Справа № 640/16101/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної податкової служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування наказу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Державної податкової служби України (далі - відповідач), в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України від 21 травня 2021 року № 19-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що директор Департаменту несе персональну відповідальність за невиконання або неналежне виконання покладених на Департамент основних завдань і функцій згідно з чинним законодавством, то наявний прямий причинний зв`язок між діянням позивача та наслідками у вигляді незабезпечення належного функціонування підрозділу внутрішнього аудиту, відсутності внутрішніх документів з питань здійснення внутрішнього аудиту, програми забезпечення та підвищення якості внутрішнього аудиту, стратегічних та операційних планів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 працює в Державній податковій службі України з 17 жовтня 2019 року та займає посаду начальника управління внутрішнього аудиту функцій забезпечення діяльності служби Департаменту внутрішнього аудиту з 16 червня 2020 року.

Зокрема, беручи до уваги предмет розгляду даної справи, судом встановлено, що в зв`язку з реорганізаційними змінами, позивача було призначено шляхом переведення з Державної фіскальної служби України на посаду начальника управління координації, планування та моніторингу Департаменту внутрішнього аудиту Державної податкової служби України.

З 25 жовтня 2019 року наказом ДПС від 25 жовтня 2019 року № 235-о на позивача було покладено виконання обов`язків директора Департаменту внутрішнього аудиту.

У зв`язку з подальшими змінами організаційної структури та штатного розпису Департаменту внутрішнього аудиту з 31 березня 2020 року позивача було переведено на посаду начальника управління внутрішнього аудиту публічних функцій Департаменту внутрішнього аудиту.

В подальшому, в зв`язку з черговими змінами організаційної структури та штатного розпису Департаменту внутрішнього аудиту 16 червня 2020 року позивача було переведено на посаду начальника управління внутрішнього аудиту функцій забезпечення діяльності Служби Департаменту внутрішнього аудиту.

Доповідною запискою від 31 березня 2021 року № 359/99-00-03-03 було ініційовано питання про порушення дисциплінарного провадження стосовно начальника управління внутрішнього аудиту функцій забезпечення діяльності Служби Департаменту внутрішнього аудиту ОСОБА_1 за неналежне виконання обов`язків Директора Департаменту внутрішнього аудиту, відповідно до наказів Державної податкової служби України від 25 жовтня 2019 № 235-о «Про покладання виконання обов`язків» та від 13 березня 2020 року № 223-о «Про покладання виконання обов`язків», актів органів державної влади та невиконання в повному обсязі функцій та завдань Департаменту.

Підставою для внесення клопотання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, як вбачається із самої доповідної записки від 31 березня 2021 року № 359/99-00-03-03, стали висновки, наведені в Звіті про результати аудиту ефективності діяльності Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України та Державної митної служби України та рішенні Рахункової палати від 22 грудня 2020 року № 34-3.

Наказом Державної податкової служби України від 09 квітня 2021 року № 418 «Про порушення дисциплінарного провадження» стосовно ОСОБА_1 порушено дисциплінарне провадження з метою визначення наявності в її діях ознак дисциплінарного проступку.

Наказом Державної податкової служби України від 21 травня 2021 року № 19-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення» до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани за вчинення дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу», а саме, невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Не погоджуючись з вказаним наказом позивач звернувся з даним позовом до суду.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначають правовий статус державного службовця, регулюються Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ (далі - Закон №889-VІІІ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №889-VІІІ державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Згідно ч. 1, 3 ст. 5 Закону №889-VIII правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону №889-VIII державний службовець зобов`язаний: 1) дотримуватися Конституції та законів України, діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) дотримуватися принципів державної служби та правил етичної поведінки; 3) поважати гідність людини, не допускати порушення прав і свобод людини та громадянина; 4) з повагою ставитися до державних символів України; 5) обов`язково використовувати державну мову під час виконання своїх посадових обов`язків, не допускати дискримінацію державної мови і протидіяти можливим спробам її дискримінації; 6) забезпечувати в межах наданих повноважень ефективне виконання завдань і функцій державних органів; 7) сумлінно і професійна виконувати свої посадові обов`язки; 8) виконувати рішення державних органів, накази (розпорядження), доручення керівників, надані на підставі та у межах повноважень, передбачених Конституцією та законами України; 9) додержуватися вимог законодавства у сфері запобігання і протидії корупції; 10) запобігати виникненню реального, потенційного конфлікту інтересів під час проходження державної служби; 11) постійно підвищувати рівень своєї професійної компетентності та удосконалювати організацію службової діяльності; 12) зберігати державну таємницю та персональні дані осіб, що стали йому відомі у зв`язку з виконанням посадових обов`язків, а також іншу інформацію, яка відповідно до закону не підлягає розголошенню; 13) надавати публічну інформацію в межах, визначених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 64 Закону №889-VIII за невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, визначених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами у сфері державної служби, посадовою інструкцією, а також порушення правил етичної поведінки та інше порушення службової дисципліни державний службовець притягується до дисциплінарної відповідальності у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 65 Закону №889-VІІІ передбачено, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.

