Справа № 380/12843/22
Суддя: Братичак Уляна Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року

Зал судових засідань №3,

Львівський окружний адміністративний суд,

у складі:

головуючої-судді Братичак У.В.,

секретар судового засідання Богданова А.В.,

за участю сторін:

представника позивача Шуляк Н.О.,

представника відповідача Задерецького А.В.,

представника відповідача Рибак Х.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, у м.Львові, в порядку загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2, Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (місцепроживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ) звернувся з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_2 (місцезнаходження: АДРЕСА_3; ЄДРПОУ: НОМЕР_5), Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить:

- скасувати Наказ ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.03.2022 №62 в частині мобілізації ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України;

- скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Західного ОТО Національної гвардії України від 07.03.2022 №60с/ч, яким ОСОБА_1 призначено на посаду Начальника варти СВ(з00М26) СР 5СБ із званням молодший сержант;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі уповноважених осіб негайно після набрання чинності рішення суду звільнити ОСОБА_1 з військової служби особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 07.03.2022 ОСОБА_1 було мобілізовано до лав Національної гвардії України ІНФОРМАЦІЯ_2 (на даний час - Третій відділ ІНФОРМАЦІЯ_2). Водночас, під час призову позивача на військову службу в порядку мобілізації, він неодноразово повідомляв про те, що він є завідувачем лабораторії генетики спадкових патологій, старшим науковим співробітником, кандидатом біологічних наук, а тому відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Крім цього позивач вказує, що протягом періоду 2020-2021 року він переніс ускладення від КОВІД, внаслідок чого у нього уражено 70 відсотків легень. Зазначає, що має системні захворювання і не є повністю придатний до військової служби.

Разом з тим, вищевказані доводи не були взяті до уваги відповідачем 1 й позивача, на його думку, було незаконно мобілізовано та направлено для проходження військової служби у Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України, у зв`язку з чим він звернувся до суду з даним позовом та просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 19.09.2022 у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення доказів - відмовлено.

Ухвалою суду від 19.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.

05.10.2022 від відповідача 2 - Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позивач в своїй позовній заяві зазначає, що підставою для його звільнення є те, що він являється завідувачем лабораторії генетики спадкових паталогій, старший науковий співробітник, має науковий ступінь кандидата біологічних наук та посилається при цьому на ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Однак, враховуючи те, що ОСОБА_1 був призваним на військову службу під час мобілізації Третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний час проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, то згідно з п.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», правових підстав для його звільнення немає. Відтак, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Від відповідача 1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 на адресу суду 06.10.2022 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що громадянин ОСОБА_1 07.03.2022 прибув до Третього відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на облік у зв`язку із зміною місця проживання, проходження медичної комісії та визначення призначення на особливий період. Цього ж дня ОСОБА_1 був поставлений на тимчасовий військовий облік у Третьому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2, пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією при Третьому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 та був визнаний придатним до військової служби.

Водночас, під час призову позивача в порядку мобілізації, працівниками Третього відділу ІНФОРМАЦІЯ_2, з метою з`ясування наявності чи відсутності підстав, передбачених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які дають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, проведено бесіду, в ході якої позивачем не надано жодного підтверджуючого документа, які б надавали останньому право на відстрочку від призову під час мобілізації.

Представник відповідача 1 також повідомив, що 07.03.2022 ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час мобілізації та направлений для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України. Призов позивача здійснений ІНФОРМАЦІЯ_2 в ході виконання заходів загальної мобілізації. Водночас, звернув увагу, що частина 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не містить таких підстав звільнення з військової служби, на які посилається позивач. Враховуючи наведене, просить у задоволенні позову відмовити повністю.

Протокольною ухвалою суду від 01.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

01.12.2022 представник позивача подала до суду заяву про зміну предмету позову, яку суд розцінює як заяву про уточнення позовних вимог, що не заперечується стороною.

