Справа № 340/4914/21(2-ап/340/29/22)
Суддя: Щербак А.А.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 340/4914/21(2-ап/340/29/22)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Щербака А.А. (доповідач),

суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року (суддя Петренко О.С.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії.

Просив визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати одноразової грошової допомоги за 2007 2011, які припадали на час навчання в Чернігівському юридичному коледжі, що належав до сфери управління Державної пенітенціарної служби;

Визнати протиправними дії відповідача щодо неврахування періоду служби в ДПС України, який припадав на час навчання в Чернігівському юридичному коледжі, що належав до сфери управління Державної пенітенціарної служби, на пільгових умовах - місяць служби за 40 днів;

Визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання відповіді на порушені у звернені питання, зокрема - курсант чи слухач;

Визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання відповіді на порушені у зверненні питання, зокрема щодо надання довідки про суми утриманих платежів за час навчання в Чернігівському юридичному коледжі та яким нормативно-правовим актом дані утримання передбачались;

Зобов`язати відповідача повернути суми утриманих платежів за час навчання в Чернігівському юридичному коледжі;

Зобов`язати відповідача внести зміни до наказу начальника Чернігівського юридичного коледжу Державної пенітенціарної служби від 08.07.2011року №96 о/с в частині встановлення йому відсоткової надбавки за вислугу років за період, що припадав на час навчання в Чернігівському юридичному коледжі, що належав до сфери управління Державної пенітенціарної служби, на пільгових умовах 1 місяць служби за 40 днів, з зазначенням загальної вислуги років;

Зобов`язати відповідача внести зміни до наказу ректора Чернігівського юридичного коледжу від 30.07.2007 року за №82о/с «Про зарахування курсантів 1 курсу денної форми навчання Чернігівського юридичного коледжу» в частині зарахування його слухачем 1 курсу навчання з 10.08.2007;

Зобов`язати відповідача здійснити виплату грошового забезпечення, що мають одноразовий характер /грошова допомога на оздоровлення, для вирішення соціально-побутових питань/ за 2007-2011 р.р., які припадали на час навчання в Чернігівському юридичному коледжі, що належав до сфери управління Державної пенітенціарної служби;

Визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання відповіді на порушені у зверненні питання, зокрема надати копію нормативно правових актів, на які йдеться посилання в наказі керівника навчального закладу про зарахування його до Чернігівського юридичного коледжу.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивачем подана апеляційна скарга, просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права.

Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до пункту 3 частини 1 ст.311 КАС України в порядку письмового провадження, на підставі наявних у ній доказів.

Колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як було встановлено судом першої інстанції, позивач 19 грудня 2005 року на підставі Наказу начальника Петрівської виправної колонії (№49) управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Кіровоградській області № 94о/с від 28 грудня 2005 року був прийнятий на службу в Державну кримінально-виконавчу службу України.

Позивач проходив службу на посадах молодшого інспектора відділу охорони Петрівської виправної колонії (№49) управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Кіровоградській області; молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки Петрівської виправної колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Кіровоградській області (№49); інспектора Олександрійського міжрайонного відділу (Олександрійський міський підрозділ) кримінально-виконавчої інспекції управління ДДУПВП в Кіровоградській області; інспектора Олександрійського міжрайонного відділу (Олександрійський міський підрозділ) кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Кіровоградській області; старшого інспектора Олександрійського міськрайонного відділу кримінально-виконавчої інспекції управління ДПтС України в Кіровоградській області; старшого інспектора Олександрійського міськрайонного відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції.

Під час проходження служби у період з серпня 2007 року по липень 2011 року позивач навчався в Чернігівському юридичному коледжі на денній формі навчання.

Наказом від 18 липня 2017 року №306/ОС позивач був звільнений із посади старшого інспектора Олександрійського міськрайонного відділу з питань пробації Південного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції зі званням капітана внутрішньої служби на підставі власного рапорту. Згідно із наведеним Наказом, календарна вислуга років позивача при звільненні складає 12 років 07 місяців 12 днів, у пільговому обчисленні 15 років 01 місяць 12 днів.

Вважаючи свої права порушеними тим, що період навчання у Чернігівському юридичному коледжі, що належить до сфери управління Державної пенітенціарної служби позивачу не зараховано у пільговому обрахуванні, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що відповідач довів правомірність своїх дій, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погоджується.

Згідно із частиною другою статті 14 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» служба в Державній кримінально-виконавчій службі України є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України. Час проходження служби в Державній кримінально-виконавчій службі України зараховується до страхового стажу, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби відповідно до закону.

Згідно з частиною 5 статті 23 вказаного Закону, на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України «Про міліцію», а також порядок і умови проходження служби та грошового забезпечення, передбачені для працівників органів внутрішніх справ. На працівників кримінально-виконавчої служби поширюються умови оплати праці, передбачені для працівників органів внутрішніх справ, які не мають спеціальних звань.

Чинним на час проходження позивачем служби Наказом ДДУПВП від 07 жовтня 2009 року №222 було затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом.

Так, відповідно до частини першої статті 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» № 2713- IV, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України. При цьому, умови грошового і матеріального забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплата праці працівників кримінально виконавчої служби визначаються законодавством і мають забезпечувати належні матеріальні умови для комплектування Державної кримінально-виконавчої служби України висококваліфікованим персоналом, диференційовано враховувати характер і умови служби чи роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій та професійній діяльності і компенсувати персоналу фізичні та інтелектуальні затрати (частина друга статті 23 вказаного Закону).

Відповідно до частини четвертої статті 23 Закону № 2713- IV, особам рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби встановлюється пільговий залік вислуги років для призначення пенсії - один місяць служби за сорок днів; особам, які проходять службу у воєнізованих формуваннях і установах виконання покарань, призначених для тримання засуджених до довічного позбавлення волі, - один місяць служби за півтора місяця, а в установах виконання покарань, призначених для тримання і лікування інфекційних та психічно хворих засуджених, один місяць служби за два місяці за переліком посад і в порядку, що затверджуються Міністерством юстиції України.

Як було встановлено судом першої інстанції, послужний список позивача (особовий номер Д-060380) містить, серед іншого, відомості про періоди служби позивача для нарахування вислуги років у пільговому обчисленні з розрахунку один місяць за сорок днів (пункт 11) з 19 грудня 2005 року по 20 липня 2017 року.

Судом першої інстанції вірно було зазначено, що вказаний період охоплює й навчання позивача у Чернігівському юридичному коледжі із 10 серпня 2007 року по 09 серпня 2011 року.

У Наказі про звільнення позивача від 18 липня 2017 року №306/ОС зазначено, що вислуга років позивача при звільненні у пільговому обчисленні складає 15 років 01 місяць 12 днів.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що увесь означений період служби і навчання позивача був обрахований відповідачем у пільговому обчисленні як один місяць за сорок днів.

Доводи апеляційної скарги вказаного не спростовують.

Щодо ненадання відповіді на запитувану інформацію.

Судом першої інстанції вірно було зазначено, що відповідач згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону № 2939-VI є розпорядником інформації, пов`язаної з виконанням його конституційних повноважень.

Розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію (пункт 6 частини першої статті 14 Закону № 2939-VI).

Відповідно до ст. 20 Закон України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 1). У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту (ч. 2). Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим (ч. 3). У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4).

Статтею 21 Закону № 2939-VI установлено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.

Рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду (частина 1 статті 23 Закону №2939-VI).

Запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача (частина друга статті 23 Закону №2939-VI).

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як було встановлено судом першої інстанції, відповідно до долученого до матеріалів позову копії листа від 11.08.2021 за №13-35/2021 Р-34/2021 відповідачем було розглянуто звернення від 28.07.2021 року та повідомлено, що відповідь на питання, порушені у даному зверненні вже надано листами від 06.07.2021 №5-25/2021-Р-23/2021 та від 27.07.2021 №S-27/2021 Р -26/2021 (т.1,а.с.203).

Листом відповідача від 27.07.2021 №5-27/2021 Р-26/2021 позивачу повідомлено про результати розгляду його звернення від 09.07.2021 та надано копії витягів з наказів про зарахування його до Чернігівського юридичного коледжу та про оголошення вислуги років на дату закінчення навчання (т.1,а.с.204).

Листом від 06.07.2021 №5-25/2021 Р-23/2021 позивачу повідомлено про результати розгляду його звернення від 16.06.2021 року та надано копію довідки про нараховане йому грошове забезпечення (т.1,а.с.207).

Судом першої інстанції вірно було зазначено, що ті обставини, що надана відповідачем відповідь не задовольнила очікування позивача, не може свідчити про протиправність такої відповіді, оскільки по суті відповідачем надано запитувану позивачем інформацію та конкретизовано окремі деталі в листі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності, тобто неповні або перекручені.

