Справа № 935/3074/21
Суддя: Пасічний Т. З.
Дата ухвалення: 2022-12-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/3074/21
Провадження № 2-а/935/6/22
РІШЕННЯ

Іменем України

19 грудня 2022 року м.Коростишів

Коростишівський районний Житомирської області у складі:

головуючого судді Пасічного Т.З.

при секретарі Сьомак Л.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання незаконною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із зазначеним адміністративним позовом. В обґрунтування позову вказав, що 21.10.2021р. працівником поліції було винесено постанову серії ЕАО № 4931859 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. Зазначена постанова являється незаконною, винесена з порушенням норм законодавства про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2 було зупинено працівниками патрульної поліції та на виконання приписів п.п.2.4.а ПДР він пред`явив посвідчення водія іноземної держави Вірменської Республіки, громадянином якої являється, та має посвідку на тимчасове проживання в Україні. Поліцейський не прийняв дане посвідчення належним документом, оскільки на його думку воно не відповідає встановленим законом вимогам. Однак, Вірменська Республіка є стороною Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, а тому посвідчення водія, видане Вірменсью Республікою дає право на керування в Україні. Просить вказану постанову визнати незаконною та скасувати, провадження по справі закрити.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 03.12.2021 року розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Від представника відповідача надійшов до суду відзив, в якому вказано, що відповідно до постанови серії ЕАО № 4931859 від 21.102021р. на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 3400 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. В даному випадку позивач порушив вимоги п.2.1 та п.9.8 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а також п. 30 Постанови КМУ від 08.05.1993 № 340 «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами». Позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував, що вказані правопорушення він не вчиняв. У задоволенні позову просить відмовити.

У наданий в ухвалі строк від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

Суд, вивчивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 21.10.2021р. інспектором роти №1 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області ДПП старшим лейтенантом поліції Лісогурським Я.Ю. відносно позивача було винесено постанову серії ЕАО № 21.10.2021р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу у сумі 3400 грн.

Положеннями ч.2 ст.19 КонституціїУкраїни встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.2 ст.61 КонституціїУкраїни юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.72 КАСУ доказами в адміністративному судочинстві є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі показань свідків, письмових та речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 2.1 а ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та згідно п. 2.4 - а ПДР на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитись із дотриманням вимог ПДР, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1 ПДР.

Відповідно до п.1.10 ПДР, водієм є особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії.

Ст.15 Закону України «Про дорожній рух» визначено, право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`явити для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідальність за порушення, передбачене ч.2 ст.126 КУпАП визначено за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Відповідно до змісту ст.30 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 особи, які тимчасово перебувають на території України, мають право на керування транспортними засобами за наявності міжнародного посвідчення водія та посвідчення водія іноземної держави, що не відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту, або у разі наявності посвідчення водія іноземної держави, що відповідає вимогам Міжнародної конвенції про дорожній рух 1968 року, записи в якому виконані або продубльовані літерами латинського алфавіту.

Віденська конвенція «Про дорожній рух», ратифікована Указом Президії ВР УРСР № 2614 VІІІ від 25.04.1974 року, є чинною на території України.

Пунктом 2 статті 41 Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 визначено, що Договірні сторони будуть визнавати будь-яке національне посвідчення водія, яке відповідає вимогам додатку 6 до Конвенції, дійсним на своїй території для керування транспортним засобом, який відповідає категорії або категоріям транспортних засобів, на керування якими видане посвідчення водія, за умови, що вказане посвідчення є дійсним і що воно видане іншою Договірною стороною або одним з її територіальних підрозділів, уповноважених на це цією Договірною стороною.

Також, згідно цієї статті, країни учасниці конвенції визнають на своїй території посвідчення водія міжнародного зразка, вимоги до якої містяться в Додатку 7 вказаної Конвенції.

Вірменська Республіка є стороною Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968р.

Таким чином, позивач є громадянином Віменської Республіки, надав на вимогу іспектора посвідчення водія цієї держави. Вірменська Республіка є стороною Віденської конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року, а тому посвідчення водія, видане даною державою дає право позивачу на керування в Україні. Відповідачем не доведено, що таке посвідчення водія не відповідало вказаним вище міжнародним договорам.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність вини позивача у вчиненому адміністративному правопорушенні, за викладених в оскаржуваній постанові у справі про адміністративне правопорушення обставин, враховуючи те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, слід визнати, що винесена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованою, винесеною без достатніх доказів, які б підтверджували його вину за ч.2 ст.126 КУпАП.

Частиною 3 ст. 286 КУпАП передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Приймаючи до уваги ту обставину, що позивач оскаржує прийняте відповідачем рішення, що виражене у фірмі винесеної постанови у справі про адміністративне правопорушення, при цьому відповідачем не надано доказів, які підтверджують правомірність такого рішення, суд, керуючись принципом необхідності доведення з боку відповідача (ч.2 ст. 77 КАС України), вважає позовні вимоги обґрунтованими.

Частиною 1 ст.139 КАСУ визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки позов задоволено, то на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір при подачі позову до суду.

Керуючись ст.ст. 2, 72, 205, 246, 255, 286 КАС України, ст.ст. 247, 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову по справі про адміністративне правопорушення від 21.10.2021 року серії ЕАО № 4931859 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , за ч.2 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн., а провадження по справі закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 із Департаменту патрульної поліції, юридична адреса: м.Київ, вул.Федора Ернста,3, судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесятчотири) гривні 00 копійок.

Апеляційна скарга подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 19.12.2022 року.

Суддя Т.З.Пасічний