Справа № 360/7264/21
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року справа №360/7264/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 360/7264/21 (головуючий І інстанції Свергун І.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.07.2021 № 68 щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком по Списку №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком по Списку №1 відповідно до п.1 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування з 29.06.2021 року відповідно до його особистої заяви від 29.06.2021 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 21.05.1987 року по 02.07.1987 року, з 09.09.1987 року по 12.11.1987 року, з 16.03.1988 року по 30.04.1988 року, з 19.11.1990 року по 16.07.1991 року на шахті імені Леніна виробничого об`єднання Ворошиловградвугілля та з 15.10.1991 року по 20.05.1992 року на Ачинському ліспромгоспі; до пільгового стажу період роботи з 19.05.2003 року по 08.12.2015 року на ПАТ шахта Білоріченська на посаді електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею.

В обґрунтування позову зазначив, що 29.06.2021 року позивач звернувся до пенсійного органу з заявою на призначення пенсії за віком по списку №1 як особа.

Рішенням від 05.07.2021 року № 68 відповідач відмовив в призначенні пенсії за віком по Списку №1 через відсутність необхідного стажу. Страховий стаж позивача згідно з даними відповідача склав 20 років, 08 місяців, 13 днів, а пільговий стаж не підтверджений позивачем у встановленому законом порядку.

До страхового стажу відповідачем не враховано періоди роботи з 21.05.1987 року по 02.07.1987 року, з 09.09.1987 року по 12.11.1987 року, з 16.03.1988 року по 30.04.1988 року, з 19.11.1990 року по 16.07.1991 року на шахті імені Леніна виробничого об`єднання Ворошиловградвугілля, з 15.10.1991 року по 20.05.1992 року на Ачинському ліспромгоспі через відсутність у трудовій книжці повної дати народження позивача (не зазначено число та місяць народження позивача).

До пільгового стажу відповідачем не враховано період роботи з 19.05.2003 року по 08.12.2015 року на ПАТ шахта Білоріченська на посаді електрослюсаря підземного з повним робочим днем під землею, через відсутність документів, які підтверджують роботу позивача повний робочий день на підземних роботах.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.07.2021 № 68 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29.06.2021 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зарахувавши до стажу на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 періоди роботи ОСОБА_1 з 19.05.2003 по 08.12.2015 в ПАТ Шахта Білоріченська (ТОВ Шахта Білоріченська, ДВАТ Шахта Білоріченська), зарахувавши до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 з 21.05.1987 по 02.07.1987, з 09.09.1987 по 12.11.1987, з 16.03.1988 по 30.04.1988, з 19.11.1990 по 16.07.1991 на шахті імені Леніна, з 16.09.1991 по 20.05.1992 на Ачинському ліспромгоспі, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат по справі.

Не погодившись з судовим рішенням відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Відповідачем правильно відмовлено позивачу у призначенні пенсії, оскільки за підсумками перевірки змісту та належного оформлення наданих сканованих копій документів відповідно до пункту 4.2 Порядку № 22-1 до страхового стажу не враховані періоди роботи з 21.05.1987 по 02.07.1987, з 09.09.1987 по 12.11.1987, з 16.03.1988 по 30.04.1988, з 19.11.1990 по 16.07.1991, з 16.09.1991 по 20.05.1992, оскільки на титульній сторінці трудової книжки відсутні число та місяць народження (лише рік), що є порушенням Інструкції № 162.

До пільгового стажу не зарахований період з 19.05.2003 по 08.12.2015, оскільки відсутня довідка, підтверджуюча пільговий характер роботи у ДП ДВАТ Шахта Білоріченська (), яке зареєстроване на території підконтрольній українській владі в м. Покровську.

Стягуючи на користь позивача з відповідача судові витрати по справі, суд не врахував положення Закону № 1058, яким забороняється використання коштів ПФУ на цілі, не передбачені цим Законом.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу, однак суд першої інстанції листом повідомив про відсутність можливості надати справу в паперовому вигляді у зв`язку з тимчасовим захопленням міста Сєвєродонецьк, в якому знаходиться будівля суду. Також повідомлено, що всі документи у цій справі, що надійшли в паперовому вигляді або через офіційну електронну пошту суду скановано та експортовано в КП Діловодство спеціалізованого суду.

