Справа № 320/6704/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року № 320/6704/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа»

до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області

про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернулось Комунальне підприємство Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа» з позовом до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області, у якому просить суд :

- скасувати рішення від 23 лютого 2022 року №4, яке фактично отримано 17 березня 2022 року до Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області по нарахуванню адміністративно-господарських санкцій до Комунального підприємства Тетіївської міської ради «Тетіївтепломережа».

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

Позов просив задоволити, вважає, що рішення було прийнято з порушенням норм та правил проведення перевірки та матеріальних норм, які фактично застосовуються при проведенні розрахунків а затвердженню тарифів на комунальні послуги.

Відповідач надіслав на адресу суду відзив, у якому просив у задоволенні позову відмовити. Стверджує, що порушення законодавства, виявлені під час проведення перевірки грунтуються на нормах закону, підстав для скасування спірного рішення немає.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 11.04.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

На виконання вимог ч. 4 ст. 5 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», 29.12.2021 Головним управлінням Держпродспоживслужби України в Київській області направлено повідомлення про проведення планового заходу від 24.12.2021 №10-06/484/П.

На виконання наказу Держпродспоживслужби від 26.11.2021 №764 «Про затвердження Річного плану здійснення заходів державного нагляду (контролю) на 2022 рік», згідно наказу Головного управління від 04.02.2022 №377-0Д та посвідчення (направлення) від 04.02.2022 №301, Головним управлінням Держпродспоживслужби України в Київській області здійснено планову перевірку відповідача.

Предмет заходу - дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін (тарифів).

Зауваження щодо законності, підстав, порядку проведення процедури заходу державного контролю у позивача відсутні, відповідно доказуванню не підлягають.

За результатами перевірки, керуючись частиною шостою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» Головним управлінням Держпродспоживслужби України в Київській області складено акт від 18.02.2022 №11, яким встановлено ряд порушень законодавства.

Від підписання вказаного акту керівник позивача відмовився про що зроблений відповідний запис.

Примірник Акту від 18.02.2022 №11 з додатком до нього директором позивача отримано власноруч 18.02.2022, про що свідчить запис на 34 сторінці Акту.

Керуючись частиною сьомою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» та пунктом 7 частини першої статті 18 Закону України «Про ціни та ціноутворення» відповідачем 23.02.2022 складено припис №3 про виконання законних вимог шодо усунення порушень порядку формування встановлення та застосування державних (регульованих) цін.

23.02.2022 Головним управлінням, розглянувши матеріали позапланової перевірки, керуючись пунктом 6 частини першої статті 18, пунктом 1 частини першої, частиною другою статті 20 Закону України «Про ціни та ціноутворення», частиною дев?ятою статті 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» винесено рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення законодавства про ціни і ціноутворення №4, яким зобов`язано КП «Тетіївтепломережа» повернути споживачам необгрунтовано одержану виручку, шляхом здійснення перерахунків, у сумі 218 171,60 грн. та застосувати до КП «Тетівтепломережа» штраф у сумі 218 171,60 грн.

Вважаючи, що відповідачем незаконно та протиправно винесене рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.1 положення про Державну службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, затвердженогоПостановою Кабінету Міністрів України від 2 вересня 2015 №667 (далі - Положення про Держпродспоживслужбу №667), - Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів (Держпродспоживслужба) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства та який реалізує державну політику у галузі ветеринарної медицини, сферах безпечності та окремих показників якості харчових продуктів, карантину та захисту рослин, ідентифікації та реєстрації тварин, санітарного законодавства, санітарного та епідемічного благополуччя населення (крім виконання функцій з реалізації державної політики у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження) та у сфері гігієни праці та функцій із здійснення дозиметричного контролю робочих місць і доз опромінення працівників), з контролю за цінами, попередження та зменшення вживання тютюнових виробів та їх шкідливого впливу на здоров`я населення, метрологічного нагляду, ринкового нагляду в межах сфери своєї відповідальності, насінництва та розсадництва (в частині сертифікації насіння і садивного матеріалу), реєстрації та обліку машин в агропромисловому комплексі, державного нагляду (контролю) у сфері агропромислового комплексу, державного нагляду (контролю) у сферах охорони прав на сорти рослин, насінництва та розсадництва, державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів і рекламу в цій сфері, за якістю зерна та продуктів його переробки, державного нагляду (контролю) за додержанням заходів біологічної і генетичної безпеки щодо сільськогосподарських рослин під час створення, дослідження та практичного використання генетично модифікованого організму у відкритих системах на підприємствах, в установах та організаціях агропромислового комплексу незалежно від їх підпорядкування і форми власності, здійснення радіаційного контролю за рівнем радіоактивного забруднення сільськогосподарської продукції і продуктів харчування.

