Справа № 320/14695/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на прийняте у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі - Відповідач, в/ч НОМЕР_1 ), в якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у нарахуванні та виплати ОСОБА_1 щомісячного грошового забезпечення, всіх одноразових виплат, здійснених з 30.01.2020 по 10.08.2021, а також всіх виплат при звільненні з військової служби, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання за період з 30.01.2020 по 31.12.2020, які необхідно визначити шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та за період з 01.01.2021 по 10.08.2021 (по день виключення зі списків особового складу) шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, визначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції постанови, що діяла до 21.02.2018), а також щодо відмови у внесенні відповідних змін у накази, довідки та грошовий атестат, що надавалися при звільненні з військової служби;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячне грошове забезпечення, всі одноразові виплати, здійснені з 30.01.2020 по 10.08.2021, а також всі виплати, які підлягають при звільненні з військової служби, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання за період з 30.01.2020 по 31.12.2020, які визначити шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та за період з 01.01.2021 по 10.08.2021 (по день виключення зі списків особового складу) шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, визначені відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції постанови, що діяла до 21.02.2018), а також виплату різниці грошового забезпечення здійснити з урахуванням виплачених сум з внесенням відповідних змін у накази, довідки та грошовий атестат, що надавалися при звільненні з військової служби.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 15.09.2022 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, із набранням законної сили рішенням суду у справі №826/6453/18 відновлено дію пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704), якою передбачено використання розрахункової величини - прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, але не менше 50% розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня календарного року. Крім того, суд зауважив, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII передбачають використання прожиткового мінімуму, який у 2020 та у 2021 році збільшувався, а тому Відповідачем фактично відмовлено Позивачу у здійсненні перерахунку грошового забезпечення за спірний період.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та закрити провадження у справі. В обґрунтування своїх доводів зазначає, що розміри посадових окладів, окладів за військовим званням з 01.03.2018 діючим військовослужбовцям розраховуються з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018. Наголошує, що чинним законодавством не передбачено відновлення дії попередньої редакції норми постанови Уряду України у випадку скасування у судовому порядку її нової редакції. Підкреслює, що примітка до нормативно-правового акту не може містити норм права, а прогалина у регулюванні була усунута постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 №1038. Звертає увагу на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, що не враховано судом першої інстанції, як і практику Верховного Суду з цього приводу.

Окремо зауважує, що у зв`язку із отриманням внаслідок ракетного удару осколкового не сумісного з життям поранення ОСОБА_1 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, а відтак оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва, то провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 5 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Після усунення визначених в ухвалі від 19.10.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.11.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.

На виконання вимог ухвали суду справа надійшла 12.12.2022.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.12.2022 призначено справу до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 06.02.2018, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с. 19).

Позивач проходив військову службу з 08.08.2011 (а.с. 20).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 14.05.2021 №37 капітан-лейтенанта ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення розробки друкованої продукції загону підготовки та проведення інформаційних заходів, звільнено з військової служби у запас за пунктом «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 10.08.2021 №149 капітан-лейтенанта ОСОБА_1 , старшого офіцера відділення розробки друкованої продукції загону підготовки та проведення інформаційних заходів, приписано вважати таким, що 10.08.2021 здав справи та посаду та виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

27.10.2021 Позивач звернувся із запитом до Відповідача щодо нарахування та виплати останньому грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 10.08.2021 з розрахунку прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року та на 01 січня 2021 року, а також складення нової довідки, внесення змін до наказу та грошового атестату (а.с. 27-28).

Відповідач листом від 28.10.2021 №634/2050 зазначив, що проводити перерахунок грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 10.08.2021 немає підстав, оскільки абз. 1 п. 4 Постанови №704 передбачено застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, поновлення дії попередньої редакції норм у випадку скасування іншої її редакції чинним законодавством не передбачено, правових висновків щодо спірних правовідносин Верховним Судом чи Великої Палатою Верховного Суду не сформовано (а.с. 29-32).

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови №704 та Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог з огляду на те, що після визнання протиправними та нечинними окремих положень постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим особам» (далі - Постанова №103) Позивач має право на отримання грошового забезпечення з урахуванням положень додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.

З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі.

Приписами ст. 9 вказаного Закону передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (ч. 1).

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч. 2).

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3).

Пунктом 4 Постанови № 704 (у первинній редакції) було встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.

Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема, посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.

Постанова № 704 набрала чинності з 01.03.2018.

Разом з тим, 24.02.2018 набрала чинності Постанова №103, пунктом 6 якої у первинній редакції внесені зміни до постанов Кабінету Міністрів України, зокрема, пункт 4 Постанови №704 викладено в новій редакції, яка передбачала, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.

Отже, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме: замість розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року) передбачено використання розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103 і з цієї дати фактично відновлено дію пункту 4 Постанови № 740 у первісній редакції, тобто розрахунковою величиною є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).

Водночас, пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (далі - Закон № 1774), який набрав чинності 01.01.2017, визначено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.

Таким чином, оскільки норма п. 3 розд. ІІ Закону України № 1774-VІІІ не втратила чинності і за юридичною силою є вищою за приписи п. 4 Постанови № 704 у редакції до внесення змін Постановою № 103, а також додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою та окладу за військовим званням із використанням величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.

