Справа № 420/14535/22
Суддя: Зуєва Л.Є.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/14535/22
Головуючий в 1 інстанції: Пекний А.С.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду

у складі: головуючої судді Зуєвої Л.Є.,

суддів: Коваля М.П., Кравця О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправним та скасувати підпункт 3.3 пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2022 року № 32 про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 рекрута ОСОБА_1 , якого призначено на посаду фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , ВОС-879962А, 8 тарифний розряд, шпк «старший сержант»;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою, ОСОБА_1 надав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та передати справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду.

Доводами апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не в повній мірі було надано оцінку доказів поважності причин пропуску строку для звернення до суду.

Апелянт стверджує, що введення правового режиму воєнного стану та проходження позивачем військової служби певною мірою ускладнює доступ позивача для своєчасного звернення до суду за захистом прав. При цьому, копія витягу з оскаржуваного наказу командира військової частини НОМЕР_1 була отримана лише на адвокатський запит від 27.09.2022 р. До цього часу позивач не був ознайомлений із спірним наказом, тому не мав змоги реалізувати своє право на судовий захист.

Також, Військовою частиною НОМЕР_1 надано до суду заяву про залишення позовної заяви без розгляду, оскільки наказом №295 від 16.11.2022 р. позивач був звільнений з військової служби, однак колегія суддів зазначає, що предметом розгляду в суді апеляційної інстанції є процесуальна ухвала суду про повернення позовної заяви, адміністративне провадження у цій справі не відкрито, а тому така заява є передчасною та не береться судом до уваги, оскільки апеляційним судом досліджується питання доступу до суду з таким позовом.

Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Згідно ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Щоб адміністративний позов був прийнятий до провадження судом першої інстанції, позивачу необхідно дотримуватись порядку подання позовної заяви в межах реалізації права на звернення до суду та кореспондуючого права на повноважний суд з урахуванням положень пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 55 Конституції України, частини четвертої статті 5 КАС України.

Проте, процесуальним законом передбачені певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Крім того, пунктами 6, 7 частини п`ятої статті 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки, який зобов`язує учасника справи діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без суттєвих затримок та зайвих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом, упродовж визначених для цього строків.

Отже, учасник справи, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на звернення з позовом до суду, повинен забезпечити неухильне і своєчасне виконання своїх процесуальних обов`язків, вимог закону і суду, зокрема стосовно звернення до суду з позовною заяву у строки встановлені законом.

Строк звернення до адміністративного суду регламентовано статтею 122 КАС України, за приписами частин першої, другої якої, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 118 КАС України процесуальні строки - це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати.

Частиною 5 статті 122 КАС України передбачено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Судом встановлено, що 12.10.2022 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа - ІНФОРМАЦІЯ_1 та просив визнати протиправним та скасувати підпункт 3.3 пункту 3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2022 року № 32 про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 рекрута ОСОБА_1 , якого призначено на посаду фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , ВОС-879962А, 8 тарифний розряд, шпк «старший сержант»; зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення з військової служби ОСОБА_1 з урахуванням висновків суду.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 14.10.2022 р. позов було залишено без руху, оскільки позивачем пропущено місячний строк звернення до суду.

На виконання вимог ухвали від 14.10.2022 р. про залишення позовної заяви без руху позивач надав заяву про усунення недоліків позовної заяви, однак судом зазначені позивачем підстави пропуску строку звернення до суду визнано не поважними, а тому як наслідок повернуто позовну заяву.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважає такий висновок передчасним, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається з наданої до суду першої інстанції заяви про поновлення строку та з апеляційної скарги, позивач зазначає, що станом на час звернення до суду і надалі він проходить військову службу, що певною мірою ускладнює доступ позивача до своєчасного звернення до суду.

Також, позивач звернув увагу, що з метою збору доказів адвокатом Тарановим С.І. скеровано до військової частини НОМЕР_1 адвокатський запит від 27.09.2022 року № 01.Ч.022/13-09.АЗ та листом військової частини НОМЕР_1 від 17.10.2022 року № 2497 надано відповідь на адвокатський запит, зокрема, надана копія витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 року № 32.

Вказаний лист адвокат Тарановим С.І. отримав в кінці жовтня 2022 року засобами поштового зв`язку.

Крім того, позивач під час проходження військової служби без зайвих зволікань, в розумний строк, як тільки це стало можливо, звернувся до адвоката ОСОБА_2 для отримання правової допомоги.

Апелянт вважає, що оскільки строк звернення до суду, який позивачем пропущений, припав на період дії воєнного стану на території України, беручи до уваги існуючі обмеження та перешкоди, які встановлені під час вказаного особливого правового режиму та вказані вище обставини, строк звернення до суду пропущений з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи та доводи позивача викладенні в заяві про поновлення строку звернення до суду та в апеляційній скарзі колегія суддів зазначає наступне.

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. У разі неподання особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Водночас для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Колегія суддів зазначає, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у позовній заяві та в апеляційній скарзі позивач зазначає, що неодноразово звертався в усній формі до керівництва військової частини НОМЕР_1 і лише 21.09.2022 року ним було отримано копію витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 26.02.2022 року № 32 (підпункт 3.3. пункту 3 наказу) про зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 рекрута ОСОБА_1 , якого призначено на посаду фельдшера медичного пункту військової частини НОМЕР_1 , ВОС-879962А.

Судом встановлено, що після отримання витягу з оскаржуваного наказу позивач звернувся до адвоката за правовою допомогою, після чого копію оскаржуваного наказу 17.10.2022 р. було надано відповідачем адвокату Таранову С.І. на його адвокатський запит в межах надання правової допомоги ОСОБА_1 (а.с. 24-26).

В матеріалах справи відсутні інші докази, які б вказували на те, що позивач раніше був ознайомлений із спірним наказом, а судом першої інстанції не було отримано таких доказів від учасників справи, тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було передчасно повернуто позов з підстав пропуску строку звернення до суду, оскільки матеріали справи не містять доказів ознайомлення з оскаржуваним наказом.

При цьому, повертаючи позов судом першої інстанції було зазначено, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може безумовно вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Водночас суд першої інстанції не звернув увагу на ті обставини, що позивач на підставі Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», Указу Президента України від 25 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» мобілізований у першу хвилю та зарахований до списків особового складу з 26.02.2022 р. справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою фельдшера медичного пункту ВЧ НОМЕР_1 .

Колегія суддів зазначає, що вказані обставини можуть свідчити про пропуск строку звернення позивача до суду за захистом його прав з поважних причин та є підставою для поновлення судом строків, установлених ч. 2 ст. 122 КАС України.

Слід зазначити, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Протягом усього періоду дії воєнного стану, запровадженого на території України у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, суворе застосування адміністративними судами процесуальних строків стосовно звернення до суду із позовними заявами, апеляційними і касаційними скаргами, іншими процесуальними документами може мати ознаки невиправданого обмеження доступу до суду, гарантованого статтями 55, 124, 129 Конституції України, ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та ст. 6 зазначеної Конвенції.

Зазначений висновок узгоджується з позицією викладеною Верховним Судом в постанові від 29.09.2022 р. справа №500/1912/22.

Таким чином, враховуючи, що станом на день звернення до суду із позовом ОСОБА_1 продовжував проходити військову службу, що вимагає від нього постійного перебування за місцем дислокації військової частини для виконання покладених обов`язків, що певною мірою ускладнює можливість військовослужбовця своєчасно звернутися до суду в умовах дії правового режиму воєнного стану, як і своєчасно скористатися правом на юридичну допомогу, оскільки цього не дозволяє зробити особливість проходження військової служби, колегія суддів, з урахуванням висновків викладених Верховним Судом в постанові від 29.09.2022 р. по справі №500/1912/22 вважає, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про відсутність поважних причин, які перешкоджали ОСОБА_1 своєчасно звернутися за судовим захистом.

Судова колегія також зазначає, що суд першої інстанції не позбавлений можливості після відкриття провадження у справі та з урахуванням матеріалів, наданих іншими учасниками справи дослідити факт дотримання чи недотримання позивачем строку звернення до суду та пересвідчитися, у разі його пропуску, чи наявні поважні причини для його поновлення. При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 123 КАС України, якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно з ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 308, 312, 315, 320, 321, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 27 жовтня 2022 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання відкриття провадження у справі та продовження розгляду справи.

Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча суддя: Л.Є. Зуєва

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.О. Кравець