Справа № 140/4275/22
Суддя: Гуляк Василь Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/4275/22 пров. № А/857/13312/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гуляка В.В.

суддів: Гудима Л.Я., Ільчишин Н.В.

за участі секретаря судового засідання: Приступи Р.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області,

на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року (суддя Ксензюк А.Я., час ухвалення не зазначений, місце ухвалення м.Луцьк, дата складання повного тексту не зазначена),

в адміністративній справі №140/4275/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області,

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області (далі ТУ ДСА України в Волинській області), в якому просив: 1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати суддівської винагороди позивача у розмірі посадового окладу без урахування доплат за вислугу років; 2) зобов`язати відповідача провести нарахування та виплату суддівської винагороди позивачу з врахуванням доплати за вислугу років за грудень 2021 року на підставі частин 2 та 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у відповідності до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області №25/02-04 від 26.10.2020.

Відповідач позовних вимог не визнав, вважаючи їх безпідставними та необґрунтованими і такими, що не підлягають до задоволення, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність ТУ ДСА України в Волинській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 за грудень 2021 року у розмірі посадового окладу без урахування щомісячної доплати за вислугу років. Зобов`язано ТУ ДСА України в Волинській області нарахувати та виплатити судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 щомісячну доплату за вислугу років за грудень 2021 року на підставі частин 2 та 5 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у відповідності до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області №25/02-04 від 26 жовтня 2020 року.

З цим рішенням суду першої інстанції від 10 серпня 2022 року не погодився відповідач ТУ ДСА України в Волинській області та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим і таким, що підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає про те, що Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ, що належить до сфери управління ДСА України, за період з 01.01.2019 по 31.12.2020, за наслідками якої складено акт від 01 червня 2021 року №08-25/08 та 06 липня 2021 року вручено лист-вимогу від 05 липня 2021 року №130320-14/1820-2021 "Про усунення виявлених порушень законодавства". Актом встановлено, що в порушення частини десятої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", суддям, які не здійснюють правосуддя протягом 2020 року, зайво проведено нарахування та виплату доплати за стаж роботи і, як наслідок, зайво проведено сплату єдиного соціального внеску, що призвело до незаконних видатків. Управління вимагає забезпечити відшкодування на користь ТУ шкоди (збитків) на загальну суму 525860,35 грн. заподіяної внаслідок зайвої виплати доплати за стаж роботи суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2020 року, а також зменшити суму по розрахунках з бюджетом на 101405,51 грн зайвої сплати єдиного соціального внеску. Покликаючись на принцип законності твердить апелянт, що на виконання листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області відповідач був змушений припинити нарахування та виплату позивачу доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 10 серпня 2022 року та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Позивач подав до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому висловив незгоду з її доводами, вважає оскаржуване рішення суду обґрунтованим та законним. Звертає увагу суду, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто та не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу. Просить позивач оскаржене відповідачем рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в засідання суду апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з врахуванням наступного.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Указом Президента України від 18.10.2013 №570/2013 "Про призначення суддів" ОСОБА_1 призначено на посаду судді Брянківського міського суду Луганської області на 5 (п`ять) років.

Указом Президента України "Про переведення суддів" від 14.02.2015 №83/2015 позивача переведено у межах п`ятирічного строку на посаду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.

Згідно з наказом голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2020 №25/02-04 на підставі частини п`ятої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 встановлено щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с. 19).

Як підтверджується копією розрахункового листа за грудень 2021 року та довідкою ТУ ДСА в Волинській області від 11.07.2022 №431, судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 в грудні 2021 року виплачена суддівська винагорода без щомісячної доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с. 15, 52).

Позивач, вважаючи, що відповідач протиправно не здійснив нарахування та виплату щомісячної доплати за вислугу років, звернувся із цим позовом до адміністративного суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 в період з 18.10.2018 по час ухвалення рішення не здійснює правосуддя через обставини, що не залежали від нього особисто та не обумовлені його поведінкою, а тому, з огляду на висновки Конституційного Суду України, викладені у рішенні від 04.12.2018 №11-р/2018, у вказаний період він мав право на отримання доплат до посадового окладу відповідно до наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (щомісячно).

Суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з врахуванням наступного.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до статті 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Частиною першою статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин; далі - Закон №1402-VIII) імперативно встановлено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

За частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII, суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Відповідно до частини третьої статті 135 Закону №1402-VIII базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Згідно з частиною п`ятою статті 135 Закону №1402-VIII, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Частиною десятою статті 135 Закону №1402-VIII встановлено, що суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Відповідно до пункту 17 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII, повноваження суддів, призначених на посаду строком на п`ять років до набрання чинності цим Законом, припиняються із закінченням строку, на який їх було призначено. Судді, повноваження яких припинилися у зв`язку із закінченням такого строку, можуть бути призначені на посаду судді за результатами конкурсу, що проводиться в порядку, встановленому цим Законом.

Пунктом 20 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII установлено, що відповідність займаній посаді судді, якого призначено на посаду строком на п`ять років або обрано суддею безстроково до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" (Закон №1401-VIII), оцінюється колегіями Вищої кваліфікаційної комісії суддів України в порядку, визначеному цим Законом.

Виявлення за результатами такого оцінювання невідповідності судді займаній посаді за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності чи відмова судді від такого оцінювання є підставою для звільнення судді з посади за рішенням Вищої ради правосуддя на підставі подання відповідної колегії Вищої кваліфікаційної комісії суддів України.

Відповідно до пункту 22 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII (чинного до 01.01.2020) право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 1 січня 2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Відповідно до пункту 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII (чинного до 01 січня 2020 року) до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

На підставі підпункту 16 пункту 1 розділу I Закону №193-IX виключено пункти 22 і 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII.

Відповідно до частин першої-третьої статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 (далі - Закон №2453-VI в редакції Закону України "Про забезпечення права на справедливий суд"), суддівська винагорода регулюється цим Законом, Законом України "Про Конституційний Суд України" від 12.02.2015 (далі Закон №192-VIII) та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 133 Закону №2453-VI, суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.

Відповідно до частини десятої статті 133 Закону №2453-VI суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній оплачуваній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

Рішенням Конституційного Суду України №11-р/2018 визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частин третьої, десятої статті 133 Закону №2453-VI, у редакції Закону №192-VIII, зокрема, за яким суддя, який не здійснює правосуддя (крім випадків тимчасової непрацездатності, перебування судді у щорічній відпустці), не має права на отримання доплат до посадового окладу.

В підпункті 3.4 Рішення №11-р/2018 зазначено, що питання отримання суддею винагороди до проходження ним кваліфікаційного оцінювання регулюється Законом №2453-VI у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року №192-VIII, а випадки, коли такий суддя не здійснює правосуддя, визначається Законом №1402-VIII.

Рішенням №11-р/2018 встановлено, що випадки нездійснення правосуддя поділяються на дві категорії. До першої категорії належать випадки, коли нездійснення правосуддя обумовлене поведінкою самого судді, зокрема відсторонення судді від посади у зв`язку з притягненням до кримінальної відповідальності, застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді тимчасового відсторонення від здійснення правосуддя. Друга категорія охоплює випадки, коли суддя не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою. Наприклад, згідно із Законом №1402-VIII нездійснення суддею правосуддя у зв`язку з неможливістю здійснення правосуддя у відповідному суді, припиненням роботи суду у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами та із неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про його відрядження до іншого суду (частина перша статті 55); з обов`язковим проходженням підготовки для підтримання кваліфікації у Національній школі суддів України (частина восьма статті 56, частини перша, друга статті 89); з неприйняттям, з незалежних від судді причин, у встановлені строки рішення про переведення судді на посаду судді до іншого суду того самого або нижчого рівня у випадках реорганізації, ліквідації або припинення роботи суду, в якому такий суддя обіймає посаду судді (частина третя статті 82, частини шоста, сьома статті 147).

Конституційний Суд України зробив висновок, якщо позбавлення судді права на отримання доплат до посадового окладу може бути визнане доцільним та виправданим, зокрема, у випадку притягнення його до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя, то позбавлення судді цього права, коли він не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або обумовлені його поведінкою, як випливає зі змісту положення частини 10 статті 133 Закону №2453-VI у редакції №192-VIII, є несправедливим, невиправданим та необґрунтованим.

