Справа № 500/3814/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3814/22

13 грудня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, оформлене протоколом від 04.08.2019, про призначення позивачу з 04.08.2022 пенсії за посадою «доцента кафедри комплексів та приладів артилерійської розвідки факультету»;

- скасувати Протокол від 04.18.2019 Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про призначення позивачу з 04.08.2022 пенсії за посадою «доцента кафедри комплексів та приладів артилерійської розвідки факультету»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області поновити позивачу з 04.08.2022 виплату пенсії за посадою «начальника кафедри інституту», з якої він був звільнений у 2005 році;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перерахувати та виплатити позивачу (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсію з 01.09.2019 в розмірі 80% грошового забезпечення за посадою «начальника кафедри інституту», з урахуванням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.03.2022 у справі №500/872/22 - без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу з 24.11.2005 була призначена і виплачувалася пенсія за вислугу років у розмірі 74 % за посадою «начальник кафедри інституту» відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ.

Згідно витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ від 28.11.2016 №281 позивача, прийнятого на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 15 листопада 2016 року №1077 на посаду старшого помічника начальника навчального відділу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного.

Відповідно до витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ від 03.08.2019 №202 позивача, доцента кафедри комплексів та приладів артилерійської розвідки факультету ракетних військ і артилерії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, звільненого наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.06.2019 з військової служби у відставку, виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення. Чинність контракту про проходження військової служби припинено з 03.08.2019.

Позивач вказує, що станом на 07.08.2019 він, через ІНФОРМАЦІЯ_1 подав до ГУ ПФУ в Тернопільській області, заяву про перерахунок пенсії з урахуванням додаткової вислуги років під час служби за контрактом, що передбачено частиною третьою статті 2 Закону № 2262-ХІІ.

Однак, на підставі вказаної заяви, - відповідач перерахунку призначеної з 2005 року пенсії за посадою «начальник кафедри інституту» з урахуванням додаткової вислуги не провів, натомість, з 04.08.2019 - призначив позивачу іншу пенсію за вислугу років проте вже за посадою «доцента кафедри комплексів та приладів артилерійської розвідки факультету», яка є нижчою по відношенню до поради «начальника кафедри інституту», з якої я був звільнений у 2005 році, у меншому, відповідно, розмірі, а саме: 70% від грошового забезпечення (вислуга 30 років).

Позивач вважає такі дії відповідача протиправними та наголошує на тому, що пенсійним органом фактично здійснено повторне «перепризначення» йому пенсії без наявних для цього підстав, що на переконання позивача є протиправним та таким, що призвело до незаконного зменшення розміру його пенсійної виплати, що прямо заборонено законом, з огляду на що звернувся до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою суду від 25.10.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, у якій встановлено строк подання відповідачу відзиву на позовну заяву, в тому числі клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

18.11.2022, через відділ документального забезпечення суду, надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого слідує, що відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та зазначає, що дійсно, з 24.11.2005 позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» за посадою «начальник кафедри інституту».

Проте, відповідач вказує, що питання щодо підготовки і подання документів на призначення пенсії належить до компетенції уповноважених структурних підрозділів силових міністерств та відомств.

Так, станом на 13.08.2019, ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі заяви позивача від 07.08.2019, направлено на адресу відповідача документи для перепризначення пенсії позивача у зв`язку із повторним звільненням з Збройних Сил України 03.08.2019 з посади «доцент кафедри».

Таким чином, відповідач зазначає, що з 04.08.2019 ним проведено обчислення пенсії з грошового забезпечення із урахуванням відповідних окладів за посадою, військовим (спеціальним) званням та відсоткової надбавки за вислугу років у розмірах, установлених за останньою штатною посадою, займаною перед звільненням із Збройних Сил України з посади, а саме: «доцент кафедри».

При цьому, відповідач вказує, що нормами чинного законодавства не передбачено скасування раніше прийнятого рішення про призначення пенсії, а тому, відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», при призначенні пенсії позивача з 04.08.2019 за посадою «доцент кафедри» застосовано вищевказана норма Закону, відповідно пенсію обчислено в розмірі 70% сум грошового забезпечення із обмеженням її максимальним розміром (арк. справи 36-44).

Частиною п`ятою статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Інших заяв, в тому числі по суті спору, від учасників справи на адресу суду не надходило.

Дослідивши подані суду письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області та отримує пенсію згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 №2262-ХІІ (арк. справи 9).

Так, з 24.11.2005 позивачу призначено пенсію за вислугу років у розмірі 74% за посадою «начальник кафедри інституту».

Згідно відомостей автоматизованої системи "Єдиний державний реєстр судових рішень", рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/2365/18 від 12.12.2018, позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задоволено повністю, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 у розмірі 70% грошового забезпечення, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити на підставі постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018 за вислугу років ОСОБА_1 виходячи з основного розміру пенсії за вислугу років - 74% від грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат. Вказане рішення набрало законної сили 14.01.2019.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/3649/21 від 25.08.2021 позов задоволено повністю, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 довідки від 02.06.2021 №11/1/4448 про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум. Вказане рішення набрало законної сили 27.09.2021.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду у справі №500/872/22 від 23.03.2022 позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, щодо не проведення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 до 03.09.2019 74% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 на підставі виданої ІНФОРМАЦІЯ_3 довідки від 02.06.2021 №11/1/4448 про грошове забезпечення станом на 05.03.2019 із зазначенням відомостей про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, з урахуванням виплачених сум, виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 74% сум грошового забезпечення, без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05.03.2019 до 03.09.2019 з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018. Вказане рішення набрало законної сили 04.10.2022.

Водночас, перебуваючи на пенсії за вислугу років за посадою «начальник кафедри інституту», згідно витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ від 28.11.2016 №281, - позивача, прийнятого на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та призначеного наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 15 листопада 2016 року №1077 на посаду старшого помічника начальника навчального відділу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (арк. справи 20).

Відповідно до витягу з наказу начальника Національної академії сухопутних військ від 03.08.2019 №202 позивача, доцента кафедри комплексів та приладів артилерійської розвідки факультету ракетних військ і артилерії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, звільненого наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України (по особовому складу) від 11.06.2019 №262 з військової служби у відставку (арк. справи 22), виключено зі списків особового складу Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та усіх видів забезпечення. Чинність контракту про проходження військової служби припинено з 03.08.2019 (арк. справи 21).

Відповідно до вказаного наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України від 11.06.2019 №262, вислуга позивача у Збройних Силах: календарна 30 років 10 місяців, пільгова немає (арк. справи 22).

Відповідно до частини третьої статті 2 Закону №2262 (в редакції станом на дату припинення служби за контрактом позивача у ЗСУ), пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

З урахуванням зазначеної норми, станом на 07.08.2019 позивач через ІНФОРМАЦІЯ_1 подав відповідачу заяву про перерахунок пенсії з урахуванням додаткової вислуги років під час служби за контрактом, що передбачено частиною третьою статті 2 Закону № 2262-ХІІ (арк. справи 24)

Однак, на підставі вказаної заяви, - відповідач перерахунку призначеної з 2005 року пенсії за посадою «начальник кафедри інституту» з урахуванням додаткової вислуги за час проходження військової служби за контрактом - не провів, натомість, з 04.08.2019 - призначив позивачу іншу пенсію за вислугу років проте вже за посадою «доцента кафедри комплексів та приладів артилерійської розвідки факультету», яка є нижчою по відношенню до посади «начальника кафедри інституту», з якої позивач був звільнений у 2005 році, у меншому, відповідно, розмірі, а саме: 70% від грошового забезпечення (вислуга 30 років).

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся із даним позовом в суд.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до частини третьої статті 2 Закону № 2262-XII пенсіонерам з числа військовослужбовців та осіб, які отримують пенсію за цим Законом, у разі призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийняття на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів та підрозділів цивільного захисту під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення виплата пенсій не припиняється. Після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення. Якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

В абзаці одинадцятому статті 1 Закону України «Про оборону України» № 1932-ХІІ від 06.12.1991 визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно з абзацом п`ятим статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХІІ особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Частиною другою цієї ж статті встановлено, що проходження військової служби громадянами України здійснюється у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

У відповідності до частини першої статті 4 Закону № 2232-ХІІ, Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.

Отже, за змістом наведених норм, особливий період настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, а в разі оголошення стану війни - воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В умовах відсутності рішення про оголошення війни або мобілізації, чи закінчення строків, встановлених для проведення мобілізації, особливий період не діє.

Так, 17.03.2014 виконуючим обов`язки Президента України видано Указ Про часткову мобілізацію № 303/2014, який затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію від 17.03.2014 № 1126-VІІ. Згідно пункту 8 цього Указу, він набирає чинності після його затвердження Верховною Радою України.

Закон України від 17.03.2014 № 1126-VІІ «Про затвердження Указу Президента України Про часткову мобілізацію» набрав чинності з дня його опублікування, а саме - 18.03.2014.

Відповідно до пункту 3 зазначеного Указу мобілізація проводиться протягом 45 діб із дня набрання чинності цим Указом.

Таким чином, з 18.03.2014 в Україні, відповідно до абзацу одинадцятого статті 1 Закону України «Про оборону України» та абзацу четвертого статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» , настав особливий період.

Висновки суду щодо дії особливого періоду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, якої Верховний Суд дотримується і наразі та викладено в чисельних постановах, наприклад, в постановах від 23.09.2020 у справі № 810/4097/16 та від 19.11.2019 у справі № 812/452/17.

З урахуванням вказаного суд приходить до висновку, що позивач прийнятий на службу за контрактом в Збройні Сили України під час дії особливого періоду, що підтверджується наказом від 28.11.2016 №281 (арк. справи 20).

Таким чином, оскільки позивачем укладався контракт під час особливого періоду, то на нього поширюється дія частини третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ.

Позивач з 2005 отримував пенсію за вислугу років на підставі норм Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» грошового забезпечення за посадою «начальника кафедри інституту» .

Після прийняття позивача у листопаді 2016 на військову службу за контрактом осіб офіцерського складу до Збройних Сил України строком до закінчення особливого періоду або оголошення рішення про демобілізацію, у серпні 2019 році позивач був звільнений з військової служби у відставку за віком.

Таким чином, виходячи з наведених вище приписів частини третьої статті 2 Закону №2262-ХІІ виплата пенсії за вислугу років позивачу у період з листопада 2016 по серпень 2019 не припинялась, з огляду на те, що позивач прийнятий на військову службу за контрактом. З 03.08.2019 - позивач набув право на врахування для обчислення пенсії за вислугу років додаткової вислуги років за вказаний період, а тому він правомірно та підставо звернувся із заявою від 07.08.2021 про проведення йому перерахунку пенсії за вислугу років, яку він отримує з 2005 року, із збільшенням його вислуги.

Водночас, сторонами не представлено, а судом не здобуто доказів того, що відповідачем здійснено передбачений перерахунок за заявою позивача від 07.08.2022, яка міститься в матеріалах судової справи.

З урахуванням наведеного, з 04.08.2019 для обчислення позивачу пенсії за вислугу років відповідач мав врахувати додаткову вислугу років за період з листопада 2016 по серпень 2019 року.

При цьому, суд враховує те, що за правилами частини третьої статті 2 Закону №2262, якщо новий розмір пенсії цих осіб буде нижчим за розмір, який вони отримували до призову або повторного прийняття їх на службу, виплата їм пенсій здійснюється у розмірі, який вони отримували до призову або прийняття на службу в особливий період.

Так, в матеріалах судової справи міститься Протокол за пенсійною справою позивача від 04.18.2019 про призначення відповідачем позивачу з 04.08.2019 пенсії за вислугу років довічно за посадою «доцента кафедри комплексів та приладів артилерійської розвідки факультету» у розмірі 70 % за вислугою 30 календарних років (арк. справи 14).

З наведеного Протоколу слідує, що відповідач, не зважаючи на те, що позивач перебував з 24.11.2005 на пенсійному обліку та отримував пенсію за вислугу років відповідно до Закону №2262 у розмірі 74% за посадою «начальник кафедри інституту», виплата якої не припинялась на час зарахування позивача на військову службу до Збройних Сил України (за контрактом на особливий період) та щодо якої існувало ряд судових рішень про проведення її перерахунків, - повторно перепризначує позивачу аналогічну пенсію за вислугу років згідно Закону №2262, однак у меншому розмірі, виходячи з іншої посади.