На підставі пункту 5 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VІІІ, дисциплінарним проступком є невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Положеннями ч. 1 ст. 66 Закону №889-VІІІ визначено, що до державних службовців застосовується один із таких видів дисциплінарного стягнення: 1) зауваження; 2) догана; 3) попередження про неповну службову відповідність; 4) звільнення з посади державної служби.

У разі допущення державним службовцем дисциплінарних проступків, передбачених пунктами 4, 5, 12 та 15 ч. 2 ст. 65 Закону №889-VIII, суб`єктом призначення або керівником державної служби такому державному службовцю може бути оголошено догану.

За правилами ст. 68 Закону №889-VІІІ дисциплінарні провадження ініціюються суб`єктом призначення. Дисциплінарні стягнення накладаються (застосовуються) на державних службовців, які займають посади державної служби категорій Б і В: зауваження - суб`єктом призначення; інші види дисциплінарних стягнень - суб`єктом призначення за поданням дисциплінарної комісії.

Згідно із ч. 1, 9-11, ст. 69 Закону №889-VІІІ для здійснення дисциплінарного провадження з метою визначення ступеня вини, характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку утворюється дисциплінарна комісія з розгляду дисциплінарних справ (далі - дисциплінарна комісія).

Дисциплінарна комісія розглядає дисциплінарну справу державного службовця, сформовану в установленому цим Законом порядку.

Результатом розгляду дисциплінарної справи є пропозиція Комісії або подання дисциплінарної комісії, які мають рекомендаційний характер для суб`єкта призначення.

Суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів зобов`язаний прийняти рішення на підставі пропозиції Комісії або подання дисциплінарної комісії або надати вмотивовану відмову протягом цього строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону №889-VIII перед накладенням дисциплінарного стягнення суб`єкт призначення повинен отримати від державного службовця, який притягається до дисциплінарної відповідальності, письмове пояснення. Відмова надати пояснення не перешкоджає здійсненню дисциплінарного провадження та накладенню на державного службовця дисциплінарного стягнення.

Частиною 1 ст. 74 Закону №889-VIII передбачено, що дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення. У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення (ч. 1 і 2 ст. 77 Закону № 889-VІІІ).

Згідно з п. 21.1 ст. 21 ПК України посадові та службові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами (21.1.1); забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій (21.1.2); забезпечувати ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень (21.1.3).

Відповідно до п. 21.2 цієї ж статті за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків посадові (службові) особи контролюючих органів несуть відповідальність згідно із законом.

Згідно з п. 36 Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1039, за результатами розгляду дисциплінарного провадження суб`єкт призначення (керівник державної служби) протягом десяти календарних днів з дня отримання пропозиції Комісії, подання дисциплінарної комісії приймає рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження.

Рішення оформляється наказом (розпорядженням) суб`єкта призначення (керівника державної служби).

Відповідно до ч. 1-3 ст. 77 Закону №889-VІІІ, рішення про накладення на державного службовця дисциплінарного стягнення чи закриття дисциплінарного провадження приймає суб`єкт призначення протягом 10 календарних днів з дня отримання пропозицій Комісії, подання дисциплінарної комісії у державному органі. Рішення оформляється відповідним актом суб`єкта призначення.

У рішенні, яке оформляється наказом (розпорядженням), зазначаються найменування державного органу, дата його прийняття, відомості про державного службовця, стислий виклад обставин справи, вид дисциплінарного проступку і його юридична кваліфікація, вид застосованого дисциплінарного стягнення.

Якщо під час розгляду дисциплінарної справи у діях державного службовця не виявлено дисциплінарного проступку, суб`єкт призначення приймає рішення про закриття дисциплінарного провадження стосовно державного службовця, яке оформляється наказом (розпорядженням).

