Справа № 300/2794/22
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" грудня 2022 р. справа № 300/2794/22
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення коштів в сумі 877839,06 грн.
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про стягнення коштів в сумі 877839,06 грн.
Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача, щодо не нарахування та не виплати позивачу середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Просить задовольнити позовні вимоги.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.
08.08.2022 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти позову заперечує з підстав викладених у відзиві та просить відмовити у задоволенні позову.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 проходив військову службу в Державній прикордонній службі України, і закінчив її проходження, займаючи відповідну посаду в Адміністрації Держгіприкордонслужби України. Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 26.02.2020 №190-ос контракт з позивачем було припинено (розірвано), а його - звільнено в запас Збройних Сил У країни за підпунктом "г" (у зв`язку' із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів у разі неможливості їх використання на службі) підпункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03,1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон Ш232-ХІІ).
29 квітня 2020 року наказом Голови Державної прикордонної служби України №234-ос позивача було виключено зі списків особового складу Державної прикордонної служби України. Під час проходження військової служби, на момент звільнення в запас позивач перебував на речовому забезпеченні в Окремій комендатурі охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України (військова частина НОМЕР_1 ).
Після видання наказу про звільнення, але до позивач звернувся з письмовим рапортом за № вих.50-вн/386 на ім`я Голови Держпрнкордонслужби про виплату йому грошової компенсації вартості не отриманого речового майна при звільненні у відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, та за цінами, як це визначено ст. 9 і Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та вищевказаною Постановою Кабінету Міністрів України.
На вказаний рапорт позивач отримав листа за підписом заступника Голови Державної прикордонної служби України генерал-майора ОСОБА_2 яким було роз"яснено, що таку компенсацію він отримає "у встановленому порядку"; також, до листа було додано запитувану копію Довідки №32 про вартість речового майна, що належить до видачі підполковнику ОСОБА_1 (далі Довідка №32 про вартість майна), яку було складено, підписано, та завірено посадовими особами Відповідача; інших запитуваних документів не було.
З доданої до вказаного листа Довідки № 32 про вартість майна позивач довідався, що відповідачем в ній проставляється різна вартість однакових (одних і тих самих) предметів речового майна, що не відповідає вимогам законодавства. Більш того: з позивача планується до утримання так званий "медонос", тобто вартість отриманого речового майна, строк носіння якого не вийшов, на загальну суму 528 грн. - не зважаючи на те, що позивача звільнено у зв"язку з організаційно-штатними змінами, а стягнення з військовослужбовця коштів при звільненні за цією постановою не допускається. Згідно вказаної довідки, загальна сума компенсації за не отримане речове майно була визначена відповідачем в сумі 32 382,13 грн.
21.04.2020 позивач отримав від відповідача на власний рахунок грошові кошти в сумі 31 368,40 грн., що значно менша за суму, вказану у довідці № 32 про вартість грошового майна.
Не погодившись із зазначеними розрахунками та сумою компенсації, позивач звернувся з позовом до суду.
Рішенням Окружного адміністративного суду м.Києва від 16.09.2021 у справі № 640/22221/20 позовні вимоги позивача - задоволено повністю: визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо нарахування та виплати при звільненні позивачу компенсації за не отримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу Державної прикордонної служи України, а також не за цінами встановленими розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації". Також, зобов"язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу з відрахуванням раніше проведених виплат грошову компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно, без застосування пропорції часу, що минув з дня винкнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу Державної прикордонної служби України за цінами предметів обмундирування, визначеними розпорядженнями Адміністрації Державної прикордонної служби України від 17.02.2020 № 41 "Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації" станом на 01.01.2020.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.02.2022 року у цій справі апеляційна скарга ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено в силі. Проте, рішення суду відповідачем не виконувалося, що змусило позивача звернутися на його адресу листом від 30.05.2022 з вимогою добровільно виконати рішення суду, роз`яснивши при цьому можливі додаткові необгрунтовані втрати в рамках виконавчого провадження по цій справі.

15 червня 2022 року позивач на свій картковий рахунок отримав від відповідача грошові кошти в сумі 38 904 грн., 44 коп. Таким чином, саме ця дата є датою остаточного розрахунку відповідача з позивачем по компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно.

Позивач зазначає у позовній заяві, що середнього заробітку в повному розмірі за весь час затримки розрахунку, тобто з 21.04.2020 по 15.06.2022, за 777 днів.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає та враховує наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Cпеціальним законодавством, яке регулює грошове забезпечення військовослужбовців, не встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими працівниками та відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, тому суд приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Згідно з ст. 116 КЗпП України (в редакціїї чинній в період виникнення спірних правовідносин), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Статтею 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, не проведення з вини уповноваженого органу розрахунку з працівником у строк передбачений ст.116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати (зокрема, індексації та компенсації відпустки) роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме, виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Водночас, встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Оскільки, в день звільнення позивача, відповідачем не було здійснено з ним остаточного розрахунку, а саме не було виплачено в повному обсязі належним чином розрахованої суми індексації грошового забезпечення грошової компенсації за речове майно, позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Для розрахунку суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні судом враховується сума середньоденного грошового забезпечення позивача, кількість днів затримки, а також частка виплаченої суми позивачу в порівнянні із сумою, яка була виплачена під час звільнення позивача із служби.

У позовних вимогах позивач просить зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.04.2020 по день фактичного розрахунку - 15.06.2022 включно.

При визначенні розміру компенсації за затримку розрахунку необхідно враховувати розмір середнього заробітку позивача, суму заборгованості, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, те що відповідач є органом державної влади, фінансування якого здійснюється з державного бюджету та інших обставин справи.

Вирішуючи питання щодо розміру суми компенсації середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні суд застосовує принцип співмірності, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 18.07.2018 у справі №825/325/16, від 30.11.2020 у справі №480/3105/19.

Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц).

Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16; висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, щодо відступлення від частини висновків Верховного Суду України, наведених у постанові від 27 квітня 2016 року у справі N 6-113цс16).

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати наступне (пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі №761/9584/15-ц):

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

За обставин цієї справи суд вважає за необхідне застосувати критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.

Таким чином, за період із 29.04.2020 по 15.06.2022 (день фактичного розрахунку), що складає 777 днів, відповідач - Окрема комендатура охорони і забезпечення Державної прикордонної служби України зобов"язана нарахувати та виплатити позивачу в якості компенсації за затримку розрахунку при звільненні середнє грошове забезпечення за весь період затримки, що має бути обраховано відповідно до Порядку обчислення середньої заробітно) тати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02,1995 № 100.

Так, абзац 3 пункту 2 Порядку № 100 містить загальну норму, якою визначено, що «...у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата». Враховуючи відсутність прямої норми в Порядку №100, яка регулює обчислення середньої заробітної плати (грошового забезпечення) у випадку настання відповідальності за несвоєчасний розрахунок, має бути застосовано саме абзац 3 пункту 2 Порядку № 100.

Грошове забезпечення позивача за два останні повні місяці перед виключенням зї списків частини, згідно наданої мені відповідної Довідки про види грошового забезпечення, що були нараховані та виплачені ОСОБА_1 за період з 01.02.2020 по 31.03.2020, складало 66 656 грн., 82 коп. Середньоденний розмір грошового забезпечення позивача складає 66 656,82 грн / 39 календарних днів = 1 129 грн., 78 коп.

Таким чином, для обчислення середнього заробітку з 29.04.2020 до дня фактичного остаточного розрахунку 15.06.2022, необхідно застосовувати показник 1 129 грн., 78 коп., в день відповідно, до стягнення з відповідача належать грошові кошти в сумі 877 839 грн., 06 коп (1 129 грн. 78 коп./день*777 календарних днів).

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи викладено, суд приходить висновку, що слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 8778,40 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 в якості середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні за кожен день затримки (не виплату повної суми компенсації вартості не отриманого ним речового майна при звільненні у відповідності до ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Постанови Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178) грошові кошти на загальну суму 877 839 грн., 06 коп., з одночасною компенсацією сум доходів фізичних осіб відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 8778,40 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Шумей М.В.