Справа № 804/420/17
Суддя: Семененко Я.В.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 804/420/17

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),

суддів: Іванова С.М., Кругового О.О.,

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року (суддя Букіна Л.Є.) по справі №804/420/17 за позовом ОСОБА_1 до Кам`янської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

в с т а н о в и В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просив визнати протиправними та скасувати:

- податкове повідомлення-рішення від 11.08.2016 № про застосування адміністративного штрафу в сумі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення від 11.08.2016 № про донарахування податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 87 450,39 грн., з яких: 69 552,31 - за основним платежем, 17 898,08 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Підставами позову визначено неправомірність оскаржуваних рішень з огляду на безпідставність висновків контролюючого органу щодо здійснення позивачем видів діяльності, не зазначених у реєстрі платників єдиного податку.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року, яку залишено без змін постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, в задоволенні позову відмовлено.

За наслідками розгляду справи судами зроблено висновок про доведеність здійснення позивачем виду діяльності (ремонт квартири), який не зазначено у свідоцтві платника єдиного податку. Такі обставини, як зазначили суди, підтверджуються наданими податковим органом до матеріалів справи копіями товарного чеку від 12 квітня 2013 року та акту здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року, на яких наявні підписи та печатки позивача, а також рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2014 року у справі №201/6343/13-ц (провадження №2/201/1980/2013).

Постановою Верховного Суду від 27 січня 2022 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року

скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи рішення судів попередніх інстанції, суд касаційної інстанції зазначив те, що судами не витребувано оригіналів товарного чеку від 12 квітня 2013 року та акту здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року (в матеріалах же справи містяться лише копії цих документів, засвідчені посадовою особою податкового органу, в розпорядженні якого, в свою чергу, також були лише їх копії, про що застережено в акті перевірки), а також не вжито заходів для допиту як свідка ОСОБА_2 , яка могла б пояснити природу появи у неї спірних чеку та акту, особливо зважаючи на те, що позивач категорично заперечує їх підписання і видачу як таких.

Крім того, поза увагою судів залишились доводи позивача про те, що обставина здійснення ремонту квартири саме ним не досліджувалась та не встановлювалась під час розгляду Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська справи №201/6343/13-ц (провадження №2/201/1980/2013), а його прізвище наводилось судом лише під час перелічування доказів, підтверджуючих позовні вимоги у цій справі (зокрема, чеку та акту).

За наслідками нового розгляду справи, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року позов задоволено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було доведено обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. Суд першої інстанції, враховуючи висновки суду касаційної інстанції у цій справі, вживав заходи щодо витребування оригіналів документів, які, за позицією контролюючого органу, підтверджують здійснення позивачем видів діяльності не зазначених у реєстрі платників єдиного податку. Однак, зазначені матеріали не зберіглися, оскільки їх знищено актом від 05.04.2022 року №54 Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду. З цього приводу суд зазначив те, що відповідач діяв не обачливо, адже йому було відомо, що Постановою Верховного Суду від 27.01.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково і скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, відповідачу було відомо і про підстави скасування судових рішень, а отже останній мав можливість вчинити дії з приводу збереження цих доказів до розгляду справи судом.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована тими висновками, які зроблені в акті перевірки, що став підставою для прийняття оскаржуваних податкових повідомленьрішень та розрахунком податкових зобов`язань і штрафних санкцій, які визначені цими податковими повідомленнями-рішеннями.

Перевіривши, в межах доводів апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 був фізичною особою-підприємцем, перебував на спрощеній системі оподаткування як платник єдиного податку другої групи й відповідно до реєстраційних даних видами його господарської діяльності була: КВЕД 47.19 - інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, КВЕД 46.90 - неспеціалізована оптова торгівля.

