Справа № 300/4432/21
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2022 р. справа № 300/4432/21
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури в якому просить: визнати протиправними дії Івано-Франківської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 компенсації за невикористані додаткові дні відпустки відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" при звільненні з посади та органів прокуратури у рік звільнення; зобов"язати Івано-Франківську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані 22 календарні дні додаткової відпустки відповідно до пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8 000, 00 грн.
Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача, які полягають в тому, що на момент звільнення - 30.04.2020 у компенсацію за 51 день невикористаної відпустки не увійшла компенсація за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої положенням пункту 12 частини 1 статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 № 3551-XII, в редакції Закону України від 25.12.1998 № 367XIV. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.08.2021 відкрито провадження у даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження.
01.10.2021 Івано-Франківська обласна прокуратура подала до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві та просить відмовити у задоволенні позову.
19.10.2021 позивач подав до суду клопотання про долучення до справи № 300/4432/21 доказів надання адвокатом правничої допомоги, а саме розрахунок затрат робочого часу при наданні правової допомоги ОСОБА_1 № б/н від 19.08.2021 та акт про виконання договору від 19.08.2021.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 з 15 липня 1993 року по 30 квітня 2020 року безперервно працював в органах прокуратури України на різних посадах прокурорсько-слідчої діяльності.
Наказом прокурора Івано-Франківської області № 282к від 28.04.2020 ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" з 30.04.2020 та зобов`язано відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури Івано-Франківської області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.
У вересні 2020 року наказом Генерального прокурора № 410 від 03.09.2020 юридичну особу "Прокуратура Івано-Франківської області" перейменовано в "Івано-Франківську обласну прокуратуру", а 8 вересня 2020 року наказом Генерального прокурора № 414 визначено днем початку роботи обласних прокуратур - 11 вересня 2020 року.
Згідно розрахункового листа відповідача за квітень 2020 року у зв`язку із звільненням, позивачу нараховано до виплати 77 447,40 гри., складовими якої є заробітна плата за квітень 2020 року та компенсація за 51 день невикористаної відпустки.
Згідно інформації відповідача від 04.08.2021 №07-875вих-21 компенсація за 51 день невикористаної відпустки складається з:
- щорічної додаткової відпустки за період роботи з 15.07.2017 по 14.07.2018 в кількості 15 календарних днів;
- щорічної додаткової відпустки за період роботи з 15.07.2018 по 14.07.2019 в кількості 11 календарних днів;
- щорічної основної відпустки за період роботи з 15.07.2019 по 30.04.2020 в кількості 10 календарних днів;
- щорічної додаткової відпустки за період роботи з 15.07.2019 по 30.04.2020 в кількості 15 календарних днів.
З наведеного слідує, що на момент звільнення 30.04.2020 у компенсацію за 51 день невикористаної відпустки не увійшла компенсація за невикористані календарні дні соціальної відпустки, передбаченої положеннями пункту 12 частини першої статті 12 Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" від 22.10.1993 №3551-XII, в редакції Закону від 25.12.1998 №367-XIV.
З метою отримання виплати компенсації за невикористані додаткові дні відпустки відповідно до Закону №3551-ХІІ позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою.
Згідно відповіді відповідача № 21-318 вих-21 від 11.08.2021 за період роботи в органах прокуратури позивачу надавалась додаткова відпустка відповідно до Закону №3551 -XII, а саме: у 2016 році - 12 календарних днів; у 2017 році - 14 календарних днів; у 2018 році - 14 календарних днів; у 2019 році - 14 календарних днів; у 2020 році - 14 календарних днів. За 2015 рік зазначена відпустка не надавалась у зв`язку із неподанням заяви позивача. Оскільки така відпустка не належить до щорічних відпусток, то на неї не поширюються норми, передбачені для щорічних відпусток, у тому числі щодо перенесення на інший період, продовження на святкові та неробочі дні, виплати грошової компенсації при звільненні.
Позивач не погоджуючись із такими діями відповідача, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України "Про відпустки" установлюються такі види відпусток: щорічні відпустки (серед іншого): основна відпустка (стаття 6 цього Закону); додаткова відпустка за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткова відпустка за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону); інші додаткові відпустки, передбачені законодавством.
Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" учасникам бойових дій надаються такі пільги, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік.
Статтею 16-2 Закону України "Про відпустки" передбачено, що учасникам бойових дій, статус яких визначений Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", надається додаткова відпустка із збереженням заробітної плати тривалістю 14 календарних днів на рік.
Позивач - має статус учасника ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується долученим до матеріалів справи посвідченням серії НОМЕР_1 та не заперечується відповідачем.
Як уже встановлено судом, позивач працював в органах прокуратури Івано-Франківської області з 15.07.1993 по 30.04.2020 Упродовж вказаного періоду на підставі відповідних заяв позивачу систематично надавалась додаткова відпустка, згідно з вимогами п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", а саме:
- у 2016 році - 12 календарних днів (з 04.04.2016 по 15.04.2016) на підставі наказу від 28.03.2016 № 212 к;
- у 2017 році - 14 календарних днів (з 25.03.2017 по 07.04.2017) на підставі наказу від 03.03.2017 № 148 к;
- у 2018 році - 14 календарних днів (з 29.12.2018 по 11.01.2019) на підставі наказу від 22.12.2018 № 985 к;
- у 2019 році - 14 календарних днів (з 02.11.2019 по 15.11.2019) на підставі наказу від 30.10.2019 № 841 к;
- у 2020 році - 14 календарних днів (з 24.02.2020 по 08.03.2020) на підставі наказу від 29.01.2020 № 100 к.