Отже, вказані норми права у своїй сукупності вказують на те, що з 29.01.2020 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, а також інші виплати слід визначати шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Натомість розмір мінімальної заробітної плати, встановлений законом на 01 січня календарного року, на розрахунок посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями - не впливає.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність у Позивача з 30.01.2020 права на отримання щомісячного грошового забезпечення, а також всіх одноразових виплат, а також всіх виплат при звільнення, обчислених виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 та на 01.01.2021, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 19.10.2022 у справі №400/6214/21.

Судова колегія вважає за необхідне зауважити, що у постановах Верховного Суду від 11.02.2021 у справі № 200/3757/20-а, від 09.04.2021 у справі №320/7715/20, від 22.04.2021 у справі №620/5646/20, від 13.05.2021 у справі №620/3473/20, сформульовано правовий висновок, за яким згідно Постанови № 704 розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за спеціальним (військовим) званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є саме розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01 січня 2018 року, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується.

Разом з тим, позиція Верховного Суду у цих справах не є релевантною до спірних правовідносин, оскільки спірним у них було ненадання довідки для перерахунку пенсії з зазначенням відомостей про розміри посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, визначених шляхом множення 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704, для проведення перерахунку основного розміру його пенсії з 01.02.2020.

Водночас у справі, яка розглядається, спір виник у зв`язку з відмовою у перерахунку в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 грошового забезпечення та пов`язаних з його отриманням інших виплат із врахуванням положень Постанови №704 щодо визначення посадових окладів і окладів за військовими званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

Щодо посилання Апелянта на те, що, починаючи з 01.10.2020 недоліки змісту приміток додатків 1 та 14 до Постанови №704 були усунуті шляхом внесення до них змін постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2020 №1038, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що останні не мають впливу на спірні правовідносини, позаяк із набранням законної сили рішенням суду у справі №826/6453/18 не змінився алгоритм обчислення посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт.

У розрізі вказаного вище колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і про необхідність покладення на в/ч НОМЕР_1 обов`язку з виплати різниці грошового забезпечення з урахуванням виплачених сум з внесенням відповідних змін у наказу, довідки та грошовий атестат, що видавалися ОСОБА_1 при звільненні з військової служби, оскільки такі вимоги фактично є похідними від вимог про перерахунок грошового забезпечення, позаяк відомості про останнє вказуються у грошовому атестаті, довідках про розмір грошового забезпечення та інших документах, пов`язаних із ним. При цьому будь-яких аргументів на спростування висновків Київського окружного адміністративного суду у відповідній частині в апеляційній скарзі не наведено.

З приводу вимог Відповідача про закриття апеляційного провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 238 КАС України у зв`язку з тим, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 238 КАС України суд закриває провадження у справі у разі смерті або оголошення в установленому законом порядку померлою фізичної особи або припинення юридичної особи, за винятком суб`єкта владних повноважень, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

У свою чергу за правилами ч. 2 ст. 319 КАС України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Вирішуючи питання про можливість правонаступництва у цій справі, судова колегія зауважує, що положеннями статей 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Згідно ст. 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які належали спадкодавцеві за життя і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю.

Разом з тим, обставини цієї справи вказують на те, що предметом спору є наявність у ОСОБА_1 права на нарахування та виплату щомісячного грошового забезпечення, всіх одноразових виплат, здійснених з 30.01.2020 по 10.08.2021, а також всіх виплат при звільненні з військової служби, виходячи з розміру посадового окладу та окладу за військове звання за період з 30.01.2020 по 31.12.2020, які необхідно визначити шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2020 року, та за період з 01.01.2021 по 10.08.2021 (по день виключення зі списків особового складу) шляхом множення відповідного тарифного коефіцієнту на розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2021 року, які на час смерті Позивачу не були перераховані та виплачені, що і слугувало підставою для його звернення до суду із цим позовом.

З матеріалів справи вбачається, що на час смерті ОСОБА_1 рішення суду у справі №320/14695/21 не набрало законної сили, а тому право на перерахунок та виплату указаних вище сум померлий не набув, позаяк остаточно спір у цій справі вирішено не було. Відтак, на переконання судової колегії, у цій справі з огляду на приписи ст. 52 КАС України спірні правовідносини правонаступництва не допускають.

У площині наведеного суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно доданої до апеляційної скарги копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 18.09.2022 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 18.09.2022 складено актовий запис №17617.

Рішення суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного перегляду, також прийнято 15.09.2022. При цьому з наявних у матеріалах справи документів неможливо встановити, чи було це рішення прийнято раніше чи пізніше моменту загибелі ОСОБА_1 . Водночас, зважаючи на дату видачі свідоцтва про смерть і дату актового запису (18.09.2022), колегія суддів приходить до висновку про існування правових підстав стверджувати, що на час прийняття оскаржуваного у цій справі рішення (15.09.2022) суд першої інстанції об`єктивно не міг мати у розпорядженні інформацію про цей юридичний факт. Отже, що у площині правового регулювання спірних правовідносин частиною 2 статті 319 КАС України судова колегія вважає, що смерть ОСОБА_1 настала після прийняття Київським окружним адміністративним судом законного і обґрунтованого рішення у цій справі, а відтак останнє не може бути скасовано на підставі ч. 1 ст. 319 КАС України із подальшим закриттям провадження у справі на підставі п. 5 ч. 1 ст. 238 КАС України.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 238, 250, 308, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 15 вересня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 14 грудня 2022 року.