08.12.2022 від представника відповідача 1 надійшли пояснення на заяву представника позивача про уточнення позовних вимог, в яких крім викладених у відзиві на позовну заяву обставин, зазначено, що у контексті спірних відносин наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 №62 від 07.03.2022 про призов ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №60 від 07.03.2022 про зарахування до списків військової частини ОСОБА_1 , є індивідуальними правовими актами, що вичерпали свою дію фактом призову позивача на військову службу.

Як наслідок, скасування таких наказів не призведе до відновлення попереднього становища позивача, адже порядок демобілізації військовослужбовців чітко визначений законом і такий порядок не передбачає випадків демобілізації за рішенням суду про скасування наказу про призов. Так само визнання протиправними дій відповідачів щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації не гарантує позивачу ефективного захисту його прав у спірних відносинах, адже не призведе до виникнення у відповідачів будь-яких обов`язків, пов`язаних з виконанням цього рішення суду.

08.12.2022 від представника відповідача 2 надійшов відзив на заяву про уточнення позовних вимог, де зазначено, що звільнення військовослужбовців проводиться на підставах, визначених статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», командиром військової частини, який має право видавати накази по стройовій частині. Рапорт військовослужбовця ОСОБА_1 від 01.08.2022 у Військову частину НОМЕР_1 НГУ не надходив та командиром Військової частини НОМЕР_1 не розглядався. У військову частину НОМЕР_1 НГУ надійшов рапорт позивача від 22.08.2022, який був розглянутий та надано відповідь №50/02/22/1-980 від 25.08.2022.

Водночас, представник відповідача 2 звертає увагу суду, що позивач не звертався до командира військової частини із проханням звільнити його із військової служби, а звертався з приводу надання йому відстрочки від служби. Однак, зазначає, що командир військової частини не є уповноваженим органом надавати відстрочку від призову на військову службу. При цьому, вказує, що позивач хибно вважає, що командир військової частини повинен був надати йому відстрочку від призову на військову службу, згідно з ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки ОСОБА_1 вже прийнятий на військову службу відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідачів в судовому засіданні проти позовних вимог заперечили, просили у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини та надав їм правову оцінку.

Згідно з витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 07.03.2022 №62, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/022 «Про загальну мобілізацію», 7 березня 2022 року молодшого сержанта ОСОБА_1 призвано третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією під час військового стану та відправлено у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_4 .

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.03.2022 №60 молодшого сержанта ОСОБА_1 , який прибув для проходження військової служби під час мобілізації та військового стану із Пустомитівського РТЦК та СП Львівської області, призначений на посаду начальника варти стрілецького взводу (з охорони об`єкта № 26) стрілецької роти (з охорони об`єктів: № 30; № 26; № 27) 5 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) АДРЕСА_4, НОМЕР_6, з 07 березня 2022 року зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення відповідно до Указу Президента України» від 24.02.2022 №69/2022.

Вважаючи наведені накази відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У силу статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.

Згідно з ч.2 ст.1 Закону №2232 військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення та Державної спеціальної служби транспорту (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Частиною 3 статті 1 Закону №2232 передбачено, що військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Згідно з абз.1 ч.10 ст.1 Закону №2232 громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: прибувати за викликом районного (міського) військового комісаріату для оформлення військово-облікових документів, приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних; проходити медичний огляд та лікування в лікувально-профілактичних закладах згідно з рішеннями комісії з питань приписки, призовної комісії або військово-лікарської комісії районного (міського) військового комісаріату; проходити підготовку до військової служби, військову службу і виконувати військовий обов`язок у запасі; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.

Частиною 3 ст. 37 Закону №2232 передбачено, що призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік та не раніше ніж за три дні до вибуття з місця проживання знятися із зазначеного обліку.

За приписами частин 1, 2 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Пунктом 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 передбачено, що громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом.

У добровільному порядку громадяни проходять: військову службу (навчання) за контрактом курсантів у вищих військових навчальних закладах, а також закладах вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти); військову службу за контрактом осіб рядового складу; військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військову службу за контрактом осіб офіцерського складу.

