Справа № 300/1928/22
Суддя: Кузьмич Сергій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/1928/22 пров. № А/857/14244/22

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів:

головуючого-судді Кузьмича С. М.,

суддів Матковської З.М., Улицького В.З.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року (ухвалене головуючим суддею Чуприна О.В. у м. Івано-Франківськ) у справі № 300/1928/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо не проведення перерахунку і виплати пенсії та зобов`язання на вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання протиправними дій щодо не проведення перерахунку і виплати пенсії та зобов`язання на підставі довідок №161, №162 від 08.07.2021 (надалі по тексту також спірні довідки) здійснити перерахунок пенсії за 60 календарних місяців, за оптимальним варіантом, з 01.09.2021.

В обґрунтування позовних вимог вказувала на те, що відповідач листом №7901-7524/Д-02/8-0900/21 від 29.09.2021 відмовив у проведенні перерахунку пенсії позивача з 01.09.2021 із врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії за період з липня 1987 року по грудень 1992 року і з січня 1993 року по листопад 1997 року згідно довідок №№ 161, 162 від 08.07.2021, виданих Державним унітарним підприємством Донецької Народної Республіки «Стірол», з підстав знаходження вказаного підприємства на тимчасово окупованій території України (непідконтрольні українській владі). Позивач вважає неправомірною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, зазначаючи, що обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. В свою чергу, позивачем, одночасно із поданням відповідачу спірних довідок про заробітну плату надано засвідчені коментованим підприємством копії особових рахунків за весь період заробітної плати, яка відображена у спірних довідках. Додатково зазначає, що трудовий стаж та заробіток позивачем набутий у період, коли населений пункт м. Горлівка Донецької області, на території якої підприємство здійснювало господарську діяльність, перебувало під правомірним контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до законодавства України.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, оформленої листом від 29.09.2021 за № 7901-7524/Д-02/8-0900/21, у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , з 01.09.2021 у відповідності до відомостей про заробітну плату для обчислення пенсії за період з липня 1987 року по грудень 1992 року і з січня 1993 року по листопад 1997 року, занесених у довідки №№ 161, 162 від 08.07.2021, оформлених Державним унітарним підприємством Донецької Народної Республіки «Стірол». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.09.2021 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до відомостей про заробітну плату для обчислення пенсії за період з липня 1987 року по грудень 1992 року і з січня 1993 року по листопад 1997 року, занесених у довідки №№ 161, 162 від 08.07.2021, оформлених Державним унітарним підприємством Донецької Народної Республіки «Стірол». В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем вчинено усі належні дії та подано усі відповідні документи, необхідні для перерахунку пенсії із урахуванням заробітної плати, вказаній у довідках № 161, № 162 від 08.07.2021

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу поданий не був. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, з наступних підстав.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 відповідно до паспорта серії НОМЕР_1 , виданого 06.01.2016, є громадянином України (а.с. 7).

З 27.07.2019 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що підтверджується заявою позивача про призначення пенсії від 09.07.2019, копія якої міститься в матеріалах справи, розрахунком пенсії від 30.09.2019, а також відомостями із підсистеми призначення та виплати пенсії (а.с. 48, 52, 64).

Так, згідно записів №№ 7-14 трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 від 03.10.1977 (а.с. 9-11), позивач в період з 10.11.1987 по 30.06.1991 працювала «нормувальником-економістом цеху №3-А» та «інженером по нормуванню праці і плануванню цеху №3-А» в Горлівському виробничому об`єднанні «Стірол», з 01.07.1991 по 31.08.1994 працювала «інженером по нормуванню праці і плануванню» у МГП «Гранас», а з 01.09.1994 по 17.11.1997 «"економістом» на заводі «Гранас».

Відповідно до довідки № 575 від 15.08.2013, виданої Публічним акціонерним товариством «Стірол», МГП «Гранас» являлось структурним підрозділом Концерну «Стірол», а індивідуальні архівні картки, розрахункові відомості і книги наказів зберігаються в архіві Публічного акціонерного товариства «Стірол» (а.с. 14).

ОСОБА_2 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою від 09.07.2019 про призначення пенсії за віком, долучивши при цьому певний ряд документів (а.с. 52).