Аналізуючи вищенаведені приписи законодавства колегія суддів узагальнює, що підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення. Дисциплінарне стягнення має відповідати ступеню тяжкості вчиненого проступку та вини державного службовця. Під час визначення виду стягнення необхідно враховувати характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, результати оцінювання службової діяльності державного службовця, наявність заохочень, стягнень та його ставлення до служби.

Як зазначалось вище, доповідною запискою від 31 березня 2021 року № 359/99-00-03-03 було ініційовано питання про порушення дисциплінарного провадження стосовно начальника управління внутрішнього аудиту функцій забезпечення діяльності Служби Департаменту внутрішнього аудиту ОСОБА_1 за неналежне виконання обов`язків Директора Департаменту внутрішнього аудиту.

Підставою для внесення клопотання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності за вчинення дисциплінарного проступку, як вбачається із самої доповідної записки від 31 березня 2021 року № 359/99-00-03-03, стали висновки, наведені в Звіті про результати аудиту ефективності діяльності Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України та Державної митної служби України та рішенні Рахункової палати від 22 грудня 2020 року № 34-3.

Так, Рахунковою палатою у період з 30 червня 2020 року по 11 вересня 2020 року проводився аудит ефективності діяльності Державної фіскальної служби України, Державної податкової служби України та Державної митної служби України.

За результатом проведеного аудиту Рахункова палата прийшла до висновку про те, що Державною податковою службою України не забезпечено належного функціонування підрозділу внутрішнього аудиту, чим порушено вимоги пункту 1 Порядку здійснення внутрішнього аудиту та утворення підрозділів внутрішнього аудиту, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 листопада 2011 року № 1001 (зі змінами).

Рахунковою палатою було встановлено, що в порушення вимог пункту 3 глави 1 Стандарту 1 «Завдання, права та обов`язки» Стандартів внутрішнього аудиту, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 04 жовтня 2011 року № 1247, в Державній податковій службі України не було розроблено внутрішніх документів з питань здійснення внутрішнього аудиту, програму забезпечення та підвищення якості внутрішнього аудиту. Державною податковою службою України не забезпечено належного планування діяльності з внутрішнього аудиту. Зокрема, не затверджено операційного плану діяльності на 2019 рік, а стратегічний та операційний плани на 2020 рік затверджені 18 червня 2020 року, чим порушено вимоги пункту 6 Порядку № 1001.

Також Рахунковою палатою встановлено, що Державною податковою службою України не було забезпечено належної організації внутрішнього аудиту, дієвого контролю за вжиттям об`єктами аудиту ефективних заходів для усунення порушень і недоліків у роботі, виявлених за результатами проведених заходів внутрішнього аудиту. Це зумовило ризики незаконного та нерезультативного використання бюджетних коштів, а також недотримання посадовими особами ДПС вимог законодавства при виконанні службових обов`язків.

На підставі викладених вище обставин, наказом Державної податкової служби України від 09 квітня 2021 року № 418 «Про порушення дисциплінарного провадження» стосовно ОСОБА_1 порушено дисциплінарне провадження з метою визначення наявності в її діях ознак дисциплінарного проступку.

Досліджуючи зміст оскаржуваного Наказу вбачається, що на підставі вказаних вище обставин, відповідачем було зроблено висновок про те, що вказані вище порушення були допущенні з боку Державної податкової служби України у зв`язку з бездіяльністю ОСОБА_1 , яка виразилась у незабезпеченні належного функціонування Департаменту внутрішнього аудиту, незабезпеченні розроблення внутрішніх документів з питань здійснення внутрішнього аудиту та програми забезпечення та підвищення якості внутрішнього аудиту, незабезпеченні формування та подання на затвердження стратегічного та операційного планів на 2020 рік у встановлені строки, що і слугувало підставами для висновку про вчинення позивачем дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 5 частини 2 статті 65 Закону України «Про державну службу».

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, відповідальними за діяльність Департаменту в ДПС з 21 серпня 2019 року по 24 жовтня 2019 року була ОСОБА_2 (наказ ДПС від 21 серпня 2019 року № 90-о «Про покладання виконання обов`язків») а з 25 жовтня 2019 року по 01 червня 2020 року ОСОБА_1 (накази ДПС від 25 жовтня 2019 року № 235-о та від 13 березня 2020 року № 223-о «Про покладання виконання обов`язків»).

