Справа № 320/9196/22
Суддя: Лисенко В.І.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2022 року м.Київ № 320/9196/22
Суддя Київського окружного адміністративного суду Лисенко В.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення №70 від 28.06.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, що працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області з 28 червня 2022 року призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є потерпілою від Чорнобильської катастрофи 4 категорії і має право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку на підставі ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", проте відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії.
Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами ОСОБА_1 , подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про те, що відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років. Зазначив, що користуючись посвідченням потерпілої особи внаслідок аварії на ЧАЕС позивачка не має права на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки документально не підтверджено факт постійного його проживання в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 01.01.1993.
Не погоджуючись з позицією відповідача, позивач подав відповідь Позивач не погоджуючись з позицією відповідача, подав відповідь на відзив, у якій зазначив про те, що при зверненні до органу пенсійного фонду з заявою про призначення пенсії, він надав докази про постійне проживання у зоні посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років станом на 01.01.1993. Також, позивач звертає увагу суду, що він має статус особи, що постійно проживає чи працює у зоні посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується посвідченням потерпілого від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 4-ї категорії.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим міським відділом №1 Білоцерківського МУ РУ МВС України в Київській області 05.11.1996.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_3 , виданим Київською облдержадміністрацією 10.02.2005, позивач є громадянином, який постійно проживає або постійно працює на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4).
28.06.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду у Київській області із заявою про призначення йому пенсії зі зниженням пенсійного віку, як потерпілому внаслідок аварії на ЧАЕС.
До заяви було додано, оригінал паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду, оригінал трудової книжки, посвідчення особи, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_3 , а також оригіналу довідок про роботу та проживання на території радіоактивного забруднення.
Проте, рішенням Головного управління Пенсійного фонду у Київській області від 04.07.2022 №11474/03-16 позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку у відповідності до вимог ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян. які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи". Своє рішення відповідач обґрунтовує тим, що період проживання заявника на території посиленого радіологічного контролю до 01.01.1993 не підтверджено. Для призначення пенсії із зниженням пенсійного віку необхідно надати довідку про місце проживання з 26.04.1986. А тому право на призначення пенсії позивач набуде 03.04.2030.
Також, у рішенні зазначено, що необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зменшений на кількість років зменшення пенсійного віку становить 24 роки. Страховий стаж позивача становить 31 рік 09 місяців 14 днів.
Не погоджуючись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).
Статтею 49 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV, в редакції, станом на дату виникнення спірних правовідносин).
Зокрема, ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.
Відповідно до абзацу 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Відповідно до абз. 4 п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" потерпілим від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
В примітці до п. 2 ч. 1 ст. 55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).
Отже, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на території зони посиленого радіологічного контролю з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993 протягом не менше 4 років, має право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку. При цьому постійне проживання такої особи або постійна робота у зазначеній зоні дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 1 рік за кожні 3 повні роки проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років.
Тобто, максимальна величина зменшення пенсійного віку для особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 4 категорії не може перевищувати 5 років.
Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
55 років - які народилися по 30 вересня 1956 року включно;
55 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;
56 років - які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року;
56 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;
57 років - які народилися з 1 квітня 1958 року по 30 вересня 1958 року;
57 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;
58 років - які народилися з 1 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року;
58 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;
59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року;
59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;
60 років - які народилися з 1 квітня 1961 року по 31 грудня 1961 року.
