Справа № 420/13815/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2022-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії-

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшов адміністративний позов (а.с.1-13) ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою суду від 04.10.2022 року позов залишено без руху, надано строк на усунення недоліків позову (а.с.22). Ухвалою суду від 21.10.2022 року продовжено строк на усунення недоліків позову (а.с.36-38).

До суду на виконання ухвали суду надійшла заява, докази та позов (а.с.47-54) ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 14.09.2022 року №76 про відмову у призначенні пенсії; - зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області повторно розглянути її заяву від 07.09.2022 року про призначення пенсії за вислугою років та призначити пенсію відповідно до п. «е» ст.55 Закону №1788-ХІІ.

Ухвалою суду від 03.11.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено, що справа буде розглянута за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у строк не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження. Також витребувані докази у відповідача (а.с.74).

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила про протиправність відмови ГУ ПФУ у призначенні їй пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) у редакції, чинній до внесення змін Законом від 02.03.2015 року №213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (далі Закон №213-VIII) та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року №911-VIII (далі Закон №911-VIII), оскільки на момент звернення за призначенням пенсії (07.09.2022) вона мала стаж роботи як працівника освіти понад 25 років, що з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019, дає їй право на призначення пенсії за вислугу років при дотриманні лише однієї умови наявність на дату звернення із заявою про призначення пенсії спеціального стажу роботи від 25 років. Відровідно позивач вважає безпідставним застосування відповідачем до спірних відносин Закону №1788-ХІІ в редакції Закону №213-VIII та Закону №911-VIII з посиланням на відсутність у неї необхідного пільгового стажу для призначення пенсії за вислугу років, який станом на 11.10.2017 повинен дорівнювати 26 років 6 місяців.

Відповідач надав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову та наполягає на правомірності оскаржуваного позивачкою рішення, вважаючи, що оскільки позивачка станом на 11.10.2017 не мала стажу 26 років 6 місяців вона не має права на пенсію за вислугу років відповідно до п. «е» ст.55 Закону №1788-ХІІ.

11.10.2017 року набрав чинності Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», згідно з перехідними положеннями якого пенсія за вислугу років призначається якщо станом на 11.10.2017 року особа мала стаж за вислугу років, передбачені Законом №1788-ХІІ, якім у свою чергу, а саме п. «е» ст.55 необхідний стаж 26 років 6 місяців, а стаж позивачци станом на 11.10.2017 року становить 25 років 1 місяць 27 днів.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України (паспорт серії НОМЕР_1 , а.с. 55-56).

Позивачка згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 з 01.09.1995 по 31.08.2022 працювала вчителем малювання загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що 30.10.2018 року перейменована на заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів на підставі рішення сесії селищної ради №98 від 30.10.2018.

07.09.2022 позивачка звернулась до ГУ ПФУ із заявою про призначення їй пенсії за вислугу років (а.с. 84), вважаючи, що набула таке право відповідно до п. «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ як працівник освіти з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №2-р/2019 від 04.06.2019 року. За результатом розгляду заяви ГУ ПФУ 14.09.2022 прийнято рішення №76 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку з відсутністю у заявника спеціального стажу станом на 11.10.2017 у розмірі 26 років 6 місяців, адже спеціальний стаж заявника станом на 11.10.2017 становив лише 25 років 1 місяць 27 днів (а.с.108).

Позивачка, вважаючи рішення №76 від 14.09.2022 протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернулась до суду з даним позовом.

Дослідивши заяви по суті та надані докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Одеській області від 14.09.2022 року №76 про відмову у призначенні пенсії, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України №1788-ХІІ та Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII за цим Законом призначаються, зокрема, трудові пенсії за віком.

Згідно статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти відповідно до пункту «е» статті 55.

Пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції, чинній до 01.04.2015) було встановлено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Проте, Законом України №213-VIII, який набув чинності з 01.04.2015 пункт «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ було викладено в іншій редакції, згідно якої право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, незалежно від віку за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати:

з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців;

з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років;

з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців;

з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років;

з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців;

з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців;

з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років;

з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців;

з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

У подальшому, згідно із Законом України №911VIII до статті 55 Закону №1788-ХІІ з 01.01.2016 було внесено зміни та пункт «е» вказаної статті викладений в наступний редакції:

«Право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 року - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців; з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років; з 1 квітня 2021 року по 31 березня 2022 року - не менше 28 років 6 місяців; з 1 квітня 2022 року по 31 березня 2023 року - не менше 29 років; з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 29 років 6 місяців; з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року»

Отже, Закон №911-VIII встановив раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян при наявному спеціальному стажі діяльності.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами України №213-VIII та №911-VIII.

Конституційний Суд України приймаючи вказане рішення, виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення певного віку (для працівників, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788-ХІІ 55 років), нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, Конституційний Суд України зазначив, що положення Закону №1788 щодо підвищення на п`ять років віку виходу на пенсію для жінок, а також збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років для окремих категорій працівників, є такими, що позбавляють вказаних осіб права на соціальний захист і не відповідають конституційним принципам прав і свобод людини, соціальної держави.

