Справа № 640/4656/22
Суддя: Шейко Т.І.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м. Київ №640/4656/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Шейко Т.І.,

розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
до Регіонального сервісного центру МВС в м.Києві
провизнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії
встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві щодо реєстрації транспортного засобу BMW Х6, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 за ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві зареєструвати транспортний засіб BMW Х6, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 за ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 09.02.2022 відкрито провадження в адміністративній справі, розгляд якої вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

02.05.2022 відповідач звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, обґрунтовуючи тим, що звернення позивача до суду 07.02.2022 із позовом щодо оскарження відмови відповідача зареєструвати придбаний ним транспортний засіб відбулося поза межами установленого Кодексом адміністративного судочинства України шестимісячного строку, оскільки про відмову у реєстрації транспортного засобу він дізнався 08.08.2019.

Ухвалою від 27.09.2022 суд залишив позовну заяву без руху, встановивши позивачу строк для усунення її недоліків.

В клопотанні про поновлення пропущеного строку звернення до суду позивач виклав свої оводи про поважність причин, що зумовили пропуск ним установленого законодавством строку звернення до суду, зазначивши, що упродовж 2019-2021 років здійснював активні дії щодо встановлення обставин відмови в реєстрації транспортного засобу.

За наслідками розгляду клопотання позивача про поновлення пропущеного строку звернення до суду суд дійшов висновку про поважність причин, що зумовили його пропуск, та відповідно до ухвали від 19.10.2022 ухвалив продовжити розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про протиправність відмови відповідача щодо реєстрації за ним придбаного транспортного засобу, оскільки він є добросовісним набувачем цього транспортного засобу; ним у повному обсязі сплачено вартість цього транспортного засобу та сплачено всі необхідні митні платежі та збори; митним органом встановлено правомірність володіння ним придбаного транспортного засобу та здійснення його митного оформлення.

Відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні позову, стверджуючи про його необґрунтованість. Зокрема, зазначив, що відмовляючи у реєстрації за позивачем придбаного ним транспортного засобу, який перебуває в розшуку, він діяв в межах повноважень та відповідно до абзацу третього пункту 15 Порядку державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388, яким заборонено реєстрацію транспортного засобу у разі наявності відомостей про його арешт або розшук.

Ознайомившись із матеріалами справи, суд встановив, що приблизно у серпні 2019 року позивач за межами України придбав транспортний засіб BMW Х6, 2017 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , який був зареєстрований у Словаччині. Продавцем автомобіля виступила компанія Riaremex s.r.o. (Словаччина).

Ввезення автомобіля в Україну відбулося силами громадянина Білорусі ОСОБА_2 , якому ОСОБА_1 сплатив повну вартість вищевказаного автомобіля та від якого отримав оригінал свідоцтва про його реєстрацію.

Київською митницею Держмитслужби 07.08.2019 автомобіль випущений у вільний обіг за електронною митною декларацією ІМ40АА №UA100210/2019/760152. Одержувач автомобіля - громадянин України ОСОБА_1 . Митне оформлення здійснене на підставі: довідки про зняття транспортного засобу з обліку від 24.07.2019 № б/н Міністерства внутрішніх справ Словацької Республіки; спеціальної записки, посвідченої нотаріусом Братислави від 24.07.2019; довідки від 05.08.2019 №2019/576 про відповідність транспортного засобу вимогам екологічного класу не нижче «Євро-6». Позивачем сплачено митні платежі на суму 378 535,02 грн.

У подальшому 08.08.2019 позивач звернувся до Територіального сервісного центру №8047 РСЦ МВС в м. Києві щодо реєстрації за ним вищевказаного транспортного засобу, у чму йому було відмовлено у зв`язку з тим, що за наслідками перевірки цього транспортного засобу в базі даних Генерального секретаріату Інтерполу встановлено, що він перебуває у міжнародному розшуку.

Перебування автомобіля BMW Х6, номер кузова НОМЕР_1 у міжнародному розшуку позивач не заперечує.

Вказана обставина також підтверджується листом комісії контролю файлів Інтерполу від 23.09.2020, відомості про розшук та викрадення внесені правоохоронними органами Республіки Польща, наданим позивачем.

Оголошення автомобіля в міжнародний розшук відбулося в межах кримінальної справи PR 2 Ds.73.2020, порушеної за фактом його викрадення, розслідування якої здійснюється окружною прокуратурою Кракова, Республіка Польща.

Станом на час його звернення до суду із даним позовом вищевказане кримінальне провадження не закрите, відомості щодо автомобіля продовжують знаходитись у базі даних Інтерполу.

У подальшому придбаний позивачем транспортний засіб поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів Києво-Святошинського відділу поліції.

Вирішуючи цей спір, суд виходить із наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища визначено Законом України «Про дорожній рух».

Згідно із частинами першою та четвертою статті 34 цього Закону державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків.

Державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.

Відповідно до частини дев`ятої статті 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.10.2015 №889 Регіональний сервісний центр МВС в м. Києві утворено як юридичну особу територіальний орган з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України, до повноважень якого, поміж іншого, віднесено надання платних і безоплатних послуг, віднесених до компетенції Міністерства внутрішніх справ.

Порядком державної реєстрації (перереєстрації) транспортних засобів, зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 №1388 (далі - Порядок №1388) встановлено єдину на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Згідно з пунктом 2 Порядку цей Порядок є обов`язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов`язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Пунктом 3 Порядку визначено, що державна реєстрація транспортних засобів проводиться територіальними органами з надання сервісних послуг МВС (далі - сервісні центри МВС) з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій.

Державна реєстрація (перереєстрація), зняття з обліку транспортних засобів (крім транспортних засобів, визначених абзацом другим пункту 12 цього Порядку) сервісними центрами МВС може проводитися через центри надання адміністративних послуг, утворені відповідно до Закону України "Про адміністративні послуги", на основі рішень, узгоджених між сервісними центрами МВС та органами, які прийняли рішення про утворення центрів надання адміністративних послуг.

Центри надання адміністративних послуг підключаються до електронних баз даних (реєстрів), необхідних для проведення державної реєстрації (перереєстрації) та зняття з обліку транспортних засобів, з метою прийняття, перевірки та передачі документів, видачі оформлених результатів.

Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру транспортних засобів, держателем якого є МВС.

За змістом пункту 6 Порядку транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг.

Відповідно до абзаців першого та другого пункту 7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

Як зазначено в пункті 8 Порядку державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

За змістом пункту 15 Порядку під час проведення, зокрема державної реєстрації (перереєстрації)(крім випадків реєстрації нових транспортних засобів, перереєстрації транспортних засобів у зв`язку із зміною найменування та адреси юридичних осіб, прізвища, імені чи по батькові, місця проживання фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, установлення газобалонного обладнання, видачі тимчасового талона під час передачі права користування та/або розпорядження транспортними засобами, вибракування їх у цілому) підлягають огляду фахівцями експертної служби МВС з метою звірення ідентифікаційних номерів їх складових частин з номерами, зазначеними в поданих власником для реєстрації документах. За результатами огляду в документах, які подаються для державної реєстрації, робиться відповідна відмітка або складається акт огляду. Експертне дослідження транспортного засобу і реєстраційних документів на транспортний засіб (інших документів, які є підставою для реєстрації транспортного засобу) проводиться за заявою власника з метою визначення справжності ідентифікаційних номерів транспортного засобу і реєстраційних документів. Експертне дослідження проводиться фахівцями експертної служби МВС або судовими експертами державних спеціалізованих установ, які мають присвоєну в установленому Законом України «Про судову експертизу» порядку кваліфікацію судового експерта з правом проведення досліджень за відповідними експертними спеціальностями. За результатами дослідження складається висновок експертного дослідження, який додається до документів, що подаються для державної реєстрації. Установлення відповідності конструкції, перевірка за Єдиним державним реєстром транспортних засобів, автоматизованою базою даних про розшукувані транспортні засоби, банком даних Генерального секретаріату Інтерполу, перевірка відомостей про обмеження відчуження за Державним реєстром обтяжень рухомого майна та відомостей про документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також про реєстрацію місця проживання за Єдиним державним демографічним реєстром, відомостей про особу за Єдиним реєстром боржників, дійсності довіреності за Єдиним реєстром довіреностей проводяться уповноваженими особами сервісного центру МВС.

Після проведення перевірок на заяві власника транспортного засобу робиться запис щодо наявності або відсутності відомостей про розшук, арешт, заборону на зняття з обліку та/або перереєстрацію, відомостей про обмеження відчуження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відомостей про особу в Єдиному реєстрі боржників, що засвідчується підписом уповноваженої особи сервісного центру МВС із зазначенням прізвища, імені, по батькові і дати.

У разі наявності відомостей про арешт або розшук транспортного засобу його реєстрація не проводиться.

Перша державна реєстрація таких засобів, а також ввезених на митну територію України транспортних засобів, що розшукуються правоохоронними органами інших держав, не проводиться.

З правового аналізу вищезазначених норм законодавства вбачається, що територіальні сервісні центри МВС уповноважені відмовляти, зокрема, у державній реєстрації транспортного засобу у разі встановлення інформації про його розшук правоохоронними органами інших держав.

Таким чином, відмовляючи позивачу в реєстрації за ним транспортного засобу, який перебуває в міжнародному розшуку, відповідач діяв правомірно, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, що кореспондує до змісту статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому станом на час розгляду справи судом не встановлено, що обставини, які унеможливлювали державну реєстрацію за позивачем вищевказаного транспортного засобу, відпали.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень - обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини1 очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. У випадку розгляду справи присяжними у своєму зверненні до присяжних суддя повинен чітко пояснити факти та питання, які присяжні повинні вирішити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі від 18.07.2006 «Проніна проти України»).

Встановлених під час розгляду справи обставин достатньо для висновку суду про правомірність дій відповідача щодо відмови позивачу у реєстрації за ним придбаного транспортного засобу, який перебуває у міжнародному розшуку, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У зв`язку із відмовою позивачу у задоволенні позову відповідно до приписів статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати, понесені ним у зв`язку із звернення до суду із цим позовом, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 2, 77, 139, 242-246, 251 Кодексу адміністративного судочинства України суд -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Регіонального сервісного центру МВС в м. Києві - відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, встановлені статтями 295- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.І. Шейко