При цьому, як слідує з листів, адресованих позивачу, та відзиву на позовну заяву в якості підстави для такого перепризначення відповідач вказує на заяву позивача та матеріали, направлені ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, такі дії відповідача є протиправними, оскільки в матеріалах справи міститься заява позивача від 07.08.2019 у якій вчинено відмітку про те, що вона подається з метою здійснення «перерахунку» пенсії, а не «призначення» (арк. справи 24), а виплата попередньо призначеної пенсії позивачу на час зарахування позивача на військову службу до Збройних Сил України (за контрактом на особливий період) не припинялась, з огляду на що підстави для нового призначення пенсії позивачу у пенсійного органу були відсутні.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 2 Закону №2262, після звільнення із служби цих осіб виплата їм пенсій здійснюється з урахуванням додаткової вислуги років від часу призову їх на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або повторного прийняття їх на службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, до дня фактичного звільнення.

З наведеної норми слідує, що після звільнення позивача з військової служби, з моменту надходження до відповідача заяви про проведення перерахунку первинно призначеної пенсії у відповідача виник обов`язок на підставі такої заяви провести перерахунок пенсійної виплати позивача. При цьому, якщо після його проведення, новий розмір пенсії став би нижчим за розмір, який позивач отримував до призову або повторного прийняття їх на службу, - відповідач повинен був здійснювати виплату пенсії ОСОБА_1 у розмірі, який він отримував до призову або прийняття на службу в особливий період, в тому числі із врахуванням усіх перерахунків пенсійної виплати, проведених на виконання судових рішень.

Таким чином, за наведених обставин суд дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не проведення перерахунку пенсії позивача на підставі його заяви від 07.08.2021 з урахуванням додаткової вислуги у відповідності до приписів частини третьої статті 2 Закону №2262 та про протиправність дій відповідача щодо повторного призначення пенсії позивачу за вислугу років, починаючи з 04.08.2019.

Статтею 13 (право на ефективний засіб юридичного захисту) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Таким чином, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, оформлене протоколом від 04.08.2019, про призначення (перепризначення) позивачу з 04.08.2019 пенсії за вислугу років згідно Закону №2262 за посадою «доцента кафедри комплексів та приладів артилерійської розвідки факультету» та про необхідність поновлення прав позивача шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області поновити позивачу з 04.08.2019 виплату пенсії за вислугу років згідно Закону №2262 за посадою «начальника кафедри інституту», призначеної з 24.11.2005 та шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату поновленої пенсії позивача відповідно до частини третьої статті 2 Закону №2262 на підставі заяви про її перерахунок від 07.08.2019, з урахуванням виплачених сум.

Щодо позовних вимог зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перерахувати та виплатити позивачу (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсію з 01.09.2019 в розмірі 80% грошового забезпечення за посадою «начальника кафедри інституту», з урахуванням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.03.2022 у справі №500/872/22 - без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, то в цій частині в задоволенні позовних вимог слід відмовити оскільки відповідач ще не здійснив поновлення та перерахунок пенсії позивача на виконання цього рішення суду, а тому підстави вважати, що права позивача у зазначеній частині при здійсненні такого перерахунку будуть порушені - відсутні.

Суд наголошує, що судовому захисту підлягають виключно порушені права та інтереси позивача, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, а тому такі позовні вимоги не підлягають задоволенню, як такі, що заявлені передчасно.

Відповідно до положень статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частинами першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відтак, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та дій, а також докази надані позивачами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню частково.

Частиною третьою статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як підтверджується матеріалами справи, позивач за подання даної позовної заяви сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн згідно квитанції від 21.10.2022 (арк. справи 1), а отже, судові витрати щодо сплаченого судового збору підлягають до відшкодування позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача в розмірі 496,20 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області, оформлене протоколом від 04.08.2019, про призначення позивачу з 04.08.2019 пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262 за посадою «доцента кафедри комплексів та приладів артилерійської розвідки факультету».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області поновити ОСОБА_1 з 04.08.2019 виплату пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262 за посадою «начальника кафедри інституту», призначену з 24.11.2005.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області здійснити перерахунок та виплату поновленої пенсії ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262 на підставі заяви про її перерахунок від 07.08.2019, з урахуванням виплачених сум.

В задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області перерахувати та виплатити (із врахуванням раніше виплачених сум) пенсію з 01.09.2019 в розмірі 80% грошового забезпечення за посадою «начальника кафедри інституту», з урахуванням рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23.03.2022 у справі №500/872/22 - без обмеження пенсії максимальним розміром десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області судові витрати в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.