Таким чином, при підтвердженні наявності права на зниження пенсійного віку на 5 років відповідно до статті 55 Закону № 796, пенсія за віком може бути призначена особам:
- які народилися у період по 30.09.1961 р. включно - при досягненні 50 років;
- які народилися у період з 01.10.1961 р. по 31.03.1962 р. - при досягненні 50 років 6 місяців;
- які народилися у період з 01.04.1962 р. по 30.09.1962 р. - при досягненні 51 року;
- які народилися у період з 01.10.1962 р. по 31.03.1963 р. - при досягненні 51 року 6 місяців;
- які народилися у період з 01.04.1963 р. по 30.09.1963 р. - при досягненні 52 років;
- які народилися у період з 01.10.1963 р. по 31.03.1964 р. - при досягненні 52 років 6 місяців;
- які народилися у період з 01.04.1964 р. по 30.09.1964 р. - при досягненні 53 років;
- які народилися у період з 01.10.1964 р. по 31.03.1965 р. - при досягненні 53 років 6 місяців;
- які народилися у період з 01.04.1965 р. по 30.09.1965 р. - при досягненні 54 років;
- які народилися у період з 01.10.1965 р. по 31.03.1966 р. - при досягненні 54 років 6 місяців;
- які народилися після 01.04.1966 р. - при досягненні 55 років.
Отже, оскільки позивач народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час звернення до відповідача (28.06.2022) із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до положень статті 55 Закону № 796, ОСОБА_1 досяг необхідного віку для призначення такої пенсії (55 років), за умови підтвердження права на зниженням пенсійного віку.
Оцінюючи обґрунтованість тверджень позивача щодо наявності у нього права на призначення пенсії суд враховує, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі - Порядок №22-1).
Відповідно до п.2.1 Порядку №22-1, при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).
Судом встановлено, що до заяви про призначення пенсії від 28.06.2022 позивач додав: оригінал паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного коду; оригінал трудової книжки; оригінал посвідчення особи, що потерпіла внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії ; довідку №736 від 28.11.1996; копію ордеру №1012 від 16.10.1969 та форми 1; копію свідоцтва про народження.
Документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" (ч.3 ст.65 Закону №796-XII).
Копією посвідчення серії НОМЕР_4 , виданим 10.02.2005 Київською обласною державною адміністрацією, підтверджується, що ОСОБА_1 є громадянином, який постійно проживає на території зони посиленого радіологічного контролю. Пред`явник має право на пільги і компенсації, встановлені Законом УРСР «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають на території зони посиленого радіоекологічного контролю.
За змістом позовної заяви ОСОБА_1 вважає, що наявність у нього статусу громадянина, потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 4 є підтвердженням того, що станом на 1 січня 1993 року він проживав на радіоактивно забрудненій території, яка належить до зони посиленого радіоекологічного контролю. Таким чином, вважає, що в нього є право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
Згідно з п.6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 "Про затвердження Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" (яка була чинною на момент видачі позивачці посвідчення серії НОМЕР_5 ) (далі Порядок - №501) передбачено, що особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.
Відповідно до п.2 Порядку №501, посвідчення є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користуватися пільгами й компенсаціями, встановленими законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", іншими актами законодавства.
Зазначене кореспондується зі змістом частини третьої статті 65 Закону №796-ХІІ, згідно з якою посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.
Таким чином, Законом №796-ХІІ та Порядком №501 чітко визначено, що саме посвідчення відповідної категорії є документом, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, визначеними Законом для такої категорії.
При цьому, суд не приймає до уваги доводів відповідача про те, що користуючись посвідченням потерпілого особи внаслідок аварії на ЧАЕС позивач не має права на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до ст.55 Закону №796-XII, оскільки єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи.
Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 31.10.2019 у справі №212/12245/13-а (№К/9901/1087/18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.
Таким чином, надаючи особі посвідчення Учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або Потерпілий від Чорнобильської катастрофи держава визнає за особою право на пільги, встановленні чинним законодавством для власників такого посвідчення.
За наведених обставин, суд дійшов висновку, що наявність у позивачки посвідчення потерпілої від Чорнобильської катастрофи (категорія 4) серії НОМЕР_5 , виданого 10.02.2005 Київською обласною державною адміністрацією, підтверджує той факт, що ОСОБА_1 з моменту аварії на ЧАЕС та станом на 1 січня 1993 року постійно проживав у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років, що дає їй право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку.
За змістом частин третьої та четвертої статті 15 Закону №796-ХІІ підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.