Суд звертає увагу, що до 2016 року позивач із заявами про надання додаткової відпустки на підставі п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" не звертався і, відповідно, дана відпустка йому не надавалась.
Відповідно положень статті 24 Закону України "Про відпустки" у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Водночас поняття щорічної відпустки та її види врегульовані нормами розділу III Закону України "Про відпустки", а саме статтями 6-8 цього Закону, зокрема:
- щорічна основна відпустка;
- щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці;
- щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці.
Водночас згідно з положеннями статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ветеранами війни - учасникам бойових дій надається серед інших така пільга, як використання чергової щорічної відпустки у зручний для них час, а також одержання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком на 14 календарних днів на рік.
Системний аналіз діючого законодавства свідчить, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком на 14 календарних днів на рік, передбачена положеннями статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не належить до визначених Законом України "Про відпустки" видів щорічних відпусток.
Відтак, з огляду на викладене вбачається, що на передбаченому Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком на 14 календарних днів на рік не поширюється нормами Закону України "Про відпустки" в частині перенесення на інший період або виплати грошової компенсації при звільненні.
Судом встановлено, що позивач у 2015 році не скористався своїм правом на отримання відпустки на підставі п. 12 ч. 1 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", що засвідчується неподанням позивачем відповідної заяви. Аналогічна ситуація стосується двох календарних днів із 14-ти, які не використав позивач в якості додаткової відпустки у 2016 році.
Внаслідок неподання відповідних заяв позивач втратив можливість на отримання додаткової відпустки в інші періоди чи право на виплату грошової компенсації при звільненні, оскільки додаткова відпустка із збереженням заробітної плати строком 14 календарних днів на рік, передбачена положеннями ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", не належить до визначених Законом України "Про відпустки" видів щорічних відпусток, на які поширюються норми Закону України "Про відпустки" в частині перенесення на інший період або виплати грошової компенсації при звільненні.
Заробітна плата працівникам за час відпустки нараховується відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 № 100.
Позивач звільнений з органів прокуратури Івано-Франківської області з 30.04.2020. В день звільнення з позивачем проведено повний розрахунок станом на 30.04.2020, а саме виплачено заробітну плату за квітень 2020 року та компенсацію за невикористані дні відпустки в кількості 51 день).
Щодо непроведення в частині повного розрахунку при звільненні за 6 календарних днів у 2020 році, суд встановив наступне.
На день звільнення позивача, позивач не повідомив відповідача про своє захворювання під час відпустки, та надав листок непрацездаткості АДУ № 816841 за період з 29.04.2020 по 08.05.2020 - 13.05.2020.
Згідно з протоколом засідання центральної комісії із соціального страхування у зв"язку із тимчасовою непрацездатністю прокуратури області від 25.05.2020 № 10, проведено відповідне нарахування на підставі листка непрацездатності ОСОБА_1 та 25.05.2020 здійснено перерахунок і виплату заробітної плати за квітень 2020 року.
Нормами статті 18 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 передбачено, що страхуванню у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), цивільно-правового договору, на інших підставах, передбачених законом, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання.
Відповідно до статті 19 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв"язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України.
Згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України "Про загальнообов"язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999, допомога по тимчасовій непрацездатності виплачується Фондом соціального страхування України застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності, за весь період до відновлення працездатності незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності в порядку та розмірах, встановлених законодавством.
Оплата перших п"яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми не пов"язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Дні тимчасової непрацездатності за рахунок прокуратури Івано-Франківської області оплачено за час перебування позивача у трудових відносинах, тобто за 29.04.2020 та 30.04.2020. У свою чергу з 04.05.2020 по 08.05.2020 позивачу нарахована допомога по тимчасовій непрацездатності за рахунок Фонду соціального страхування України в сумі 5575,65 грн. Кошти в сумі 4488,40 грн. (5575,65 грн. - 19,5 %) перераховані позивачу на картковий рахунок після відшкодування допомоги Івано-Франківським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області, а саме - 01.07.2020.
Судом встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.02.2021, яке частково змінено постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.06.2021, а саме - скасовано наказ прокурора Івано-Франківської області № 282к від 28.04.2020 про звільнення ОСОБА_1 з роботи, поновлено його в прокуратурі Івано-Франківської області на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності, дізнання, досудового розслідування та підтриманням публічного обвинувачення управління нагляду за додержання законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю.
На виконання вище вказаного рішення суду - наказом керівника Івано-Франківської обласної прокуратури № 821к від 09.08.2021 ОСОБА_1 поновлено на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 01.05.2021.
З урахуванням наведеного, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства України та оцінки наявних у матеріалах справи доказів в сукупності, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог, оскільки позивача поновлено на посаді прокурора відділу нагляду за додержанням законів територіальними органами поліції при провадженні оперативно-розшукової діяльності управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Івано-Франківської області з 01.05.2021.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В задоволенні позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Івано-Франківська обласна прокуратура (, вул. Грюнвальдська, 11, м.Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Шумей М.В.