За призовом громадяни проходять: строкову військову службу; військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період; військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

За приписами статті 1 Закону України «Про оборону України» від 06.12.1991 № 1932-XII особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Мобілізацію провести на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Згідно з цим Указом мобілізація проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Зокрема, відповідно до частин 3, 5 статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом пункту 7 цього Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

У силу пункту 12 цього Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Статтею 23 Закону №3543-ХІІ передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Зокрема, відповідно до абзацу третього частини 2 статті 23 Закону №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають: наукові і науково-педагогічні працівники закладів вищої та фахової передвищої освіти, наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь, і педагогічні працівники закладів загальної середньої освіти, за умови що вони працюють відповідно у закладах вищої чи фахової передвищої освіти, наукових установах та організаціях, закладах загальної середньої освіти за основним місцем роботи не менш як на 0,75 ставки.

З огляду на наведене, можна дійти висновку, що обов`язковою умовою для надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації в умовах особливого періоду для наукових і науково-педагогічних працівників наукових установ та організацій, які мають вчене звання та/або науковий ступінь є їхня зайнятість за основним місцем роботи у цих закладах не менш як на 0,75 ставки.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що громадянин ОСОБА_1 , отримавши повістку, з`явився 07.03.2022 до Третього відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 для взяття на облік у зв`язку із зміною місця проживання, проходження медичної комісії та визначення призначення на особливий період. Цього ж дня ОСОБА_1 був поставлений на тимчасовий військовий облік у Третьому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2, пройшов медичний огляд військово-лікарською комісією при Третьому відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 та був визнаний придатним до військової служби, що не заперечується сторонами.

Як вже зазначалося вище, згідно з витягом із наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 07.03.2022 №62, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/022 «Про загальну мобілізацію», 7 березня 2022 року молодшого сержанта ОСОБА_1 призвано Третім відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за мобілізацією під час військового стану та відправлено у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_4 .

У цій справі позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що він є завідувачем лабораторії генетики спадкових патологій, старшим науковим співробітником, кандидатом біологічних наук, а тому відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягав призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Так, відповідно до довідки Інституту молекулярної біології і генетики НАН України №85 від 06.09.2022 він дійсно працює в Інституті молекулярної біології і генетики НАН України з 01.08.1990. На даний час, за основним місцем роботи, обіймає посаду завідувача лабораторії генетики спадкових патологій Інституту молекулярної біології і генетики НАН України. Має науковий ступінь кандидата біологічних наук, вчене звання - старший науковий співробітник, а тому відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону №3543-XII.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 11 ст. 38 Закону №2232 призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Таким чином, на позивача, як на військовозобов`язаного, на момент виникнення спірних правовідносин, було покладено обов`язок повідомляти відповідний орган, де він перебував на військовому обліку, зокрема про його місце роботи.

Разом з тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що під час проведення мобілізаційних процедур, позивачем до Третього відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 надавалися будь-які документи на підтвердження того, що він працює в науковій установі та його зайнятість за основним місцем роботи у цьому закладі становить не менш як 0,75 ставки.

Більше того, суд звертає увагу, що вищевказана довідка Інституту молекулярної біології і генетики НАН України №85, на яку посилається позивач, була видана лише 06.09.2022, тоді як ОСОБА_1 було призвано на військову службу ще 07.03.2022. Відтак, на момент виникнення спірних правовідносин, така довідка взагалі не існувала та не могла бути надана відповідачу.

Таким чином, позивач у ході судового розгляду даної справи не надав належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем 1 порядку мобілізації військовозобов`язаного чи безпідставної відмови у наданні йому відстрочки від призову у порядку, визначеному статтею 23 Закону №3543-XII.

Крім того, суд відхиляє посилання позивача на те, що він має системні захворювання і не є повністю придатний до військової служби з огляду на те, що матеріали справи не містять відомостей про визнання позивача непридатним чи обмежено придатним до військової служби за станом здоров`я.

