Справа № 380/12267/22
Суддя: Ланкевич Андрій Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 грудня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку та виплати позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня 2022 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня 2022 року у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою судді від 12.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Посилається на те, що відповідач безпідставно відмовив у виплаті позивачеві, як учаснику бойових дій, разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з огляду на наявність у позивача права на отримання такої допомоги на підставі ст.12 Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» 22.10.1993 року №3551-XII (далі Закон №3551-XII) та відсутність у чинному законодавстві норми, якою б надавалось право Кабінету Міністрів України визначати розмір зазначеної грошової допомоги. Окрім того, просить врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 13.01.2021 року у зразковій справі №440/2722/20.

У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що посилається на положення ст.64 Конституції України, ч.2 ст.20 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 року №389-VІІІ (далі Закон №389-VІІІ), ч.7 ст.20 та абз.3 підп.2 п.22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та вказує, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня має здійснюватися у розмірах, визначених в додатку до Порядку використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 року №540 (далі - Порядок №540). Також зазначив, що позивач не був позбавлений права на щорічну разову грошову допомогу до 5-го травня та отримав її у розмірі 1491,00 грн, що встановлений у додатку до Порядку №540. За таких обставин, вважає, що дії та рішення відповідача стосовно обрахунку та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік є такими, що відповідають Конституції та законам України. Просить відмовити в задоволенні позову повністю. Окрім того, просить замінити первісного відповідача, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, належним Управлінням соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації, оскільки позовні вимоги, на його думку, пред`явлені до неналежного відповідача.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Позивач, ОСОБА_1 , відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 , виданого 23.02.2001 року, має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Крім того, перебуває на обліку в Управлінні як отримувач щорічної разової грошової допомоги до 5 травня учасникам бойових дій.

У 2022 році відповідач виплатив позивачу вказану допомогу в розмірі 1491,00 грн.

06.08.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про нарахування та виплату недоплаченої суми разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік, встановленої ст.12 Закону №3551-XII, в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

За наслідками вирішення порушеного позивачем питання відповідач листом від 25.08.2022 року №11484-12157/Р-55/8-1300/22 надав відповідь, в якій повідомив, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня проводилася згідно постанови Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 року №540. Згідно з цією Постановою щорічну разову допомогу учасникам бойових дій встановлено в розмірі 1491,00 грн. Саме в такому розмірі в 2022 році позивачу, як учаснику бойових дій, виплачено щорічну разову грошову допомогу до 5 травня. Вказаний розмір грошової допомоги у 2022 році визначений, виходячи з обсягу бюджетних призначень на цю мету, що є гарантією своєчасної та в повному обсязі виплати цієї допомоги учасникам бойових дій. З урахуванням викладеного, вважає, що виплата у 2022 році була здійснена відповідно до законодавства.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо перерахунку та виплати разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком у 2022 році, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.

Вирішуючи спір, суд враховує наступне.

Згідно зі ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

В силу вимог ч.1 ст.64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зокрема, пільги учасникам бойових дій встановлені ст.12 вказаного Закону.

Відповідно до ч.5 цієї статті (у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998 року №367-XIV), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

У подальшому, Законом України від 28.12.2014 року №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності 01.01.2015 року) розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Втім, 27.02.2020 року, з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення у справі №1-247/2018 (3393/18), положення п.26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України втратили чинність. Отже, з 27.02.2020 року чинною є ч.5 ст.12 Закону №3551-XII в редакції Закону №367-XIV від 25.12.1998 (з урахуванням рішення Конституційного Суду України №10-рп/2008 від 22.05.2008 року), що передбачає виплату щорічно до 5 травня учасникам бойових дій разової грошової допомоги у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Такий підхід до правозастосування був актуальним до 23.02.2022 року.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб, який у подальшому продовжено до 18.02.2023 року. У зв`язку із запровадженням воєнного стану, Кабінет Міністрів України зобов`язано невідкладно ввести в дію план запровадження та забезпечення заходів правового режиму воєнного стану в Україні, забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних із запровадженням правового режиму воєнного стану на території України.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану від 12.05.2015 року №389-VІІІ (далі Закон №389), воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ч.2 ст.20 Закону №389, в умовах воєнного стану не можуть бути обмежені права і свободи людини і громадянина, передбачені ч.2 ст.64 Конституції України.

Так, згідно з ч.2 ст.64 Конституції України, в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. При цьому, суд враховує, що ст.46 Конституції України відсутня у цьому переліку, а, отже, звідси висновок, що право громадян на соціальний захист може обмежуватися в умовах воєнного стану.

Абзацом 3 підп.2 п.22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України установлено, що в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Отже, в період дії правового режиму воєнного стану, тобто починаючи з 24.02.2022 року, Уряд має повноваження приймати рішення щодо розмірів та порядку застосування державних соціальних гарантій. Іншими словами, Уряд може як збільшувати певні державні соціальні гарантії (напр., для внутрішньо переміщених осіб, постраждалих тощо), так і зменшувати розмір певних державних соціальних гарантії виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування.

Між тим, у розумінні вимог Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05.10.2000 року №2017-ІІІ, разова грошова допомога до 5 травня є державною соціальною гарантією передбаченою Законом №3551-XII соціальною допомогою для певних категорій громадян, в т.ч. учасників бойових дій.

З огляду на положення п.п.3, 7 ст.116 Конституції України, вимоги підп.2 п.4 Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року №2102-IX, керуючись ч.7 ст.20 та абз.3 підп.2 п.22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України Кабінет Міністрів України постановою від 07.05.2022 року №540 «Деякі питання виплати у 2022 році разової грошової допомоги, передбаченої Законами України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» і «Про жертви нацистських переслідувань»» (далі Постанова №540) затвердив порядок використання у 2022 році коштів державного бюджету, передбачених для виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни і жертвам нацистських переслідувань, яким установлено, що виплата разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році виплачується, зокрема, у такому розмірі: учасникам бойових дій - 1491 гривня.

Водночас суд відзначає, що вказане рішення Уряду ніяким чином не може розцінюватися як звуження права на соціальний захист, таке рішення покликане, передусім, фінансово забезпечити заходи правового режиму воєнного стану в Україні та заходи загальної мобілізації.

Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Втім, враховуючи положення ч.2 ст.20 Закону №389-VІІІ, ч.7 ст.20 та абз.3 підп.2 п.22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, суд приходить висновку, що у 2022 році виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня має здійснюватися у розмірах, визначених у додатку до Порядку, затвердженого Постановою №540.

Як видно з матеріалів справи та й не заперечується сторонами, відповідачем виплачено позивачеві щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у розмірі 1491,00 грн, що відповідає розміру такої допомоги, визначеному в додатку до вищевказаного Порядку.

В контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд вважає, що в даному випадку дії та рішення відповідача стосовно обрахунку та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік є такими, що відповідають Конституції та законам України.

Суд не приймає до уваги посилання позивача на рішення Конституційного Суду України від 27.02.2020 року №3-р/202 у справі №1-247/2018 та рішення Верховного Суду від 29.09.2020 року у зразковій справі №440/2722/20, оскільки після прийняття вказаних рішень відбулася зміна законодавства у частині врегулювання виплати щорічної разової грошової допомоги до 5-го травня, а також суттєво змінилися обставини: Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і на сьогодні.

Висновки суду у даній справі відповідають правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 01.12.2022 року №580/2869/22.

Щодо клопотання відповідача про заміну первісного відповідача належним Управлінням соціального захисту населення Самбірської районної державної адміністрації, суд враховує таке.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України, при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

Таким чином, представником відповідача не дотримано вимог, передбачених ч.1 ст.166 Кодексу адміністративного судочинства України, щодо форми клопотання. Як наслідок, у суду відсутні правові підстави для вирішення зазначеного питання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

На підставі досліджених доказів та встановлених на їх підставі обставин, суд дійшов висновку, що докази, подані позивачем, переконують у безпідставності позовних вимог. Натомість, відповідач виконав покладений на нього ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок, а саме довів правомірність своїх дій та рішень, чим спростував твердження позивача про порушення його прав та інтересів.

А тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд вважає, що в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії слід відмовити.

Щодо судового збору, то такий позивачем не сплачувався, оскільки відповідно до п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір» останній звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 52, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262, підп.15.5 п.15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

у задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.