при звільненні, виплати за класний чин, розмір середнього заробітку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) щодо не виплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 іпн НОМЕР_1 ) вихідну допомогу у розмірі 32 920 (тридцять дві тисячі дев`ятсот двадцять) грн 37 коп.

Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 іпн НОМЕР_1 ) середній заробіток за весь час затримки у сумі 234 619 (двісті тридцять чотири тисячі шістсот дев`ятнадцять) грн 64 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 іпн НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 558 (п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 90 коп.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Офіс Генерального прокурора звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В решті рішення суду залишити без змін.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши осіб, що з`явились в судове засідання, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що з 20.07.2009 по 24.12.2019 ОСОБА_1 безперервно проходив службу в органах прокуратури України на різних посадах.

На виконання вимог п. п. 1 п. 19 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №113-ІХ ОСОБА_1 подав відповідну заяву Генеральному прокурору про переведення його до Офісу Генерального прокурора та намір пройти атестацію.

10.12.2019 Другою кадровою комісією прийнято рішення про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації.

21.12.2019 наказом Генерального прокурора № 2123ц звільнено ОСОБА_1 з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язано Департамент планово-фінансової діяльності, бухгалтерського обліку та звітності Генеральної прокуратури України провести розрахунок із ОСОБА_1 .

Однак, як уважає позивач, у порушення вимог чинного законодавства Генеральною прокуратурою України не було проведено остаточний розрахунок та не виплачено усі належні позивачу виплати при звільненні, що стало підставою для звернення із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України), Законами України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 № 113-IX.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України регулює Закон України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-VII (далі - Закон № 1697-VII), який містить спеціальні норми організації та порядку діяльності органів прокуратури України, особливості розгляду трудових спорів (зокрема, питання проходження служби в органах прокуратури, звільнення з неї, права і обов`язки прокурорів, їх соціальні гарантії та ін.).

Статтею 4 Закону № 1697-VII встановлено, що організація та діяльність прокуратури України, статус прокурорів визначаються Конституцією України, цим та іншими законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 51 Закону України «Про прокуратуру» передбачено загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 цього Закону прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Законом №113-ІХ у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин, статтю 51 Закону України «Про прокуратуру» доповнено частиною п`ятою, такого змісту: «на звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження».

У той же час приписами Закону України «Про прокуратуру» не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурорів у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Нормою, яка регулює порядок виплати вихідної допомоги у разі звільнення працівника, є стаття 44 КЗпП України.

Відповідно до статті 1 КЗпП України (у редакції, чинній станом на момент виникнення спірних правовідносин), цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.

Статтею 40 КЗпП України визначено порядок розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Так, за змістом пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, серед іншого, у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Водночас Законом №113-ІХ доповнено статтю 40 КЗпП України частиною п`ятою такого змісту: «Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус».

Статтею 44 КЗпП України передбачено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку <…>.

Зміни, внесені до КЗпП України Законом №113-ІХ, не визначають особливостей регулювання трудових відносин прокурорів, а лише передбачають, що ці особливості встановлюються спеціальним законом.

Таким чином, частиною п`ятою статті 51 Закону України «Про прокуратуру» та частиною четвертою статті 40 КЗпП України передбачено виключний перелік випадків, коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми КЗпП України. Разом з цим, у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 КЗпП України при вирішенні спірного питання.

Аналогічна правова позиція викладена постановах Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі №640/9375/20, від 16 вересня 2021 року у справі №600/690/20-а, від 30 вересня 2021 року у справі №160/10949/20, від 21 жовтня 2021 року у справі №380/5278/20, від 06 жовтня 2022 року у справі №360/2189/20.

Отже, при звільненні прокурор має права на отримання вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку, а тому доводи апелянта про відсутність у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні є помилковими й такими, що не відповідають усталеній практиці Верховного Суду стосовно застосування статті 44 КЗпП України у взаємозв`язку з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру».

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2021 року у справі №640/397/20 визнано протиправним та скасовано рішення кадрової комісії №2 від 10 грудня 2019 року №20 про неуспішне проходження атестації ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано наказ Генерального прокурора від 21 грудня 2019 року №2123ц про звільнення ОСОБА_1 з посади прокурора відділу нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту, управління нагляду та інформаційно-аналітичної роботи у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту Департаменту нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту Генеральної прокуратури України.

Поновлено ОСОБА_1 з 25 грудня 2019 року в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту, управління нагляду та інформаційно-аналітичної роботи у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту Департаменту нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту Генеральної прокуратури України.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 2 66 436,93 грн.

Зобов`язано Офіс Генерального прокурора нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 червня 2021 року по 17 червня 2021 року.

Стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у розмірі 29 768,40 грн (двадцять дев`ять тисяч сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок), з яких на професійну правничу допомогу у розмірі 29 000 грн (двадцять дев`ять тисяч гривень), по сплаті судового збору у розмірі 768,40 грн (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2021 року у праві №640/397/20 змінено та викладено абзаци 4, 6, 7 резолютивної частини в наступній редакції: "Поновити ОСОБА_1 з 26 грудня 2019 року в Офісі Генерального прокурора на посаді, рівнозначній посаді прокурора відділу нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту, управління нагляду та інформаційно-аналітичної роботи у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя та в умовах збройного конфлікту Департаменту нагляду у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту Генеральної прокуратури України. Стягнути з Офісу Генерального прокурора (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2019 року по 17 червня 2021 року в сумі 563 474 грн (п`ятсот шістдесят три тисячі чотириста сімдесят чотири гривні) 24 коп. без врахування обов`язкових відрахувань." В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 червня 2021 року залишено без змін.

Таким чином, у даному випадку відсутні правові підстави про стягнення з Офісу Генерального прокурора на користь позивача вихідної допомоги при звільненні, оскільки рішенням суду у справі №640/397/20, що набрало законної сили, ОСОБА_1 з 26 грудня 2019 року поновлено на посаді, тоді як вихідна допомога є разовим платежем та виплачується при остаточному звільненні.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги, то колегія суддів не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки вони є похідними, а тому також не підлягають задоволенню.

Окрім того, колегія суддів зазначає, що судом у справі №640/397/20 вже було стягнуто з Офісу Генерального прокурора на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 грудня 2019 року по 17 червня 2021 року.

Посилання позивача на ту обставину, що його фактично не поновлено на роботі відповідно до рішення суду, не є свідченням того, що позивач не був поновлений на роботі.

Оскільки позивача було поновлення на роботі за рішенням суду у справі №640/397/20, він має право на отримання заробітної плати або ж відповідно до ст. 236 КЗпП виплату середнього заробітку або різниці в заробітній платі за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Щодо рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів зазначає, що рішення суду в цій частині позивачем не оскаржується, а відповідач в апеляційній скарзі також не наводить доводів та міркувань в частині незаконності рішення щодо відмови позивачу у задоволенні позовних вимог.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено рішення з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а тому рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не виплати вихідної допомоги при звільненні, стягнення вихідну допомогу та стягнення середнього заробітку за весь час затримки підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону (ч.2 ст.317 КАСУ).

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Офісу Генерального прокурора задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність Офісу Генерального прокурора щодо не виплати вихідної допомоги при звільненні, стягнення вихідну допомогу та стягнення середнього заробітку за весь час затримки скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог.

В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Повний текст виготовлено: 13 грудня 2022 року.