Після переведення та призначення керівників було розроблено Положення про Департамент внутрішнього аудиту Державної податкової служби України, затверджене наказом ДПС від 04 жовтня 2019 року № 104. Також були розроблені та затверджені в установленому порядку положення про структурні підрозділи в Департаменті та посадові інструкції працівників.

Відповідно до нової структури апарату Державної податкової служби України, введеною в дію Наказом Державної податкової служби України від 27 листопада 2019 року № 183, Департамент внутрішнього аудиту було реорганізовано з метою відокремлення не властивих функцій.

За рахунок скорочення чисельності Департаменту внутрішнього аудиту утворено Департамент відомчого контролю з покладанням на нього функцій, які виконувались ліквідованими управліннями організації внутрішнього моніторингу податкової сфери та координації, планування та моніторингу Департаменту внутрішнього аудиту.

При цьому, з пояснень заступника начальника управління-начальника відділу внутрішнього аудиту функцій з адміністрування зобов`язань управління внутрішнього аудиту публічних функцій Департаменту внутрішнього аудиту Державної податкової служби України ОСОБА_2 та головного державного ревізора-інспектора відділу планування, звітування, оцінки якості внутрішнього аудиту управління планування, координації та взаємодії з органами уповноваженими на проведення перевірок Департаменту внутрішнього аудиту Державної податкової служби України ОСОБА_4 вбачається, що процес переведення/призначення працівників та заповнення вакансій відповідно до змін, проведених в організаційній структурі та штатному розписі апарату ДПС, не був завершений на кінець 2019 року.

Так, штатна чисельність Департаменту складала 40 одиниць, з яких 37 вакантні посади.

Питання щодо комплектування Державної податкової служби України кадрами відповідної кваліфікації з високими діловими, професійними та моральними якостями, систематичне підвищення їх кваліфікації та навчання належить до компетенції кадрової служби та керівника державної служби органу з урахуванням пункту 15 Порядку № 1001.

Відповідно до пункту 15 Порядку № 1001 керівник державного органу, його територіального органу та бюджетної установи для здійснення на належному рівні, зокрема, забезпечує: організаційну і функціональну незалежність підрозділу; недопущення покладення на підрозділ функцій, не пов`язаних з діяльністю з внутрішнього аудиту; вжиття заходів до запобігання неправомірному втручанню третіх осіб у провадження діяльності з внутрішнього аудиту; комплектування підрозділу з урахуванням вимог, установлених цим Порядком, добір кадрів відповідної кваліфікації з високими діловими, професійними та моральними якостями, систематичне підвищення їх кваліфікації та навчання; створення належних умов для здійснення внутрішнього аудиту, у тому числі шляхом підписання та забезпечення виконання положень декларації внутрішнього аудиту, затвердження планів та підписання звітів, надання достатнього строку для здійснення внутрішнього аудиту, своєчасного розгляду аудиторських звітів і рекомендацій.

Як вірно встановлено судом першої інстанції з 25 жовтня 2019 року, штатний розпис Департаменту внутрішнього аудиту налічував 86 штатних одиниць, з яких 50 було укомплектовано (з них: 5 керівних та 6 декретних посад). Протягом листопада 2019 року було призначено ще 9 співробітників, переважно на керівні посади.

В подальшому, Наказом Державної податкової служби України від 27 листопада 2019 року № 183 було введено в дію нову Структуру апарату Державної податкової служби України та реорганізовано Департамент внутрішнього аудиту шляхом скорочення.

В результаті цих змін на кінець 2019 року штатна чисельність Департаменту, як зазначалось вище, складала 40 одиниць, з яких 37 вакантні посади.

Як вбачається зі змісту службової записки за підписом головного державного ревізора- інспектора відділу планування, контролю якості та звітування з внутрішнього аудиту ОСОБА_4 , станом на 10 грудня 2019 року проекти планів були сформовані, однак втратили свою актуальність, оскільки формувались на підставі розрахунку обсягу робочого часу фактичної кількості працівників, які мали би виконувати ці плани, а також відповідно до посад штатного розпису, затвердженого за попередньою структурою.