За наведених обставин, враховуючи що відповідачу 1 не могло бути відомо про наявність у позивача підстав, визначених ст. 23 Закону №3543-XII, які дають право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, суд дійшов висновку, що призов ОСОБА_1 за мобілізацією проведений у відповідності до вимог статей 17, 65 Конституції України та Закону №3543-XII. Відтак, наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 07.03.2022 №62 в частині мобілізації ОСОБА_1 на військову службу під час мобілізації та направлення для проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України є правомірним, а позовні вимоги про скасування такого задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.03.2022 №60, яким ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення, суд зазначає, що командування Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не здійснювало призов позивача на військову службу по мобілізації, відповідно наказ від 07.03.2022 №60 прийнятий на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (по стройовій частині) від 07.03.2022 №62, який станом на 07.03.2022 був чинним та більше того, визнаний цим судовим рішенням правомірним та таким, що винесений військовим органом в межах повноважень, тому наведеним наказом військової частини жодним чином не порушено прав позивача. Відтак, позовні вимоги про скасування такого також задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України в особі уповноважених осіб негайно після набрання чинності рішення суду звільнити ОСОБА_1 з військової служби особового складу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.9 ст.1 Закону №2232 щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Так, як вже зазначалося вище, статтею 23 Закону №3543-XII передбачені підстави для відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаних.

Разом з тим, як встановлено судом, ОСОБА_1 наказом командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 07.03.2022 №60, який прибув для проходження військової служби під час мобілізації та військового стану із ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначений на посаду начальника варти стрілецького взводу (з охорони об`єкта № 26) стрілецької роти (з охорони об`єктів: № 30; № 26; № 27) 5 стрілецького батальйону (з охорони та оборони об`єктів державного значення) АДРЕСА_4, НОМЕР_6, з 07 березня 2022 року зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення відповідно до Указу Президента України» від 24.02.2022 №69/2022.

Таким чином, суд зауважує, що позивач з 07.03.2022 почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації та набув статусу військовослужбовця.

При цьому, підстави для звільнення з військової служби військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період визначені частиною 4 статті 26 Закону №2232.

Зокрема, під час дії воєнного стану, законодавством визначено наступний перелік підстав:

а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;

б) за станом здоров`я - на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку;

в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі, обмеження волі або позбавлення військового звання;

г) через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):

- у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;

- у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;

- у зв`язку з наявністю дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю I чи II групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;

- у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;

- військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;

- військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;

- один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;

- військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;

- перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Як слідує з матеріалів справи, позивач звертався до Військової частини НОМЕР_1 НГУ з рапортом від 22.08.2022 щодо надання відстрочки від мобілізації. Військовою частиною НОМЕР_1 даний рапорт розглянутий та надано відповідь №50/02/22/1-980 від 25.08.2022.

Водночас, як слідує зі змісту вказаного рапорту, позивач не звертався до командира військової частини із проханням звільнити його з військової служби, а просив надати йому відстрочку від мобілізації.

Суд звертає увагу, що командир військової частини не є уповноваженим органом надавати відстрочку від призову на військову службу. Необхідно також зазначити, що позивач помилково вважає, що командир військової частини повинен був надати йому відстрочку від призову на військову службу, згідно з ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки ОСОБА_1 вже прийнятий на військову службу згідно з Указом Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022 та, відповідно, звільнений з неї може бути лише на підставах, визначених статтею 26 Закону №2232.

Водночас, встановлений законодавцем в ч. 4 ст. 26 Закону №2232 перелік підстав для звільнення військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, в умовах дії воєнного стану є вичерпним. При цьому, ні Законом №2232, ні іншими нормативно-правовим актом, в тому числі Законом №3543-XII, не передбачений порядок звільнення з військової служби військовослужбовця, який не підлягав призову на військову службу під час мобілізації з підстав, визначених статтею 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, слід зазначити, що суд не може зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України звільнити позивача з військової служби на підставах, не передбачених законом, відтак, у задоволенні такої вимоги також слід відмовити.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених вимог, суд дійшов висновку про відустність підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України стягненню зі сторін не підлягають.

Керуючись ст.ст.6-10, 14, 72-77, 90, 132, 159, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складено та підписано 15.12.2022.

Суддя Братичак Уляна Володимирівна