Справа № 380/19049/21
Суддя: Данилевич Н.А.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

14 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 380/19049/21

адміністративне провадження № К/990/34168/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі № 380/19049/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2022 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України.

25 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державного бюро розслідувань (далі - ДБР), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність ДБР в особі Управління внутрішнього контролю ДБР, яка полягає у відмові у проведенні службового розслідування щодо слідчого Першого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, Д. Кучера; слідчого Першого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, А. Шершелюка; начальника Першого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, А. Шкраби за скаргою позивача від 16 квітня 2021 року про вчинення дисциплінарного проступку та притягнення до дисциплінарної відповідальності;

- зобов`язати ДБР в особі Управління внутрішнього контролю ДБР провести службове розслідування щодо наявності у рішеннях, діях та бездіяльності слідчого Першого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, Д. Кучера; слідчого Першого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, А. Шершелюка; начальника Першого СВ СУ Територіального управління ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, А. Шкраби дисциплінарного проступку та наявності підстав для притягнення їх до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 позов задоволено частково: визнано протиправною відмову ДБР у проведенні службового розслідування, яка викладена у листі ДБР від 19 травня 2021 року за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 від 16 квітня 2021 року (зареєстрована 20 квітня 2021 року за вх. № 12583-21); зобов`язано ДБР в особі Управління внутрішнього контролю ДБР повторно розглянути скаргу ОСОБА_1 від 16 квітня 2021 року (зареєстрована 20 квітня 2021 року за вх. № 12583-21). В решті позову відмовлено.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань задоволено.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 380/19049/21 скасовано та прийнято нову постанову якою провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії закрито.

Постановою Верховного Суду від 28 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 19 липня 2022 року скасовано, а справу № 380/19049/21 направлено на новий судовий розгляд до цього ж суду.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року апеляційну скаргу Державного бюро розслідувань задоволено.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 380/19049/21 скасовано, а провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії закрито.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції, скаржник покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України та на пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України.

Щодо посилання на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України позивач зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права стосовно визначення адміністративної юрисдикції (статей 2, 19 КАС України) без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду (а саме, висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 813/3116/16)

Позивач вказує, що правовідносини, які виникли у цій справі, належать не до кримінальної, а до адміністративної юрисдикції.

Перевіривши доводи заявника касаційної скарги щодо вказаної підстави касаційного оскарження слід зазначити наступне.

Як встановлено судом касаційної інстанції, позивач, оскаржуючи рішення суду апеляційної інстанції від 19 липня 2022 року подав касаційну скаргу до Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року дійшов висновку, що фактично спір у цій справі виник у зв`язку з протиправними, на переконання позивача, діями слідчих, вчинених під час досудового розслідування кримінальних проваджень №0000007 та № 0001057, перевірка правомірності таких дій з огляду на положення пункту 2 частини другої статті 19 КАС України знаходиться поза межами юрисдикції адміністративного суду, адже їхнє оскарження має здійснюватися у порядку, установленому КПК України.

Разом з цим Верховний Суд дійшов висновку про порушення судом апеляційної інстанції встановленого положеннями статті 307 КАС України обов`язку завчасного та належного повідомлення сторін, зокрема ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, що стало наслідком направлення справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії закрито.

Проте позивач, подаючи касаційну скаргу після ухвалення судом апеляційної інстанції постанови від 02 листопада 2022 року повторно наголошує, що правовідносини, які виникли у цій справі, належать не до кримінальної, а до адміністративної юрисдикції.

Також слід зазначати, що подаючи першу касаційну скаргу у цій справі, скаржник вказував підставу відкриття касаційного провадження пункт 1 частину четверту статті 328 КАС України, зазначаючи що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду №813/3116/16.

Однак Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2022 року у цій справі, як вже було зазначено вище, дійшов висновку, що розгляд спору має здійснюватися у порядку, установленому КПК України.

Отже, подаючи вже дану касаційну скаргу, позивач проігнорував частину шосту статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права), повторно продублювавши підставу касаційного оскарження, а саме неврахування судом апеляційної інстанції висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 813/3116/16, який вже був врахований судом касаційної інстанції у цій справі.

Таким чином, Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки обґрунтування вказаної підстави зводиться до незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції та ігнорування висновків Верховного Суду, викладені в ухваленій постанові у цій справі.

Щодо посилання на пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України скаржник зазначає, що справу розглянуто апеляційним судом за його відсутності, оскільки у повістці про виклик позивача на судове засідання датою та часом проведення засідання було зазначено 02 листопада 2022 року о 12:00 год. (копія повістки додана до касаційної скарги). Проте, апеляційним судом розгляд цієї справи здійснено приблизно об 11:30 год. (як вказує скаржник, копія протоколу судового засідання буде надана після її отримання за його клопотанням), про що він не був повідомленим належним чином. Позивач наголошує, що це підтверджується копією технічного запису судового засідання у цій справі (диск з робочою копією технічного запису судового засідання доданий до касаційної скарги), де скорочений зміст оскаржуваної постанови був проголошений судом з 12:03 год. по 12:06 год. 02 листопада 2022 року, тобто, як вказує позивач, розгляд апеляційної скарги у цій справі відбувався без його участі, хоча він об 11:52 год. вже перебував в кімнаті очікування суду (як вказує скаржник, копія довідки ТУ Служби судової охорони у Львівській області буде додана після її надання за адвокатським запитом).

Перевіривши зазначені доводи, Верховний Суд зазначає наступне.

Так, звертаючись до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на підставі пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України, позивач зазначає, що перебував у приміщенні суду з 11:52, проте незважаючи на це суд апеляційної інстанції провів судове засідання без його участі, проте докази на вказану обставину на момент подання касаційної скарги, як і сам зазначає скаржник, не подані до Верховного Суду.

Суд, перевіривши диск з робочою копією технічного запису судового засідання, встановив, що секретар судового засідання Восьмого апеляційного адміністративного суду під час судового засідання доповів судді-доповідачу, що позивач у судове засідання не з`явився, про дату та час був повідомлений належним чином.

На спростування протилежного заявником касаційної скарги до Верховного Суду не додано жодного доказу, отже, з огляду на це Суд відхиляє посилання скаржника пункт 3 частини третьої статті 353 КАС України як на підставу касаційного оскарження.

З урахуванням змін до КАС України, внесених Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX і які набрали чинності 8 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з рішенням суду апеляційної інстанції, переоцінки встановлених судом обставин та досліджених ним доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.

Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції може бути переглянуте судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02 листопада 2022 року у справі № 380/19049/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії - повернути особі, яка її подала.

Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя Н.А. Данилевич