Крім того, ОСОБА_1 доповідними записками від 20 грудня 2019 року № 251/99-00-15-02-01-25 та від 27 грудня 2019 року № 266/99-00-15-04-25 доводила до відома Голови Державної податкової служби України інформацію про неможливість формування стратегічного плану та операційного плану на 2020 рік, у зв`язку з фактичною неукомплектованістю підрозділу та порушувала питання про забезпечення формування таких планів, після заповнення вакантних посад в кількості, достатній для забезпечення виконання функцій підрозділу, та ініційовано питання приведення організаційної структури та розподілу штатної чисельності Департаменту внутрішнього аудиту у відповідність до вимог нормативно-правових актів.

В контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на приписи пункту 14 Порядку №1001, відповідно до якого, у разі виникнення обставин, які перешкоджають виконанню працівниками або керівником підрозділу внутрішнього аудиту їх обов`язків, втручання у їх діяльність посадових або інших осіб, працівники підрозділу або керівник підрозділу письмово інформують про це керівника державного органу, його територіального органу або бюджетної установи, в якому утворено такий підрозділ, а також аудиторський комітет (у разі його утворення) для здійснення заходів відповідно до законодавства.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що позивачем вчинялись усі залежні від неї дії в межах наданих їй повноважень, однак, як вірно зауважено судом першої інстанції, саме на керівника державного органу покладено обов`язки щодо проведення належного комплектування структурних підрозділів кадрами відповідної кваліфікації з високими діловими, професійними та моральними якостями, для здійснення покладених на такий підрозділ повноважень.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2020 року було призначено 12 працівників (з яких 1 особа на керівну посаду) та станом на 23 січня 2020 року фактична чисельність Департаменту внутрішнього аудиту складала 16 осіб.

Після комплектування частини штату було поновлено роботу щодо аналізу об`єктів внутрішнього аудиту, визначення і оцінки ризиків, що можуть вплинути на виконання завдань і функцій ДПС, оскільки в зв`язку зі змінами в організаційній структурі наказом ДПС від 27 листопада 2019 № 183 відбувся перерозподіл функцій між структурними підрозділами ДПС.

Наказом Державної податкової служби України від 11 лютого 2020 року № 80 до організаційної структури Департаменту внутрішнього аудиту знову було внесено зміни. До штатного розпису на 2020 рік зміни внесено 20 лютого 2020 року наказом ДПС № 8-ф.

Як вірно встановлено судом першої інстанції після переведення основної частини працівників в діючий штатний розпис сформовано проекти планів на підставі розрахунку обсягу робочого часу фактичної кількості працівників, з урахуванням Стратегічних цілей діяльності Державної податкової служби України, затверджених наказом Державної податкової служби України від 10 грудня 2019 року № 205, та передано на початку квітня 2020 року раднику Голови Держаної податкової служби України для узгодження Головою Державної податкової служби України пріоритетних ризикових сфер та об`єктів внутрішнього аудиту, відібраних до цих планів. Після узгодження, відкориговані у відповідності до бачення Голови Державної податкової служби України плани були надані на затвердження Голові Державної податкової служби України через радника. Однак, після звільнення ОСОБА_5 з посади Голови Державної податкової служби України 24 квітня 2020 року плани були повернуті без підпису Голови ДПС.

За наведених обставин колегія суддів погоджує висновок суд першої інстанції що вказані вище обставини щодо частих змін організаційної структури та неукомплектованості Департаменту внутрішнього аудиту протягом тривалого часу свідчать про обґрунтованість аргументів позивача щодо незабезпечення Департаменту внутрішнього аудиту належними ресурсами для виконання основних завдань вказаного департаменту.

При цьому, Департаментом здійснювалась робота по розробці проекту Порядку здійснення внутрішнього аудиту в Державній податковій службі України, з урахуванням Методологічних вказівок з внутрішнього аудиту в державному секторі України.

Так, в матеріалах справи присутній проект направлений офіційно на погодження структурним підрозділам Державної податкової служби України листами від 27 квітня 2020 року № 163/99-0015-02-02-08, від 01 червня 2020 року № 241/99-00-15-02-02-08, що не заперечувалось відповідачем.