На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, статті 82 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та згідно наказу від 23 червня 2016 року №375 і направлення на перевірку від 15 липня 2016 року №211 посадовою особою контролюючого органу у період з 15 по 25 липня 2016 року проведено документальну позапланову виїзну перевірку позивача з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на доходи з фізичних осіб, дотримання законодавства щодо укладення трудових договорів, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2015 року, за результатами якої складено акт від 01 серпня 2016 року №1604/142/04-03-13-04/ НОМЕР_1 , в якому, в свою чергу, зазначено про порушення позивачем:

1) підпункту 2 пункту 291.4 статті 291, підпунктів 5, 7 підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України;

2) пункту 177.2 статті 177 ПК України, у зв`язку із чим йому донараховано податок на доходи з фізичних осіб від провадження господарської діяльності на загальну суму 69 552,31 грн., в тому числі: за 2014 рік - 54 467,39 грн., за 2015 рік - 15 084,92 грн.;

3) підпункту 177.5.2 пункту 177.5 статті 177 та підпункту 49.18.5 пункту 49.18 статті 49 ПК України в частині неподання податкових декларацій про майновий стан і доходи за І квартал 2014 року, 2014 рік, 2015 рік;

4) абзацу 1 пункту 2 частини 1 статті 7, частини 11 статті 8 розділу III Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08 липня 2010 року №2464-VІ з урахуванням частини 3 статті 7 розділу III цього Закону, внаслідок чого донараховано єдиного внеску на загальну суму 110 750,55 грн., у тому числі за 2014 рік - в сумі 81 147,98 грн., за 2015 рік - у сумі 29 602,57 грн.;

5) пункту 44.3 статті 44, підпункту 16.1.12 пункту 16.1 статті 16 з урахуванням пункту 85.2 статті 85 ПК України в частині надання не в повному обсязі документів, підтверджуючих витрати.

Такі висновки контролюючого органу, з огляду на акт перевірки, обґрунтовані тим, що до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області надійшло звернення громадянки ОСОБА_3 , в якому вона повідомила, що 20 червня 2014 року Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська прийнято рішення у справі №201/6343/13 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок залиття квартири, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з ОСОБА_3 4 269,10 грн. в рахунок відшкодування витрат на ремонт квартири, який проведено фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .

До звернення додані копії акту здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року №08 щодо виконання ремонту квартири на суму 2 500,10 грн. та товарного чеку від 12 квітня 2013 року про отримання позивачем коштів за виконані послуги, які, в свою чергу, надавались суду як докази понесених ОСОБА_2 витрат. У наданих копіях документів проставлено печатку і підпис фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

З цих підстав контролюючий орган дійшов висновку про те, що позивачем не дотримано вимог підпункту 298.2.3 пункту 298.2 статті 298 ПК України, адже він здійснював види діяльності, не зазначені у реєстрі платників єдиного податку, й не перейшов на сплату інших визначених ПК України податків і зборів.

На підставі акту перевірки контролюючим органом 11 серпня 2016 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № про застосування адміністративного штрафу в сумі 510,00 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про донарахування податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 87 450,39 грн., з яких: 69 552,31 - за основним платежем, 17 898,08 грн - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у сумі 11 075,06 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф- на суму 110 750,55 грн.

За наслідками адміністративного оскарження зазначених актів індивідуальної дії рішеннями Головного управління ДФС у Дніпропетровській області від 03 жовтня 2016 року №6183/10/04-36-10-01-09 та Державної фіскальної служби України від 28 листопада 2016 року №12685/К/99-99-11-02-01-14 податкові повідомлення-рішення від 11 серпня 2016 року № та № залишено без змін, а вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску №Ф- від 11 серпня 2016 року і рішення № від 11 серпня 2016 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним фіскальним органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску скасовано.

Не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями від 11 серпня 2016 року № та №, позивач звернувся до суду з позовом.

За наслідками перегляду справи суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, з огляду на таке.

Підпунктом 2 пункту 291.4 статті 291 ПК України передбачалось, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку, зокрема: друга група - фізичні особи-підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв: не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб й обсяг доходу не перевищує 1 000 000 гривень.

Відповідно до пункту 296.2 статті 296 ПК України платники єдиного податку першої та другої груп подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строк, встановлений для річного податкового (звітного) періоду, в якій відображаються обсяг отриманого доходу, щомісячні авансові внески, визначені пунктом 295.1 статті 295 цього Кодексу. Така податкова декларація подається, якщо платник єдиного податку не допустив перевищення протягом року обсягу доходу, визначеного у пункті 291.4 статті 291 цього Кодексу, та/або самостійно не перейшов на сплату єдиного податку за ставками, встановленими для платників єдиного податку другої, третьої або п`ятої групи.

У разі застосування іншого способу розрахунків, ніж зазначений у цій главі, здійснення видів діяльності, які не дають права застосовувати спрощену систему оподаткування, провадження діяльності, не зазначеної у реєстрі платників єдиного податку першої і другої груп, платники єдиного податку в податковій декларації додатково відображають окремо доходи, отримані від здійснення таких операцій (підпункт 296.5.5 пункту 296.5 статті 296 ПК України).

Відповідно до п.299.11 ст.299 ПК України у разі виявлення відповідним контролюючим органом під час проведення перевірок порушень платником єдиного податку першої - третьої груп вимог, встановлених цією главою, анулювання реєстрації платника єдиного податку першої - третьої груп проводиться за рішенням такого органу, прийнятим на підставі акта перевірки, з першого числа місяця, наступного за кварталом, в якому допущено порушення. У такому випадку суб`єкт господарювання має право обрати або перейти на спрощену систему оподаткування після закінчення чотирьох послідовних кварталів з моменту прийняття рішення контролюючим органом.

Отже, платник єдиного податку першої або другої групи для надання послуг іншим особам, ніж передбачено умовами застосування вказаних груп повинен здійснити перехід на застосування іншої ставки (третьої групи платників єдиного податку).

У спірному випадку, посилаючись на такий обов`язок позивача, контролюючий орган посилався на те, що позивачем надавалися послуги по ремонту квартири, які не обумовлені видами його діяльності. Обставина надання позивачем у квітні 2013 року послуг з ремонту квартири - виду діяльності, який не зазначений у його свідоцтві платника єдиного податку, за позицією контролюючого органу, підтверджується товарним чеком від 12 квітня 2013 року та актом здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року, на яких наявні підписи та печатки позивача, а також рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2014 року у справі №201/6343/13-ц (провадження №2/201/1980/2013), яке набрало законної сили.

Надаючи оцінку такій позиції контролюючого органу, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що за загальним правилом саме на суб`єкта владних повноважень покладено обов`язок по доказування правомірності прийнятого рішення.

Оскільки інших обґрунтувань підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень контролюючим органом надано не було, а позивачем факт надання послуг з ремонту квартири заперечувався, суд першої інстанції, врахувавши висновки суду касаційної інстанції у цій справі, вживав заходи щодо витребування оригіналів документів, які, за позицією контролюючого органу, підтверджують здійснення позивачем видів діяльності не зазначених у реєстрі платників єдиного податку. Однак, як встановлено судом, зазначені матеріали не зберіглися, оскільки їх знищено актом від 05.04.2022 року №54 Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду.

Встановивши такі обставини, суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що відповідачу було відомо про те, що постановою Верховного Суду від 27.01.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено і скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 15 березня 2018 року, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції. При цьому, відповідачу було відомо і про підстави скасування судових рішень, а отже останній мав можливість вчинити дії з приводу збереження цих доказів до розгляду справи судом, натомість, цього ним зроблено не було.

Оскільки, відповідачем означених дій вчинено не було, то вказане позбавило суд встановити дійсні обставини справи, шляхом огляду оригіналів товарного чеку від 12 квітня 2013 року та акту здачі-приймання виконаних робіт (надання послуг) від 12 квітня 2013 року на предмет встановлення факту підпису позивачем означених документів.

З приводу посилань відповідача на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2014 року у справі №201/6343/13-ц (провадження №2/201/1980/2013), яке набрало законної сили, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив те, що обставина здійснення ремонту квартири саме позивачем цим судовим актом не досліджувалась та не встановлювалась, а його прізвище наводилось судом лише під час перелічування доказів, підтверджуючих позовні вимоги у цій справі (зокрема, чеку та акту).

Отже, за встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність та необгрунтованість відповідачем правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Аргументи відповідача, які наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованість вказаних висновків суду першої інстанції та фактично стосуються правового регулювання здійснення господарської діяльності особами, що перебувають на спрощеній системі оподаткування, що не є спірним у межах цієї справи.

Таким чином, встановивши зазначені обставини справи, суть спірних відносин між сторонами, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.

На підставі викладеного, керуючись п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23 серпня 2022 року по справі №804/420/17 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Вступну та резолютивну частину проголошено 13.12.2022

Повне судове рішення складено 14.12.2022

Головуючий - суддя Я.В. Семененко

суддя С.М. Іванов

суддя О.О. Круговий