Крім того, застосований законодавцем у положенні частини десятої статті 133 Закону №2453-VI у редакції Закону №192-VIII підхід до об`єднання усіх випадків, коли суддя, який не здійснює правосуддя, не має права на отримання доплат до посадового окладу, не можна визнати виправданим, справедливим та помірним, оскільки такий підхід не враховує особливостей кожної категорії підстав нездійснення правосуддя, ступеня обумовленості таких підстав поведінкою судді та інших законодавчо визначених обставин, а отже, невиправдано призводить до звуження обсягу гарантій незалежності суддів у виді зниження рівня їх матеріального забезпечення.

Суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення №11-р/2018.

Рада суддів України в рішенні від 03 вересня 2021 року №35 наголосила, що будь-які обмеження виплат доплат до посадового окладу суддям, які не здійснюють правосуддя з незалежних від них підстав, є недопустимими та такими, що суперечать Конституції України та Рішенню Конституційного Суду України №11-р/2018. В контексті питання виплати доплат таким суддям, дії Територіальних управлінь ДСА, судів, які здійснюють функції розпорядників бюджетних коштів, щодо припинення виплати доплат (а також намагання повернути вже виплачені доплати) суддям, що не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, так само як і висновки щодо відсутності підстав для виплати доплат до посадового окладу таким суддям, здійснені органами Держаудитслужби під час проведення ревізій фінансово-господарської діяльності ТУ в різних областях та судах, свідчать про порушення гарантій незалежності суддів у виді матеріального забезпечення, що впливає на незалежність судді, та є протиправними та недопустимими. Крім того, припинення виплат зазначених вище доплат у 2021 році свідчить про порушення принципу "юридичної визначеності" та принципу "належного урядування".

Аналогічна позиція щодо необхідності здійснення доплат суддям, які не здійснюють повноваження з незалежних від них причин, була викладена і в рішенні Ради суддів України від 19.04.2019.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 13 жовтня 2021 року у справі №120/1655/21-а, вказав, що з набранням чинності законами України "Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)" від 02.06.2016 №1401-VIII, №1402-VIII призначення на посаду судді (вперше) здійснюється безстроково, водночас призначення на посаду судді безстроково суддів, яких до того було призначено на посади в межах п`ятирічного строку (відповідно до раніше чинного правового регулювання цих правовідносин), поставлено у залежність від результатів кваліфікаційного оцінювання.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у вказаній вище постанові необхідним у даній категорії справи є з`ясування обставин, які зумовили припинення виплати суддям надбавок до посадового окладу: зупинення щодо кваліфікаційного оцінювання й відсторонення на цій підставі від здійснення правосуддя (відповідно до частини п`ятої статті 86 Закону №1402-VIII); закінчення п`ятирічного строку повноважень на посаді судді чи поява іншої (обставини, з якою Рішення №11-р/2018 пов`язує неконституційність позбавлення надбавок до посадового окладу судді.

Таким чином, від чіткої відповіді на питання щодо причин, які зумовили припинення виплати надбавок до посадового окладу, й залежить правильне вирішення спору.

Як підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем, позивача було призначено на посаду судді Брянківського міського суду Луганської області згідно з Указом Президента України від 18.10.2013 №570/2013 строком на п`ять років, а Указом Президента України №83/2015 від 14.02.2015 переведено в межах п`ятирічного строку з Брянківського міського суду Луганської області на посаду судді Луцького міськрайонного суду Волинської області.

При цьому, з урахуванням Указу Президента України від 18.10.2013 №570/2013 "Про призначення суддів" з 18.10.2018 позивач не здійснює правосуддя у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку повноважень на посаді судді.

Рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України від 01.02.2018 №8/зп-18 було призначено кваліфікаційне оцінювання суддів місцевих та апеляційних судів на відповідність займаній посаді, зокрема судді Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 (а.с. 20-22).

У зв`язку з прийняттям Закону №193-IX повноваження складу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України припинились, починаючи з 07.11.2019.

Кваліфікаційне оцінювання щодо позивача не завершено через обставини, що від нього не залежали, та не обумовлені його поведінкою.

