Справа № 120/4814/22
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4814/22

Головуючий у 1-й інстанції: Шаповалова Т.М.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

14 грудня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Мацького Є.М. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в червні 2022 року позивач звернулась до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в переведенні її на пенсію у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 згідно ст.37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 року;

- зобов`язати відповідача здійснити з 18.05.2022 року їй обчислення пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 в розмірі 70% пенсії за віком померлого, згідно ст.37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 року з урахуванням заробітної плати, визначеної в довідці №30 про суддівську винагороду, видану Господарським судом Вінницької області від 13.04.2021 року;

- зобов`язати відповідача призначити та виплачувати з 18.05.2022 року їй пенсію у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 в розмірі 70% пенсії за віком померлого, згідно ст.37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 року з урахуванням заробітної плати, визначеної в довідці №30 про суддівську винагороду, видану Господарським судом Вінницької області від 13.04.2021 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , проживала з ним разом до дня його смерті, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.02.1992 року.

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 09.04.2021 року.

На момент смерті ОСОБА_2 працював на посаді судді з 22.12.1986 року та мав 36 років, 04 місяці стажу на відповідній посаді.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію у зв`язку із втратою годувальника, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058 Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з урахуванням даних про стаж і заробітну плату померлого годувальника ОСОБА_2

18.05.2022 року позивач звернулась до відповідача із заявою про переведення її на пенсію по втраті годувальника від пенсії за віком ОСОБА_2 обчисленої на підставі Закону України Про державну службу від 16.12.1993 року №3723-ХІІ в розмірі 70% згідно довідки №30 про суддівську винагороду, видану Господарським судом Вінницької області від 13.04.2021 року.

Відповідач, за результатами розгляду заяви, листом від 27.05.2022 №4088-3981/Д-02/8-0200/22 відмовив позивачу у здійсненні такого перерахунку, з підстав, що Законом України Про судоустрій і статус суддів від 07.07.2010 року №2453-VІ не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника із розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

Крім того, у листі зазначено, що Закон України від 16.12.1993 №3723 Про державну службу (далі Закон №3273) втратив чинність у зв`язку з набуттям чинності з 01.05.2016 Закону України від 10.12.2015 № 889 - VII Про державну службу (далі - Закон №887). А отже, принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом №889-VIII. Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Норми ст. 37 Закону №3723 застосовуються виключно до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону №889.

Позивач, вважаючи відмову пенсійного органу протиправною, звернулась з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв на підставі, в межах та у спосіб, що передбаченні Конституцією та законами України.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

За приписами частини першої статті 1 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Закону №1058) в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати:

1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.10 Закону №1058 особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника) призначається один з цих видів пенсії за її вибором.

Згідно статті 90 Закону №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до закону України №1058. Однак, у визначених Законом №889 випадках, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється в іншому порядку.

Так, відповідно до пункту 2 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII з 1 травня 2016 року втратив чинність Закон України Про державну службу від 16 грудня 1993 року № 3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пункті 10 і 12 цього розділу.

Пунктом 10 розділу ХІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №889 передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу 1993 року та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу 1993 року, у порядку визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Зокрема, пунктами 10, 12 розділу ХІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 889-VIII передбачено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України Про державну службу № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України Про державну службу № 3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Системний аналіз наведених норм дає підстави вважати, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до ст.37 Закону №3723 є наявність сукупності таких умов:

1) досягнення такими особами певного віку;

2) наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України №1058, а саме для чоловіків 35 років, оскільки зміст вказаної правової норми передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу, визначеного законом;

3) наявність в особи не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 04.04.2018 року у справі №822/524/18, від 02.04.2020 року у справі №687/545/17, від 15.08.2019 року у справі №676/6166/17.

Частиною 10 статті 37 Закону №3723-XII передбачено, що у разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Частиною 11 статті 37 № 3723-XII визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом.

Судом встановлено, що станом на 01.05.2016 року ОСОБА_2 мав 27 років 10 місяців та 25 днів стажу судді, що зараховується до державної служби.

Отже, на момент смерті мав право на отримання пенсії відповідно до Закону №889, разом з тим не користувався своїм правом, оскільки відповідно до норм Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 № 213, було передбачено, що у період роботи особи на посадах, які дають право на призначення пенсії або щомісячного довічного грошового утримання у порядку передбачених Законами України Про статус народного депутата, Про державну службу, Про прокуратуру, Про судоустрій і статус суддів, пенсії призначені відповідно до цього Закону, не виплачуються.

У відповідності до ч. 4 стаття 43 Закону України "Про статус суддів" від 15.12.1992 № 2862-XII визначала, що судді, за наявності відповідного віку і стажу роботи виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII (далі - Закон №3723).

Стаж державної служби, до набрання чинності Закону № 889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 травня 1994 року № 283 (далі Порядок №283).

Згідно пункту 1 Порядку №283 встановлено, що цим Порядком визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.

Нормами абзаців 1,2,4 пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба):

на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України "Про державну службу" (3723-12), а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців;

на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів;

на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.

Частиною 1 ст. 138 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 року № 2453-VI визначено, що судді, який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України "Про державну службу" (3723-12) або, за його вибором, щомісячне довічне грошове утримання.

Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII (далі - Закон № 889-VIII) за винятком ст. 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у п. 10 і 12 р. ХІ Закону №889 -VIII.

Згідно з п. 10 і 12 р. ХІ Закону №889-VIII державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" мають право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону №3723-XII.

Отже, утриманці державних службовців, що отримали право на пенсію за ст. 37 Закону № 3723, мають право на пенсію по втраті годувальника, розмір якої обчислюється від суми заробітної плати померлого годувальника.

Таким чином, відповідач, при зверненні позивача із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника повинен був діяти відповідно до вимог Закону № 2453-VI та ст.37 Закону №3723-XII.

Згідно розрахунку стажу судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді, виданого Господарським судом Вінницької області від 27.05.2022 року за №1, тривалість стажу роботи ОСОБА_2 складає 36 років, 04 місяці та 07 днів, а відтак мав право на пенсію відповідно до ст.37 Закону №3723.

Отже, враховуючи, що ОСОБА_2 на момент смерті мав відповідний стаж та статус судді, його дружина отримує пенсію по втраті годувальника, призначену згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058, вона на момент звернення з заявою до відповідача була непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника, що не заперечується відповідачем, та відповідала вимогам для призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника на підставі ст.37 Закону № 3723-XII.

Колегія суддів вважає помилковою позицію відповідача щодо відмови у переведенні позивача на пенсію у зв`язку із втратою годувальника відповідно до ст.37 Закону №3723-XII, з підстав, що Законом № 889-VIII не передбачено призначення даного виду пенсії, з огляду на те, що, розповсюдивши право на особу, законодавець шляхом прийняття закону поширив і право членів сім`ї цієї особи (в даному випадку позивача) при призначенні пенсії на випадок втрати годувальника у разі його смерті відповідно до ст.37 Закону № 3723-XII.

Аналогічні висновки викладено в постанові Верховного Суду у справі №236/3193/16-а від 09.11.2018 року, які в силу ч.5 ст.242 КАС України враховуються судом при ухваленні даного рішення.

Окремої уваги заслуговує позиція Верховного Суду від 21.12.2021 року у справі № 440/7341/20 в якій суд дійшов висновку, що частину першу статті 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" слід застосовувати з урахуванням того, що розмір пенсії у зв`язку із втратою годувальника - судді у відставці, що отримував щомісячне довічне грошове утримання і на час смерті мав право на пенсію за віком на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, визначається на вибір заявника, що звернувся за призначенням пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розмірі:

(1) 70% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-XII від 16.12.1993, або

(2) 50% від розміру пенсії за віком, обчисленої на підставі Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003.

Окремо слід зауважити, що суд звернув увагу органу Пенсійного фонду на те, що вибір заявника (там, де він є) є вирішальним і тоді, коли йдеться про обчислення розміру пенсії. Однак цей вибір є ілюзорним, коли особа не обізнана про свої права та альтернативи.

Судом першої інстанції помилково застосовані правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові № 440/7341/20, оскільки у згаданій справі розглядалося питання щодо неправомірної відмови у призначенні пенсії члену сім`ї у зв`язку з втратою годувальника - суддею, який вже перебував у відставці.

Як вбачається з матеріалів справи покійний чоловік позивача не встиг за життя реалізувати наявне у нього право на відставку, відтак, висновки Верховного Суду, якими обґрунтував свою позицію суд першої інстанції, стосуються інших, не подібних правовідносин, а відтак не можуть бути застосованими до спірних правовідносин.

З огляду на наведене, в сукупності викладених обставин, колегія суддів вважає, що пенсія позивача по втраті годувальника, як члена сім`ї померлого годувальника безпосередньо пов`язана з правом на пенсію саме померлої особи, що мала на утриманні інших непрацездатних осіб, а тому позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі п.10 Закону № 3723-ХІІ у розмірі 70% від заробітної плати померлого годувальника, з 18.05.2022 року.

Тому, позовні вимоги в частині визнання протиправним дій відповідача щодо відмови в призначені позивачеві пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону № 3723-XII в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка, підлягають задоволенню.

І, як наслідок, похідні вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити з 18.05.2022 року позивачу пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі ст. 37 Закону №3723-XII в розмірі 70% заробітної плати померлого чоловіка, на підставі довідки Господарського суду Вінницької області від 13.04.2022 року № 30, також підлягають задоволенню, з врахуванням п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови ОСОБА_1 в переведенні на пенсію у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 згідно ст.37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 року;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 18.05.2022 року обчислення пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 в розмірі 70% пенсії за віком померлого, згідно ст.37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 року з урахуванням заробітної плати, визначеної в довідці №30 про суддівську винагороду, видану Господарським судом Вінницької області від 13.04.2021 року;

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити та виплачувати з 18.05.2022 року пенсію ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_2 в розмірі 70% пенсії за віком померлого, згідно ст.37 Закону України Про державну службу № 3723-XII від 16.12.1993 року з урахуванням заробітної плати, визначеної в довідці №30 про суддівську винагороду, видану Господарським судом Вінницької області від 13.04.2021 року.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Мацький Є.М. Сушко О.О.