Відповідно до наявної в матеріалах справи "Посадова інструкція державного службовця", затвердженої Головою Державної податкової служби України ОСОБА_5 від 31 березня 2020 року вбачається, що до основних посадових обов`язків начальника управління внутрішнього аудиту публічних функцій департаменту внутрішнього аудити, посади, яку займав позивач відноситься:

1. Керівництво та організація роботи Управління: забезпечення виконання завдань і функцій, покладених на Управління; забезпечення виконання плану роботи Департаменту з питань, що стосуються роботи Управління; забезпечення додержання працівниками Управління виконавської дисципліни, порядку ведення діловодства, порядку поводження з відкритою інформацією та інформацією з обмеженим доступом, правил внутрішнього службового (трудового) розпорядку, вимог нормативно-правових актів з охорони праці, правил пожежної без теки; вжиття у межах компетенції заходів щодо запобігання корупції і здійснення контролю за їх реалізацією.

2. Організація та проведення (участь у проведенні) внутрішніх аудитів (підготовка розпорядчих документів на проведення внутрішніх аудитів; підготовка у межах компетенції наказів на відрядження; складання програм внутрішніх аудитів документування результатів внутрішніх аудитів; розгляд коментарів (у разі надходження) на аудиторські висновки та рекомендації, підготовка висновків щодо їх обґрунтованості; вжиття заходів щодо запобігання неправомірному втручанню третіх осіб у планування і підготовку звітів про результати внутрішніх аудитів; реалізація матеріалів внутрішнього аудиту; проведення моніторингу врахування рекомендацій за результатами внутрішніх аудитів).

3. Забезпечення участі підпорядкованих працівників у плануванні та звітуванні з внутрішнього аудиту.

4. Організація надання інформації про результати внутрішнього аудиту на звернення органів державної влади та/або правоохоронних органів (лише за рішенням Голови).

5. Організація взаємодії з органами державної влади з питань внутрішнього аудиту.

6. Організація розгляду скарг на дії працівників Управління.

7. Забезпечення та підвищення якості внутрішнього аудиту.

8. Організація роботи з формування справ з внутрішнього аудиту.

9. Організація внутрішніх навчань та семінарів з метою підвищення професійної кваліфікації в Управлінні.

При цьому, відповідач стверджуючи про те, що позивачем було допущено невиконання або неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень, ні в наказі Державної податкової служби України від 21 травня 2021 року № 19-д, ні в поданні дисциплінарної комісії від 14 травня 2021 року № 18 не зазначає, які конкретно посадові обов`язки та якої посадової інструкції неналежно виконані позивачем.

В контексті наведеного колегія суддів звертає увагу, що протягом періоду виконання обов`язків директора Департаменту внутрішнього аудиту, в умовах обмеження підрозділу у відповідних і достатніх ресурсах протягом всього спірного періоду та діючи в межах повноважень, передбачених нормативно-правовими актами, позивачем було виконано та забезпечено:

1) На виконання пункту 14 Порядку № 1001, пункту 9 Стандарту 2 та пункту 6 Стандарту 7 Стандартів № 1247 інформування Голови ДПС про неможливість формування стратегічного плану та операційного плану на 2020 рік, у зв`язку з фактичною неукомплектованістю підрозділу та порушено питання про забезпечення формування таких планів, після заповнення вакантних посад в кількості, достатній для забезпечення виконання функцій підрозділу, доповідними записками від 27 грудня 2019 року № 266/99-00-15-04-25, від 30 березня 2020 року № 125/99-00-1503-13, а також поінформовано Міністерство фінансів України листом від 28 грудня 2019 року № 1035/4/99-00-15-04-13 про відповідні обставини.

2) Формування стратегічного плану на 2020-2022 роки та операційного плану на 2020 рік та подання їх на затвердження Голові Державної податкової служби України;

3) На виконання пункту 1 та 2 Стандарту 3, керуючись пунктом 3 Стандарту 6 Стандартів № 1247 ініційовано вжиття заходів щодо забезпечення підрозділу відповідними ресурсами, в тому числі навчальними заходами, що підтверджується листом від 02 березня 2020 року № 482/4/99-00-15-04-04, за результатами проведення яких з 01 червня 2020 року по 05 червня 2020 року отримано сертифікати 14 працівниками;

4) Розроблення проекту Порядку здійснення внутрішнього аудиту в Державній податковій службі України та направленні на погодження структурним підрозділам Державної податкової служби України листами від 27 квітня 2020 року № 163/99-0015-02-02-08, від 01 червня 2020 року № 241/99-00-15-02-02-08;

5) Врегулювання в Порядку вимог до складання програми забезпечення та підвищення якості внутрішнього аудиту, розроблення її форми, а також підходів та методології проведення внутрішніх оцінок якості внутрішнього аудиту.