В судовому засіданні позивач наголосив, що не був і не є притягнений до кримінальної чи дисциплінарної відповідальності, наслідком якого є відсторонення судді від посади чи від здійснення правосуддя.

Як правильно зазначено судом першої інстанції, відповідачем жодним доказом не спростовано, що позивач наразі не здійснює відправлення правосуддя з незалежних від нього причин.

Разом з цим, Листом від 17.11.2021 №02-61/111/2021 Луцький міськрайонний суд також повідомив, що не володіє інформацією про застосування дисциплінарного стягнення передбаченого пунктами 2-4 частини першої статті 109 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо ОСОБА_1 та інформацією щодо відсторонення його від здійснення правосуддя на підставі рішення Вищої ради правосуддя, що мають наслідок позбавлення його права на отримання доплат до посадового окладу судді (а.с. 18).

Крім того, з Наказу голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2020 №25/02-04 судді ОСОБА_1 встановлено з 25.10.2020 щомісячну доплату за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу (а.с. 19). Наказ скеровано для здійснення відповідних нарахувань до ТУ ДСА України в Волинській області.

Водночас вказаний наказ є чинним, про що свідчить лист голови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.11.2021 №02-61/111/2021 (а.с. 18).

З урахуванням встановленого, суд апеляційної інстанції підтримує правильний висновок суду першої інстанції, що суддя, який не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від нього особисто або не обумовлені його поведінкою, має право на отримання доплат до посадового окладу з дня ухвалення Рішення Конституційним Судом України від 04.12.2018 №11-р/2018.

Згідно матеріалів справи, Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області проведено ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності ТУ ДСА України в Волинській області, що належить до сфери управління Державної судової адміністрації України, за період з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2020 року, за наслідками якої складено акт від 01 червня 2021 року №08-25/08.

06 липня 2021 року ТУ ДСА України в Волинській області Управлінням Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області надіслано лист-вимогу від 05 липня 2021 року №130320-14/1820-2021 "Про усунення виявлених порушень законодавства", у пункті 1 якої зазначено, що в порушення частини десятої статті 135 Закону №1402-VIII, суддям, які не здійснюють правосуддя протягом 2020 року, зайво проведено нарахування доплати за стаж роботи в сумі 748,68 тис. грн та зайво здійснено виплати доплати в сумі 525,86 тис. грн. як наслідок зайво проведено сплату єдиного соціального внеску на суму 101,41 тис. грн. що призвело до незаконних видатків на загальну суму 627,27 тис. грн. Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області вимагає забезпечити відшкодування на користь ТУ ДСА України в Волинській області шкоди (збитків) на загальну суму 525860,35 грн. заподіяної внаслідок зайвої виплати доплати за стаж роботи суддям, які не здійснювали правосуддя протягом 2020 року, а також зменшити суму по розрахунках з бюджетом на 101405,51 грн зайвої сплати єдиного соціального внеску.

Разом з тим, колегія суддів вважає правильним висновок окружного суду, що наявність листа-вимоги Управління Західного офісу Держаудитслужби у Волинській області від 05 липня 2021 року №130320-14/1820-2021 "Про усунення виявлених порушень законодавства" не може бути причиною для вчинення ТУ ДСА України в Волинській області протиправних дій щодо припинення виплати позивачу доплати за вислугу років у розмірі 30 відсотків посадового окладу.

На переконання колегії суддів, означений лист-вимога не є нормативно-правовим актом, який може регулювати питання нарахування та виплати суддівської винагороди, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Враховуючи наведене вище та беручи до уваги те, що позивач, як суддя проходить процедуру кваліфікаційного оцінювання призначеного Рішенням №8/зп-18 та яке не завершено у зв`язку з припинення повноважень членів ВККС в листопаді 2019 року, не здійснює правосуддя через обставини, що не залежать від його волі, тому суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що ОСОБА_1 має право на отримання доплати до посадового окладу.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи та надано їм належну правову оцінку, доводи апеляційної скарги висновків суду, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування немає, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 10 серпня 2022 року в адміністративній справі №140/4275/22 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Волинській області про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Гуляк
судді Л. Я. Гудим
Н. В. Ільчишин
Повний текст постанови суду складено 15.12.2022 року