Неповною є інформація, яка задовольняє лише частину запиту, без належно оформленої відмови у задоволенні решти запиту.

Норми Закону № 2939-VI регулюють відносини щодо доступу до інформації, яка вже існує, і не вимагає у відповідь на запит створювати певну інформацію. Розпорядник публічної інформації може (і має своїм обов`язком) надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що розпорядник може надати ту інформацію, яка була ним створена в процесі здійснення своїх владних управлінських функцій відповідно до законодавства, вже існує і заздалегідь зафіксована на будь-яких носіях. Вжиття заходів для того, щоб створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації, а тому не покладає на розпорядника (додаткових) зобов`язань та/або відповідальності за надання/ненадання запитувачу такої інформації.

Розпорядник публічної інформації має обов`язок надати ту публічну інформацію, якою він володіє, і яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях. Вжиття заходів для того, щоби створити інформацію, якої у володінні розпорядника немає, але щодо якої подано інформаційний запит, не охоплюється поняттям доступу до публічної інформації. Тому розпорядник не може нести тягар відповідальності за ненадання запитувачу інформації, якої нема в його володінні

Незгода з відповіддю відповідача щодо розгляду його запиту не може бути підставою для визнання наслідків такого розгляду проявом протиправних дій, оскільки наведені позивачем аргументи набули оцінки з боку відповідача, відтак, станом на час розгляду справи відсутні підстави вважати, що права позивача на достовірну інформацію порушені.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що відповідачем надано відповідь на запит позивача, виходячи із наявної у нього інформації, та не допущено порушень законодавства, які б призвели до обмеження права позивача на інформацію.

Щодо повернення утриманих платежів за час навчання.

Судом першої інстанції вірно було встановлено, що за період навчання в Чернігівському юридичному коледжі з 10 серпня 2007 року по 08 липня 2011 року виплата грошового забезпечення здійснювалась відповідного Наказів Державного департаменту України з питань виконання покарань №203 від 18.10.2004 року та №222 від 07.10.2009 року, які були чинними на період навчання позивача.

Згідно до пп. 16.1. п. 16 Наказу №203 від 18.10.2004 року, слухачам і курсантам навчальних закладів кримінально-виконавчої системи, а також вищих навчальних закладів інших міністерств і відомств у відповідності до угод про підготовку кадрів за період навчання виплачуються: слухачам з числа осіб рядового і начальницького складу, які перед зарахуванням на навчання перебували на службі, - оклади за останніми штатними посадами, які вони займали в органах та установах до зарахування на навчання, оклади за спеціальними званнями, надбавки за вислугу років, щомісячна 100 відсоткова надбавка і додаткові види грошового забезпечення (крім премій), які вони отримували на день зарахування на навчання; курсантам навчальних закладів, зарахованим на навчання з числа цивільних осіб, - оклади грошового утримання курсантів, установлені згідно з законодавством.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» з 01 січня 2008 року відбулася зміна структури і розміру грошового забезпечення. У зв`язку з ним, втратили чинність нормативні документи, згідно яких виплачувалось грошове забезпечення до 01 січня 2008 року.

Відповідно до Постанови КМУ №1294 від 07.11.2007 року, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Крім того Постановою №1294 затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців та курсантів навчальних закладів, осіб рядового і начальницького складу, схеми окладів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, а також додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.

Крім того, з усіх видів грошового забезпечення, які були нараховані позивачу, враховуючи відповідні оклади за посадою, військовим (спеціальним) званням, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з 1 січня 2011 року було утримано єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в тому числі ФСС на випадок безробіття, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у порядку, установленому Кабінетом Міністрів України.

Як було встановлено судом першої інстанції, розмір проведеного нарахування грошового забезпечення позивача за період навчання в Чернігівському юридичному коледжі з 10.08.2007 по 08.07.2011 та розмір утриманих сум із грошового забезпечення курсанта зазначені в довідці про нараховане грошове забезпечення курсанта ОСОБА_1 за період навчання в Чернігівському юридичному коледжі з 10.08.2007 по 08.07.2011.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що повернення утриманих на загальнообов`язкове державне соціальне страхування внесків із грошового забезпечення курсантів чинним законодавством не передбачено.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 315, 316, 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Академії Державної пенітенціарної служби про визнання рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Постанова у повному обсязі складена 14 грудня 2022 року.

Головуючий - суддя А.А. Щербак

суддя Н.П. Баранник

суддя Н.І. Малиш