Крім того, судом першої інстанції вірно зауважено, що представником відповідача під час розгляду даної справи не було надано належних та допустимих доказів того, що у керівництва позивача були зауваження щодо невиконання/виконання не у повному обсязі покладених на позивача завдань за період виконання позивачем обов`язків директора Департаменту внутрішнього аудиту.

Таким чином, з урахуванням усіх обставин справи, виходячи із нормативно-правового регулювання даних правовідносин, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави вчинення дисциплінарного поступку, які покладені в обґрунтування оскаржуваного наказу, повністю та напряму не залежали від позивача, при цьому, оскільки позивачем вчинялись всі необхідні та передбачені чинним законодавством дії для належного виконання покладених на нього, як начальника обов`язків, суд зазначає, що висновки уповноваженого органу не відповідають дійсності та в даному випадку уповноваженим органом не було надано, під час здійснення дисциплінарного провадження, належну оцінку тяжкості вчиненого позивачем проступку, не враховано характер проступку, обставини, за яких він був вчинений, обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на покази свідків, які були допитані в суді першої інстанції в ході розгляду справи.

Так, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 підтвердили обставини того, що на момент перебування позивача на посаді начальника управління внутрішнього аудиту функцій забезпечення діяльності Служби Департаменту внутрішнього аудиту, даний відділ керівництвом Державної податкової служби України не було забезпечено належною кількістю кадрів відповідної кваліфікації з високими діловими, професійними та моральними якостями, у зв`язку з чим, чисто фізично було не можливо виконати у повному обсязі покладені на відділ обов`язки, оскільки на той момент у штаті перебувало лише 3 співробітника.

Крім того, вказані вище свідки також вказували на те, що позивачем у межах своїх повноважень та обов`язків не допускалась бездіяльність щодо виконання покладених функцій та обов`язків, та вчинялись всі передбачені законодавством дії для їх виконання, забезпечення належної організації роботи та ефективного контролю підлеглих, на підтвердження таких аргументів, свідки послались на обставин, які також були встановлені судом на підставі належних та допустимих доказів про те, що позивачем від імені управління до керівництва Державної податкової служби України неодноразово надсилались листи про неможливість виконати належне планування діяльності з внутрішнього аудиту та затвердження операційного плану діяльності на 2019 та 2020 рік.

З урахуванням викладеного, за відсутності спростування відповідачем вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про несумісність покладеного на позивача дисциплінарного покарання та реальним обставинами, оскільки в даному випадку, під час розгляду судом даної справи, в діях позивача не було встановлено прямих порушень пов`язаних саме з невиконанням або неналежним виконанням посадових обов`язків, актів органів державної влади, наказів (розпоряджень) та доручень керівників, прийнятих у межах їхніх повноважень.

Частиною 3 статті 65 Закону України «Про державну службу» встановлено, що державний службовець не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності, якщо минуло шість місяців з дня, коли керівник державної служби дізнався або мав дізнатися про вчинення дисциплінарного проступку, не враховуючи час тимчасової непрацездатності державного службовця чи перебування його у відпустці, або якщо минув один рік після його вчинення або постановляння відповідної окремої ухвали суду, з огляду на наступні обставини.

Частиною 5 статті 74 Закону України «Про державну службу», визначено що дисциплінарне стягнення до державного службовця застосовується не пізніше шести місяців з дня виявлення дисциплінарного проступку, без урахування часу тимчасової непрацездатності або перебування у відпустці, а також не застосовується, якщо минув один рік після його вчинення.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для застосування до позивача дисциплінарного стягнення є порушення, вчинені у період виконання обов`язків директора Департаменту внутрішнього аудиту з 25 жовтня 2019 року по 01 червня 2020 року.

При цьому, ряд порушень, на яких наполягає відповідач, визначених наказом, зокрема, щодо порушення строків розробки стратегічного та операційного планів з внутрішнього аудиту на 2020 рік, виходять за межі встановленого законом граничного строку (один рік після вчинення дисциплінарного проступку) притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, враховуючи встановленні під час розгляду справи обставини, виходячи з наявних в матеріалах справи документів та матеріалів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ Державної податкової служби України від 21 травня 2021 року № 19-дс «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани до ОСОБА_1 , є протиправним, необґрунтованим та таким що прийнятий без додержанням вимог чинного законодавства, а тому підлягає скасуванню.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 09.12.2022 року.