З трудової книжки позивача серії НОМЕР_6 від 04.04.1992 вбачається, що позивач у період до 01.01.1993:
- 01.09.1984 - навчався у Київському політехнічному інституті;
- з 25.06.1985 до 27.05.1987 - служба у Радянській Армії;
- з 28.05.1987 до 13.02.1992 - навчання у Київському політехнічному інституті;
- 01.04.1992 - зарахований на роботу на посаду провідного енергетика у радгосп " ІНФОРМАЦІЯ_2 ".
Відповідно до архівної довідки від 26.05.2022 №07-01-45/100 архівний відділ Білоцерківської райдержадміністрації не має можливості надати довідку про місце проживання ОСОБА_1 у період з червня 1987 року до 01.01.1993 за адресою: АДРЕСА_1 чи надати копію домової книги за вказаною адресою, оскільки такі документи на зберігання до архівного відділу не передавалися.
Згіно з відповіддю Білоцерківської міської ради Київської області від 02.06.2022 №15.1-11/980 відомості про реєстрацію місця проживання згідно з даними, що значаться у картці реєстрації фізичної особи (форма-А), поквартирній картці (форма-Б), у будинковій книзі (для приватного домоволодіння), або у реєстрі територіальної громади м.Біла Церква. Водночас, відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 у період з 01.06.1987 до 01.01.1993 відсутні.
Відповідно до копій ордеру №1012 від 16.10.1969 та форми-1 позивач у період з 21.01.1972 до 04.03.1994 був зареєстрований у АДРЕСА_1 .
Актом про встановлення факту проживання ОСОБА_1 від 15.09.2022 підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . У період часу з 01.06.1987 до 22.06.1994 фактично прожив за адресою: АДРЕСА_1 .
Також, копією паспорту підтверджується факт реєстрації та проживання позивача у м.Біла Церква з 31.08.1999.
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106, м.Біла Церква Київської області відносилось до 4 зони посиленого радіоекологічного контролю до 01.01.2015.
Таким чином, наданими позивачем документами підтверджується його факт проживання у зоні посиленого радіологічного контролю.
Відтак, період проживання позивача станом на 01.01.1993 в зоні посиленого радіологічного контролю становить не менше 4 років, а станом на дату звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком загальний період проживання позивача становить понад 20 років (до 01.01.2015).
Враховуючи наявність у позивача посвідчення потерпілого внаслідок Чорнобильської катастрофи та доказів, що підтверджують факт проживання позивача на території зони посиленого радіологічного контролю (категорія 4) (станом на 01.01.1993 понад 4 роки, та понад 20 років станом на 01.01.2015), суд дійшов висновку, що позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку на 5 років відповідно до ст.55 Закону №796-ХІІ (1 рік за повних 3 роки проживання в зоні посиленого радіологічного контролю, але не більше 5 років).
Статтею 55 Закону №796-ХІІ визначено, що необхідний мінімальний страховий стаж для призначення пенсії зменшується на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Частиною першою ст. 26 Закону №1058-IV визначено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Суд установив, що позивач має право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку. Страховий стаж позивача становить 31 рік 09 місяців 14 днів, що сторонами не оскаржується.
У зв`язку з цим, у розпорядженні відповідача було достатньо документів, які би слугували підставою для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком із 28.06.2022 зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи"
З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що відповідач протиправно відмовив позивачеві у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку як потерпілому внаслідок Чорнобильської катастрофи, внаслідок чого порушив гарантоване державою право позивачки на пенсійне забезпечення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів правомірності своєї поведінки у спірних правовідносинах.
Натомість обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.
Суд вважає, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити позивачці пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до вимог ст. 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з 28.06.2022.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів на підтвердження правомірності своїх дій.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до копії квитанції від 30.09.2022 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Зважаючи на задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору на суму 992,40 грн, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Задовольнити адміністративний позов.

Визнати протиправним та скасувати рішення №70 від 28.06.2022 Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як особі, що працювала або проживала на територіях радіоактивного забруднення.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, Київська область) з 28 червня 2022 року призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) пенсію за віком із зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ - 22933548, вул.Саєнка Андрія, 10, м.Фастів, Київська область) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) , сплачений ним судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Лисенко В.І.