Верховний Суд листом від 19.08.2022 № 2097/0/2-22 на лист вх. № 1730/0/1-22 щодо надання Науково-консультативною радою при Верховному Суді висновку з питань, пов`язаних з електронним адміністративним судочинством повідомив, що підстав для звернення до НКР щодо надання вченими-членами НКР наукових висновків немає. Суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (ч. 9 ст. 18 КАС України). Також, щодо інституту відновлення втраченого судового провадження в адміністративній справі у зв`язку з запровадженням ЄСІТС зазначено, що втрата судового провадження стосується справ, які були сформовані в паперовій формі.

Відповідно до листів Державної судової адміністрації України від 01.08.2018 № 15-14040/18, від 13.09.2018 № 15-17388/18 судами забезпечено сканування та експортування в підсистему Електронний суд матеріалів всіх судових справ, як перебували в провадженні суддів станом на 01.08.2018. Тобто вказана підсистема містить усі матеріали судової справи.

Таким чином, наявність електронних копій матеріалів судової справи, паперовий примірник якої фактично втрачено, не є підставою для визнання судового провадження втраченим, а тому електронні матеріали судових справ, які сформовано в підсистемі Електронний суд у повному обсязі є достатніми для подальшого розгляду таких справ.

Отже, враховуючи зазначений лист Верховного Суду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі Електронний суд.

Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , що підтверджується копіями паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до записів трудової книжки позивача від 25.05.1987 НОМЕР_2 ОСОБА_1 в спірний період зокрема працював на таких посадах:

з 21.05.1987 по 02.07.1987 поверхневим учнем електрослюсаря на шахті імені Леніна;

з 09.09.1987 по 12.11.1987 поверхневим електрослюсарем ІІІ розряду на шахті імені Леніна;

з 16.03.1988 по 30.04.1988 підземним учнем гірника з повним робочим днем під землею на шахті імені Леніна;

з 19.11.1990 по 16.07.1991 електрослюсарем ІІІ розряду підземним з повним робочим днем під землею на шахті імені Леніна;

з 16.09.1991 по 20.05.1992 станочником та сортувальником на Ачинському ліспромгоспі;

з 19.05.2003 по 08.12.2015 електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на ПАТ Шахта Білоріченська (ТОВ Шахта Білоріченська, ДВАТ Шахта Білоріченська).

29.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Заяву позивача було передано на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за принципом екстериторіальності.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 05.07.2021 № 68 за результатами розгляду заяви позивача від 29.06.2021 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність необхідного страхового та пільгового стажу роботи.

В обґрунтування оскарженого рішення відповідач послався на те, що необхідний страховий стаж відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058 становить 22 роки 6 місяців. Страховий стаж особи становить 20 років 8 місяців 13 днів. Необхідний пільговий стаж за Списком №1 відповідно до пункту 1 частини 2 статті 114 Закону № 1058 становить 10 років.

Пільговий стаж особи не підтверджений в установленому порядку. За доданими документами до страхового стажу не зараховано: періоди роботи з 21.05.1987 по 02.07.1987, з 09.09.1987 по 12.11.1987, з 16.03.1988 по 30.04.1988, з 19.11.1990 по 16.07.1991, з 16.09.1991 по 20.05.1992, оскільки на титульній сторінці відсутні число та місяць народження (лише рік), що є порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях затвердженого Постановою Держкомпраці СССР від 20 червня 1974 р. № 162.

Період з 19.05.2003 по 08.12.2015, оскільки відсутня довідка, підтверджуюча пільговий характер роботи у ДП ДВАТ Шахта Білоріченська (), яке зареєстроване на території підконтрольній українській владі в м. Покровську.

Для зарахування до страхового стажу періодів роботи з 21.05.1987 по 02.07.1987, з 09.09.1987 по 12.11.1987, з 16.03.1988 по 30.04.1988, з 19.11.1990 по 16.07.1991, з 16.09.1991 по 20.05.1992 та до пільгового стажу періоду роботи з 19.05.2003 по 08.12.2015 необхідно надати довідки, оформлені відповідно до п. 3. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993р.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позов, виходив з того, що формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист, а записи в трудовій книжці позивача підтверджують пільговий характер його роботи у спірні періоди, тому відповідач протиправно не врахував їх до пільгового стажу.

Оцінка суду.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону № 1058-IV).

Частиною третьою статті 24 Закону № 1058 визначено, що за кожний повний рік стажу роботи (врахованого в одинарному розмірі) на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

На підставі частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (

Частиною першою статті 114 Закону № 1058 передбачено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу, зокрема, з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 22 років 6 місяців у чоловіків і не менше 17 років 6 місяців у жінок.

Працівникам, які не мають стажу роботи з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожний повний рік такої роботи; жінкам - на 1 рік 4 місяці за кожний повний рік такої роботи.

На підставі статті 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі Порядок 637) , основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 3 Порядку 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 вказаної Постанови).

Пунктом 17 Порядку 637 передбачено, що за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливість їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

Як свідчать матеріали справи, пенсійним органом не зараховано до страхового стажу позивача періоди роботи з 21.05.1987 по 02.07.1987, з 09.09.1987 по 12.11.1987, з 16.03.1988 по 30.04.1988, з 19.11.1990 по 16.07.1991, з 16.09.1991 по 20.05.1992 на підставі даних трудової книжки, оскільки на її титульній сторінці відсутні число та місяць народження (лише рік).

Огляд трудової книжки ОСОБА_1 свідчить, що на першій сторінці в графі дата народження вказано 1969, тобто зазначено неповну дату народження позивача.

При цьому записи в трудовій книжці щодо роботи позивача у спірні періоди з 21.05.1987 по 02.07.1987, з 09.09.1987 по 12.11.1987, з 16.03.1988 по 30.04.1988, з 19.11.1990 по 16.07.1991, з 16.09.1991 по 20.05.1992 виконані без дефектів, містять підписи посадових осіб, печатки підприємств.

При цьому відповідач, не приймаючи зазначену трудову книжку, не ставить під сумнів правильність записів про періоди роботи позивача, зазначені в трудовій книжці.

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Станом на час трудової діяльності позивача у спірні періоди діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена 20.06.1974 року №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі - Інструкція № 162), пункти 2.2, 2.3 та 4.1 якої містять положення, подібні положенням пункту 2.2, 2.4 та 4.1 Інструкції № 58.

Пунктом 1.4 Інструкції № 162 визначалося, що питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання та обліку, регулюються постановою Ради Міністрів СРСР та ВЦСПС віл 06.09.1973 року № 656 "Про трудові книжки працівників та службовців" (далі - Порядок № 656) та цією Інструкцією.

Згідно з пунктом 2.2 Інструкції № 162 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по-батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції № 58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

На підставі пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

Відповідно до пункту 18 Порядку № 656 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, що призначається наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Крім того, аналогічні норми містяться і у постанові Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року "Про трудові книжки працівників" № 301, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її не належне ведення не може позбавити позивача права на включення періодів роботи до його страхового (пільгового) стажу і на отримання пенсії з їх врахуванням.

Отже, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, що відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства,установи,організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки, тому відсутні підстави для неврахування спірних періодів до страхового (пільгового) стажу позивача.

Отже, записи про періоди роботи позивача з 21.05.1987 по 02.07.1987, з 09.09.1987 по 12.11.1987, з 16.03.1988 по 30.04.1988, з 19.11.1990 по 16.07.1991, з 16.09.1991 по 20.05.1992 повинні бути враховані пенсійним органом при призначенні пенсії позивачу.

Щодо незарахування відповідачем до пільгового стажу за списком № 1 періодів роботи позивача з 19.05.2003 по 08.12.2015 в ПАТ Шахта Білоріченська (ТОВ Шахта Білоріченська, ДВАТ Шахта Білоріченська), суд зазначає наступне.

Як на підставу для відмови в зарахуванні до пільгового стажу спірного періоду роботи відповідач послався на відсутність довідки, яка підтверджує пільговий характер роботи.

Як вже зазначалося вище, на підставі статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 10 Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 р. № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації вимагається в двох випадках:

1) відсутність трудової книжки;

2) відсутність в трудовій книжці відомостей, які визначають право на пенсію на пільгових умовах.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі № 234/13910/17 та від 7 березня 2018 року у справі № 233/2084/17.

Трудовою книжкою позивача підтверджується, що він з 19.05.2003 по 08.12.2015 працював електрослюсарем підземним з повним робочим днем під землею на ПАТ Шахта Білоріченська (ТОВ Шахта Білоріченська, ДВАТ Шахта Білоріченська).

Посада, на якій позивач працював у спірний період передбачена Списком № 1, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесений відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Таким чином, в спірний період ОСОБА_1 працював в ПАТ Шахта Білоріченська (ТОВ Шахта Білоріченська, ДВАТ Шахта Білоріченська) на посаді, яка дає йому право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 1.

Є безпідставними доводи пенсійного органу, що для підтвердження пільгового характеру роботи позивача, необхідно надати уточнюючу довідку, оскільки записами в трудовій книжці підтверджується пільговий характер роботи позивача в спірні періоди його трудової діяльності, тому підтвердження спеціального трудового стажу уточнюючими довідками є зайвим.

Крім того, довідками ВП Шахтоуправління Луганське від 05.08.2021 № 14-333 підтверджується пільговий характер роботи позивача у спірний період, відповідно до яких ОСОБА_1 працював повний робочий день в ПАТ Шахта Білоріченська (ТОВ Шахта Білоріченська, ДВАТ Шахта Білоріченська) з 19.05.2003 по 08.12.2015 виконував гірничі роботи за професією, що передбачена Списком 1 розділом 1 підрозділ 1 код КП 1.1а (1.1б) постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Також позивачем надано суду довідку ВП Шахтоуправління Луганське від 04.08.2021 № 14-334 про перейменування підприємства, історичну довідку підприємства та накази ДВАТ Шахта Білоріченська про атестацію робочих місць від 15.12.2001 № 591, від 24.11.2006 № 931, від 23.11.2011 № 20-АХД згідно з якими професія електрослюсар підземний дає право на пільгове пенсійне забезпечення відповідно до списку № 1 (арк. спр. 33-39).

Положеннями Постанови КМУ від 07.11.2014 року № 595 «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» передбачено, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі вважаються недійсними і не можуть прийматися до розгляду.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому Законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті є недійсним та не створює правових наслідків.

Таким чином, позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через захоплення незаконними озброєними формуваннями певних територій Луганської області.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18 грудня 1996 року «Лоізіду проти Туреччини» дійшов такого висновку «Суд відмічає, що за наявності фактично існуючих незаконних утворень на території неконтрольованій законною Владою міжнародне право визнає законність деяких юридичних домовленостей та дій, наприклад, реєстрація народження, смерті або шлюбу, наслідки яких можуть бути проігноровані лише на шкоду жителям тієї чи іншої території».

Таким чином, з урахуванням практики Європейського суду, Пенсійний фонд повинен взяти до уваги інформацію зазначену у довідках, аби у повному обсязі захистити права позивача, який звернувся до Управління за призначенням пенсії на пільгових умовах.

Крім того, Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі «Ковач проти України» від 7 лютого 2008 року, п.59 рішення у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року, п.50 рішення у справі «Чуйкіна проти України» від 13 січня 2011 року, п.54 рішення у справі «Швидка проти України» від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

За статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Отже, позивач опинився в ситуації, що відповідно позбавляє його можливості забезпечити належний захист своїх прав.

Суд звертає увагу, що відповідно до ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 ч. 1 Європейської Соціальної хартії та ч. 3 ст. 46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey", "Cyprus v. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення.

Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території.

Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку.

Уточнюючі довідки в сукупності з іншими доказами, наданими позивачем, на підтвердження пільгового характеру його роботи в спірний період підтверджують, що з 19.05.2003 по 08.12.2015 позивач працював повний робочий день в ПАТ Шахта Білоріченська (ТОВ Шахта Білоріченська, ДВАТ Шахта Білоріченська) на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

На підставі викладеного, суд вважає правильним висновок суду першої інстанції, що за обставин, що склались у зв`язку з тимчасовою окупацією певних територій Луганської області, відмова відповідачем - органом державної влади, позивачу - фізичній особі, у реалізації його права на отримання пенсії з підстави видачі підтверджуючих первинних документів установами, розташованими на непідконтрольній українській владі території, не є пропорційною меті, якої намагався досягти відповідач цією відмовою, та така відмова порушує баланс між конституційним правом позивача на соціальне забезпечення та завданням відповідача щодо перевірки правильності нарахування пенсії.

З огляду на наведене період роботи ОСОБА_1 з 19.05.2003 по 08.12.2015 повинен бути врахований до пільгового стажу позивача.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по справі суд зазначає наступне.

За частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, оскільки позовні вимоги задоволені частково, судом обґрунтовано стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів судові витрати понесені позивачем.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Як визначено пунктом 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з пунктом 2 частини п`ятої 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 360/7264/21 залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2021 року у справі № 360/7264/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 14 грудня 2022 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених ст.328 КАС України.

Повне судове рішення складено 14 грудня 2022 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв