Справа № 440/7601/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Л.М. Петрова
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 р. Справа № 440/7601/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Чалого І.С. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2021, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/7601/21

за позовом ОСОБА_1

до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 /надалі ОСОБА_1 , позивач/ звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області /надалі відповідач/, у якій просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 23.04.2021 №138 про відмову у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у її власність для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області;

- зобов`язати Великосорочинську сільську раду Миргородського району Полтавської області розглянути заяву позивача від 28.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

В обґрунтування позову зазначено, що восьмою сесією восьмого скликання Великосорочинської сільської ради рішенням від 23.04.2021 №138 відмовлено позивачу у наданні дозволу на розробку проекту документації землеустрою. Як зазначено у рішення сесії сільської ради підставою для відмови є невідповідність поданої заяви вимогам частини четвертої статті 116 Земельного кодексу України, а саме: передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених Земельним кодексом України, проводиться один раз по кожному виду використання. Водночас позивач вважає вказане рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки позивач має право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель державної чи комунальної власності у розмірі не більше 2,0 га. Крім того, стверджує, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 23.04.2021 №138 про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у її власність для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Зобов`язано Великосорочинську сільську раду Миргородського району Полтавської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області, з урахуванням висновків суду.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає щодо правомірності оскаржуваного рішення, оскільки приймаючи оскаржуване рішення відповідачем враховано факт реалізації позивачем права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. На переконання відповідача, громадянин має право на отримання лише один раз землі одного виду використання, проте, позивач вже реалізувала своє право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що посвідчується Державним актом на право приватної власності на землю серії ЯК №695546 на земельну ділянку площею 0,5005 га.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративно судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 28.01.2021 позивач звернувся до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області із заявою в якій просив надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 1,5 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами с. Ковалівка. Крім того, в заяві зазначено, що позивач раніше право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки за даним цільовим призначенням згідно з статтею 116, 118 ЗК України не використовувала.

Рішенням восьмої сесії восьмого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 23.04.2021 № 138 «Про відмову у наданні гр. ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,5000 га (в межах земельної ділянки, з кадастровим номером: :00:022:0050) із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за межами населених пунктів на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області з таких підстав: невідповідності поданої заяви вимогам частини 4 статті 116 ЗК України, а саме: передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених ЗК України, провадиться один раз по кожному виду використання.

Позивач не погоджуючись із оскаржуваним рішенням, звернулася до суду із цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в рішенні дев`ятої сесії Полтавської міської ради Полтавської області восьмого скликання від 16 листопада 2021 року "Про розгляд заяв громадян про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність на території Ковалівського старостинського округу Полтавської міської територіальної громади" (пункт 1) не зазначено інших підстав для висновку про невідповідність поданої позивачем заяви вимогам частини 6 статті 118 ЗК України, а також не зазначено інших підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, передбачених частиною 7 статті 118 ЗК України, отже, відмова у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою є необґрунтованою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , виходячи з наступного.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом частини першої статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Так, згідно із статтею 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами врегульований положеннями статті 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України).

Відповідно до частини 6 статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з частини 7 статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту «б» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Так відповідач зазначає, що державним актом на право власності на земельну ділянку серія АК № 695546 підтверджено право власності позивача на земельну ділянку площею 0,5005 га.

Частиною 4 статті 116 ЗК України визначено, що передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За правилами ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.

Розмір земельних ділянок, що передаються безоплатно громадянину для ведення особистого селянського господарства, може бути збільшено у разі отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю). (ч. 2 ст. 121 ЗК Ураїни)

Спірним у справі, що розглядається, є питання можливості отримання позивачем земельної ділянки площею 1,5000 га із земель державної власності в межах норм безоплатної приватизації для ведення особистого селянського господарства після того, як позивачем вже реалізовано право приватизації земельної ділянки, площею 0,2407 га для ведення особистого підсобного господарства, яка вже набута ним у власність у 2010 році.

Верховний Суд вже розглядав справи, в яких поставало аналогічне питання.

Зокрема, у постанові від 11.12.2019 у справі №805/181/17-а, Верховний Суд дійшов наступних висновків: «Відповідно до вимог частини 6 статті 5 Закону України "Про особисте селянське господарство" громадяни України, які реалізували своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства в розмірі менше 2,0 гектара, мають право на збільшення земельної ділянки в межах норм, установлених статтею 121 ЗК України для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, проаналізувавши положення частин 1, 2 ст. 121 ЗК України, Верховний Суд у вказаній постанові дійшов висновку, що «….. стаття 121 Земельного кодексу України передбачає, як граничні розміри земельних ділянок, яку громадянин може отримати за певним призначенням, так і випадок можливості збільшення цього розміру. При цьому, збільшення стосується лише про земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи викладене, доводи відповідача про відсутність підстав для затвердження ОСОБА_1 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 1,5000 га з тих підстав, що ним уже реалізовано право на отримання земельної ділянки в межах встановлених 121 ЗК України норм, є безпідставними, тому суди першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача законодавчих підстав для відмови позивачу у затвердженні поданого проекту землеустрою.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2022 року по справі 805/183/17-а.

Також колегія суддів вважає безпідставним посилання відповідача в апеляційній скарзі на частину 4 статті 116 ЗК України як на підставу для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою, оскільки відповідна норма стосується обставин передачі у власність земельної ділянки, а не можливості отримання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою.

При цьому суд зазначає, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, а є лише одним із етапів погодження і оформлення документів, які відповідно до вимог законодавства є необхідними для прийняття компетентним органом рішення про набуття громадянами земель у власність.

Саме таку правову позицію висловлено у постанові Верховного Суду України від 13.12.2016 у справі №815/5987/14 та постановах Верховного Суду від 27.02.2018 у справі №545/808/17, від 22.02.2019 у справі № 813/1631/14, від 23.01.2020 у справі № 0840/2979/18.

Як вбачається зі статті 79-1 ЗК України, метою надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок є формування земельної ділянки, яке полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, надання дозволу на розробку проекту землеустрою має на меті лише формування земельної ділянки як окремого об`єкта. При цьому не виключається ситуація, коли проекти одночасно розробляються різними замовниками та різними особами.

Під час розробки проекту, серед іншого, визначаються (узгоджуються) її межі та з`ясовується наявність правових та фактичних перешкод для надання її у власність, зокрема спірність прав щодо ділянки. Ці обставини повинні враховуватися органом, що розпоряджається землями, під час затвердження проекту та надання земельної ділянки у власність, а не на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Надання дозволу на розробку проекту відведення не свідчить, що такий проект в подальшому компетентним органом буде затверджено. Якщо буде виявлено обставини, що за законом є підставами для відмови у затвердженні проекту, то такий орган матиме всі підстави відмовити у його затвердженні.

Тому, на переконання колегії суддів, звернення позивача про надання дозволу на розробку документації із землеустрою навіть за наявності іншого рішення, не суперечить положенням частини 4 статті 116 ЗК України, оскільки сам по собі проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не визначений законом як підстава набуття права на земельну ділянку і не є правовстановлюючим документом. Таких обмежень не встановлено і іншими нормами ЗК України.

Крім того, слід звернути увагу на те, що Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

При цьому чинним законодавством не передбачено права суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Водночас відповідачем відмовлено позивачу в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою оскаржуваним рішенням з підстав, що не передбачені в ч. 7 ст. 118 ЗК України.

Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень полягає у тому, щоб рішення було прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, а також надання оцінки усім фактам та обставинам, що мають значення.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність оскаржуваного рішення восьмої сесії восьмого скликання Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області від 23.04.2021 № 138 та наявності підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2021 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення у власність площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Доводи апеляційної скарги в цілому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, а їх зміст зводиться до додаткової перевірки доказів, які вже були дослідженні судом першої інстанції.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 10.09.2021 по справі № 440/7601/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.С. Чалий І.М. Ральченко