Таким чином, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами України №213-VIII та №911-VIII втратила чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення, тобто з 04.06.2019 року.

Враховуючи рішення Конституційного Суду від 04.06.2019 року №2-р/2019 Верховний Суд сформував правовий висновок, викладений у постанові від 27.07.2022 по справі №440/1286/20, згідно якого з 04.06.2019 року при вирішенні питання про призначення позивачці пенсії за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII необхідно керуватися вказаною нормою у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII. Вказаний висновок в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України підлягає застосуванню у спірних правовідносинах по даній справі.

Отже, з 04.06.2019 року при визначенні права на отримання пенсії за вислугу років незалежно від віку необхідно виходити з наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років на посадах зазначених у переліку, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Позивачка згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 займала посаду вчителя малювання загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що 30.10.2018 року перейменована на заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів Вказана посада входить до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

Відмовляючи у задоволенні заяви про призначення позивачу пенсії, ГУ ПФУ посилалось на недостатність у ОСОБА_1 станом на 11.10.2017 року спеціального стажу роботи 26 років 6 місяців, який дає право на призначення пенсії, посилаючись на набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII.

Між тим, правові висновки щодо застосування норм вказаного Закону з урахуванням рішення Конституційного Суду від 04.06.2019 року №2-р/2019 вказані у постанові Верховного Суду від 27.07.2022 по справі №440/1286/20.

Верховний Суд зазначив, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-ІV.

03.10.2017 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII, яким з 11 жовтня 2017 року розділ XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV доповнено пунктом 2-1.

Згідно з пунктом 2-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, особам,які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Також, Законом №2148-VІІІ були внесені зміни до пункту 16 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-XII, після внесених яких вказаний пункт викладений у наступній редакції:

«До приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону №1788-XII застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії».

Верховний Суд у постанові від 27.07.2022 по справі №440/1286/20 погодився з висновками судів попередніх інстанцій, що враховуючи положення п.2-1 та п.16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсія за вислугу років згідно положень пункту «е» статті 55 Закону України №1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11.10.2017 року, але з 04.06. 2019 року при вирішенні питання про призначенні пенсії за вислугою років відповідно до статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законами України №213-VIII та №911-VIII.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_2 з 01.09.1995 по 31.08.2022 працювала вчителем малювання загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, що 30.10.2018 року перейменована на заклад загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів на підставі рішення сесії селищної ради №98 від 30.10.2018. Таким чином станом на 11.10.2017 року, спеціальний стаж ОСОБА_1 , як працівника освіти, у розумінні пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII становить 25 років, 1 місяць, 27 днів, що не заперечує відповідач в оскаржуваному рішенні.

З урахуванням застосування п.2-1 та п.16 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, за якими пенсія за вислугу років відповідно до положень пункту «е» статті 55 Закону України №1788-XII може бути призначена особам, які мають стаж, необхідний для її призначення станом на 11 жовтня 2017 року, рішення Конституційного Суду від 04.06.2019 року №2-р/2019, пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII станом на 11.10.2017 року, як такої що мала спеціальний стаж 25 років, 1 місяць, 27 днів.

Судом встановлено, що відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення від 14.09.2022 року №76 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років застосовано пункт «е» статті 55 Закону №1788-XII у редакції, що визнана неконституційною рішенням Конституційного Суду України від 04.06.2019 року №2-р/2019, отже оскаржуване рішення ГУ ПФУ від 14.09.2022 року №76 є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Фактично протиправним рішенням відповідач позбавив позивача гарантованого конституційного права на отримання пенсії, та неправомірно не застосував Закон, якій визнаний неконституційним.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву від 07.09.2022 року про призначення пенсії за вислугою років та призначити позивачу пенсію відповідно до п. «е» ст.55 Закону №1788-ХІІ вони підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За правилами статті 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, а також порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Частиною п`ятою статті 45 Закону №1058-IV передбачено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Порядок №22-1).

Відповідно до пункту 4.3 Порядку №22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, єдиним органом до повноважень якого належить прийняття рішення про призначення пенсії, у тому числі за вислугу років, є територіальний орган Пенсійного фонду до якого особа звернулася з відповідною заявою.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними статтею 2 КАС України.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.

Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Отже, з огляду на встановлені у справі обставини та норми права, що регулюють спірні правовідносини, з урахуванням висновку суду про наявність права у позивачки на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII станом на 11.10.2017 року, як такої що мала станом на 11.10.2017 року спеціальний стаж 25 років 1 місяць 27 днів, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав є зобов`язання ГУПФУ повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2022 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З урахуванням зазначеного, суд на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно наявної в матеріаліалах справи квитанції позивач позивач за подання адміністративного позову сплатив 992,40 грн судового збору (а.с.20).

Зважаючи на викладене, на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 700,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУ ПФУ.

Керуючись статтями 2, 3, 6, 7, 8, 9, 12, 139, 241-246 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відмову в призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 від 14.09.2022 року №76.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 07.09.2022 року про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788ХІІ з урахуванням висновків суду.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області судові витрати за сплату судового збору в розмірі 700,00 грн.

Рішення набирає законної сили у порядку ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст. 295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва