Справа № 455/1316/22
Суддя: Кушнір А. В.
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 455/1316/22
Провадження № 2-а/455/20/2022
РІШЕННЯ

Іменем України

15 грудня 2022 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кушніра А.В.,

секретар судового засідання Борковська Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області інспектора відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Лимар Василя Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:

28.09.2022 ОСОБА_1 звернувся до Старосамбірського районного суду Львівської області із позовною заявою до Головного управління національної поліції у Львівській області та інспектора ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Лимар В.М., в якій просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення серії ЕГА № 788127 від 17 вересня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Свій позов мотивує тим, що 17 вересня 2022 року інспектором ВП № 1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, сержантом поліції Лимаром В. М., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 788127, згідно якої нібито 17 вересня 2022 року близько 15 години 50 хвилин в АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_1 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме телефонував на спецлінію «102» та повідомив про те, що його брат ОСОБА_2 вчиняв відносно нього домашнє насильство, хоча цього факту насправді не було. Ураховуючи викладене ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Вказує, що з даною постановою не згідний, вважаю її незаконною, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки у вказаному місці 17 вересня 2022 року близько 15 години 50 хвилин він подзвонив на спецлінію «102» і повідомив в телефонному режимі про те, що його рідний брат ОСОБА_2 знаходячись біля житлового будинку в АДРЕСА_1 обзивав його нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, мотивуючи тим, що він ( ОСОБА_1 ) не має права заходити на подвір`я до своєї племінниці ОСОБА_3 і намагався йому нанести удар кулаком правої руки. Очевидцем даного конфлікту був ОСОБА_4 , житель села Стар`ява Самбірського району Львівської області. З приводу неправомірних дій ОСОБА_2 він повідомив в телефонному режимі на спецлінію «102».

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.09.2022 справа передана для розгляду судді Кушніру А.В.

Ухвалою судді від 05.10.2022 адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу строк у 10 днів з дня вручення йому ухвали для усунення вказаній в ній недоліків.

27.10.2022 недоліки адміністративного позову було виправлено.

Ухвалою судді від 14.11.2022позивачу поновлено строк для звернення до суду з даним позовом та адміністративний позов прийнятий до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, проте подав суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Представник Головного управління Національної поліції у Львівській області в судове засідання не з`явився, хоча був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, а також від відповідача не надійшло до суду відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у відсутності його представника.

Інспектор ВП №1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області Лимар В.М. в судове засідання не з`явився, хоча був своєчасно і належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, а також від нього не надійшло до суду відзиву на позовну заяву, заяв чи клопотань, зокрема, про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності.

Згідно ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності відповідачів.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі учасники справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч. 4 ст. 229 КАС України, не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 17 вересня 2022 року інспектором ВП № 1 Самбірського РВП ГУНП у Львівській області, сержантом поліції Лимаром В. М., винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 788127, згідно якої 17 вересня 2022 року близько 15 години 50 хвилин в АДРЕСА_1 громадянин ОСОБА_1 ( позивач у справі) перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння здійснив завідомо неправдивий виклик поліції, а саме телефонував на спецлінію «102» та повідомив про те, що його брат ОСОБА_2 вчиняв відносно нього домашнє насильство, хоча цього факту насправді не було. Ураховуючи викладене ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 3400,00 грн.

Позивач по справі заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення, вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є протиправним.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню, зокрема, норми Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кодексу адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст.288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Завданням адміністративного судочинства, як вказується у ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Виходячи з вимог ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З огляду на зазначену норму суд під час розгляду справи щодо оскаржень рішень, дій чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень незалежно від підстав, наведених у позовній заяві, повинен перевірити їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Згідно ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

У спірному випадку позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП.

Стаття 183 КУпАП передбачає, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Диспозиція даної статті передбачає об`єктивну сторону правопорушення - виклик представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служби, зокрема поліції. При цьому дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції. Особа викликає поліцейського ніби то для надання допомоги, знаючи наперед те, що у цьому немає ніякої необхідності.

Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських, у тому числі.

Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

За приписами ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно зі ст.280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

При цьому, згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).

Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно ч.4 ст.77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Згідно ч.6 ст.77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Тобто, саме відповідач, будучи повноважною особою на розгляд справи про адміністративне правопорушення та складання постанови про накладення адміністративного стягнення, був зобов`язаний обґрунтувати правомірність складення оскаржуваної постанови.

Однак, жодних належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності відповідач суду не надав, доводи позивача, якими він заперечує постанову, не спростував.

Слід зазначити, що викладені в оскаржуваній постанові дії позивача щодо повідомлення (виклику) на спецлінію 102 Національної поліції про те, що «його брат ОСОБА_2 вчиняє відносно нього домашнє насильство, хоча цього факту насправді не було», самі по собі не можуть бути кваліфіковані як завідомо неправдиве повідомлення (виклик) поліції, і відповідно не можуть кваліфікуватись як адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 183 КУпАП, оскільки не наведено будь-яких відомостей чи доказів тому, що позивачем було викликано поліцію знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.

Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Положеннями статті 55 Конституції України гарантовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом 2 Закону України "Про Національну поліцію" завданням поліції є надання поліцейських послуг у сферах: забезпечення публічної безпеки і порядку; охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; протидії злочинності; надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.

Відповідно до статті 8 цього Закону поліцейський, серед іншого, зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних обов`язків), наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини; надавати невідкладну, зокрема, домедичну і медичну допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які перебувають у безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

При цьому, відповідно до п.1 ст.247 КУпАП відсутність події і складу адміністративного правопорушення є обставинами за яких провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Як слідує із пояснень позивача останній повністю заперечує обставини, викладені у постанові про накладення адміністративного стягнення. Позивач по справі заперечує факт вчинення адміністративного правопорушення та вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення є незаконним та необґрунтованим.

В свою чергу, відповідач в порушення вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в ході розгляду даної справи не представив суду жодних належних та допустимих доказів в підтвердження правомірності оскаржуваної постанови.

В судове засідання представник відповідача не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав.

Належних та допустимих доказів в розумінні статті 72 КАС України вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ст.183 КУпАП відповідачем суду не надано та матеріали справи не містять.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Дані обставини в сукупності дають підстави вважати, що відповідачем не виконано свого обов`язку передбаченого ч. 2 ст. 77 КАС України, докази, які б підтверджували наявність адміністративного правопорушення з боку позивача, відповідачем у встановлений судом строк надані не були, про причини їх неподання суд не повідомлено, що викликає сумнів про їх наявність на час розгляду справи відповідачем.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (ст.55 Конституції України).

Згідно ч. 2 і ч. 3 ст. 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених КУпАП.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

Отже, відповідно до чинного законодавства України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає зокрема, рішення про скасування постанови і закриття справи.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи те, що під час судового розгляду відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, які б вказували на наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, зокрема, доказів наявності прямого умислу в діяннях позивача на завідомо неправдивий виклик поліції, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, суд приходить до висновку, що позов підставний, оскаржувана постанова винесена за відсутністю належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, а тому її необхідно скасувати, а справу закрити.

Суд звертає увагу на те, що позивачем також заявлено позов до інспектора відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Лимар Василя Миколайовича.

Згідно із статтею 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені у статті 183.

Однак, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачених статтею 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення, поліцейські відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку - Національної поліції.

Отже, відповідні поліцейські не можуть виступати самостійним відповідачем у таких справах, оскільки належним відповідачем є саме відповідний орган, на який, зокрема положеннями статті 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення покладено функціональний обов`язок розглядати справи про адміністративні правопорушення зокрема і передбачені ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.

З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

З огляду на наведене, оскільки адміністративний позов заявлено також до інспектора відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Лимар Василя Миколайовича, який є неналежним відповідачем, то суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині до цього відповідача.

Отже позов підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст.2, 6, 72-77, 139, 241, 243-246, 250, 271- 272, 286 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області інспектора відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Лимар Василя Миколайовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити частково.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 788127 від 17 вересня 2022 року, винесеної інспектором відділення поліції № 1 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП у виді штрафу у розмірі 3400 ( три тисячі чотириста) гривень, а справу про адміністративне правопорушення - закрити.

В задоволенні позову в частині до інспектора відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Лимар Василя Миколайовича, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 );

Відповідачі:

- Головне управління Національної поліції у Львівській області, місцезнаходження: м.Львів, пл.Генерала Григоренка, 3, ЄДРПОУ-40108833.

- Інспектор відділення поліції №1 Самбірського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області Лимар Василя Миколайовича (робоче місцезнаходження: м.Старий Самбір вул.Л.Галицького, 41, Самбірського району Львівської області).

Повний текст судового рішення складено та проголошено 15.12 2022.

Суддя А.В. Кушнір