Згідно розписки-повідомлення, позивачем при зверненні із заявою від 09.07.2019 долучено, поряд з іншим, наступні документи, а саме: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт громадянина України, трудову книжку, свідоцтво про шлюб (а.с. 53).

В подальшому, ОСОБА_2 звернулась до відповідача із заявою від 13.09.2021 про перерахунок пенсії з 01.09.2021 із врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії за період з липня 1987 року по грудень 1992 року і з січня 1993 року по листопад 1997 року згідно довідок №№161, 162 від 08.07.2021, виданих (оформлених) Державним унітарним підприємством Донецької Народної Республіки «Стірол», долучивши при цьому копії особових рахунків (а.с. 73, 74, зворотній бік а.с. 74, а.с. 75-93).

Відповідач в свою чергу, листом від 29.09.2021 за № 7901-7524/Д-02/8-0900/21 повідомив позивача про відсутність підстав для перерахунку пенсії оскільки довідки про заробітну плату для обчислення пенсії за період з липня 1987 року по грудень 1992 року і з січня 1993 року по листопад 1997 року, видані Державним унітарним підприємством Донецької Народної Республіки «Стірол», яке знаходиться на тимчасово окупованій території України (непідконтрольні українській владі), а отже, в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є недійсними і такими, що не створюють правових наслідків (а.с.94-95).

Позивач вважаючи таку відмову відповідача протиправною та такою, що порушує її конституційні права, звернулася до суду з відповідними позовними вимогами.

Оскільки учасники справи не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову, то в силу приписів статті 308 КАС України, рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом перегляду судом апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі- Закон №1058).

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (ст. 8 Закону № 1058).

В силу п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, - та інші особи, передбачені цим Законом.

Відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються, у тому числі, пенсія за віком (п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону № 1058).

Статтею 26 Закону № 1058 визначені умови призначення пенсії за віком.

Згідно із ч. 1 статті 44 Закону № 1058 заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Тобто, Законом №1058 передбачено, що як для призначення, так і для перерахунку пенсії особа повинна звернутися із відповідною заявою та необхідними документами особисто або через представника до територіального органу Пенсійного фонду.

Положеннями ч. 1 ст. 40 Закону № 1058 визначено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно абзаців 4 і 5 ч. 1 ст. 40 Закону № 1058 для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

В силу правового регулювання підпункту 3 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного Фонду України від 25.11.2005 за № 22-1, для підтвердження заробітної плати за період страхового стажу з 01 липня 2000 року орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу (додатки 3, 4 до Порядку).

За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 5) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року (додаток 5).

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами (пункт 2.10 Порядку №22-1).

Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 13.09.2021 звернулася до Головного управління ПФУ в області із заявою про перерахунок пенсії із врахуванням заробітної плати для обчислення пенсії за період з липня 1987 року по грудень 1992 року і з січня 1993 року по листопад 1997 року згідно довідок, виданих (оформлених) Державним унітарним підприємством Донецької Народної Республіки «Стірол» (а.с. 52).

Проте, відповідач, як уже зазначалось, листом від 29.09.2021 за №7901-7524/Д-02/8-0900/21 вказав про відсутність підстав для перерахунку пенсії, оскільки довідки №161, №162 від 08.07.2021 видані Державним унітарним підприємством Донецької Народної Республіки «Стірол», яке знаходиться на тимчасово окупованій території України (непідконтрольні українській владі).

Відтак, спірним питанням у цій справі є правомірність дій відповідача щодо відмови здійснити перерахунок пенсії позивачу, виходячи з заробітної плати зазначеної у довідках №161, №162 від 08.07.2021, виданих (оформлених) Державним унітарним підприємством Донецької Народної Республіки «Стірол», та завірена (засвідчена) печаткою вказаного підприємства, яке знаходиться в м. Горлівка Донецької області.

З приводу цього апеляційний суд зазначає наступне.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на тимчасово окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Така позиція узгоджується з позицією Верховного Суду України, яка висловлена у постанові від 08.12.2021 у справі № 560/3907/18.

Відтак, апеляційний суд відхиляє покликання апелянта на те, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами або службовими особами на тимчасово окупованій території є недійсним і не створює жодних правових наслідків, оскільки в даному випадку це призведе до обмеження права позивача на гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2022 року у справі № 300/1928/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Кузьмич
судді З. М. Матковська
В. З. Улицький