Приписами підпункту 11 пункту 3 Положення про Держпродспоживслужбу №667 обумовлено, що основними завдання Держпродспоживслужби у сфері дотримання вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін:

здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

надає у випадках, передбачених законодавством, висновки щодо економічного обґрунтування витрат під час формування цін (тарифів) на товари, роботи і послуги, щодо яких запроваджено державне регулювання цін (тарифів);

надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові до виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Відповідно до п.п.11 п.4 Положення про Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, затвердженого наказом Держпродспоживслужби від 24.02.2020 №147, Головне управління здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням вимог формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, здійснює державний нагляд (контроль) за достовірністю інформації, зазначеної у документах про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, приймає рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування встановлення та застосування державних регульованих цін, надає органам виконавчої влади, органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог законодавства щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Закон України «Про ціни і ціноутворення» від 21.06.2012 №5007-VI (далі - Закон №5007) визначає основні засади цінової політики і регулює відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Відповідно до ст. 2 Закону України №5007, дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають у процесі формування, встановлення та застосування цін Кабінетом Міністрів України, органами виконавчої влади, органами, що здійснюють державне регулювання діяльності суб`єктів природних монополій, органами місцевого самоврядування та суб`єктами господарювання, які провадять діяльність на території України, а також здійснення державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону №5007 реалізація державної цінової політики, проведення економічного аналізу рівня та динаміки цін, розроблення та внесення пропозицій щодо формування та реалізації державної цінової політики здійснюються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну цінову політику.

Статтею 16 Закону №5007 визначено, що органами державного контролю (нагляду) та спостереження у сфері ціноутворення (далі - уповноважені органи) є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з контролю за цінами; інші органи, визначені законом.

Згідно із ст. 18 Закон №5007 для виконання вищезазначених функцій уповноважені органи мають право:

1) проводити у суб`єктів господарювання в установленому порядку планові та позапланові перевірки:

достовірності зазначеної у документах інформації про формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

бухгалтерських книг, звітів, кошторисів, декларацій, показників реєстраторів розрахункових операцій та інших документів незалежно від способу подання інформації, пов`язаних з формуванням, встановленням та застосуванням державних регульованих цін;

наявності виписки або витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також документів, що посвідчують особу, в посадових осіб;

2) одержувати відповідно до законодавства у письмовій формі пояснення, довідки і відомості з питань, що виникають під час проведення перевірки;

3) одержувати безоплатно від суб`єктів господарювання, що перевіряються, копії документів та інші відомості, необхідні для здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін, документів, що можуть підтверджувати їх порушення, платіжних доручень, квитанцій, що підтверджують факт перерахування до бюджету коштів у разі застосування адміністративно-господарських санкцій, а також довідки, підготовлені суб`єктами господарювання на їх вимогу;

4) робити запити та одержувати від органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в повному обсязі інформацію та документи, необхідні для виконання покладених на них функцій;

5) вимагати від суб`єктів господарювання, що перевіряються, усунення виявлених порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

6) приймати рішення про застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

7) надавати органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування, суб`єктам господарювання обов`язкові для виконання приписи про усунення порушень вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін;

8) звертатися до суду з позовами про стягнення до бюджету коштів у разі прийняття рішення про порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін.

Статтею 20 Закону №5007 передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються адміністративно-господарські санкції за порушення вимог щодо формування, встановлення та застосування державних регульованих цін - вилучення необгрунтовано одержаної виручки, що становить позитивну різницю між фактичною виручкою від продажу (реалізації) товару та виручкою за цінами, сформованими відповідно до запровадженого способу регулювання (крім тих, що на постійній основі надають житлово-комунальні послуги або мають адресного споживача), та штраф у розмірі 100 відсотків необгрунтовано одержаної виручки.

VI. Оцінка суду

Судом встановлено, що під час перевірки Головним управлінням Держпродспоживслужби в Київській області досліджено:

- рішення сесії Київської обласної ради від 20.12.2018 №521-25-VII, яким встановлено тариф на теплову енергію з використанням природного газу та тарифи на теплову енергію з використанням альтернативних джерел енергії для потреб бюджетних установ;

- рішення виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 09.12.2021 №267, яким встановлено тариф на теплову енергію для потреб бюджетних установ та для інших споживачів (крім населення).

Процедуру розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих суб?ектами господарювання незалежно від форм власності, які провадять (або мають намір провадити) господарську діяльність із виробництва теплової енергії, транспортування теплової енергії магістральними і місцевими (розподільчими) тепловими мережами (далі - транспортування) та постачання теплової енергії, централізованого водопостачання та водовідведення (далі - ліцензована діяльність) визначає Порядок розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення, затверджений наказом Мінрегіонбуду від 12.09.2018 №239 (далі - Порядок №239).

Так, відповідно до Порядку №239, суб?єкт господарювання (заявник) подає до органу місцевого самоврядування у друкованому та електронному вигляді розрахунки тарифів разом із заявою, підтвердними матеріалами і документами, що використовувалися під час проведення розрахунків тарифів.

Розрахунки тарифів здійснюються суб?єктами господарювання відповідно до вимог Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядку формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869, та Порядку формування тарифів на послуги з вивезення побутових відходів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 2006 року №1010.

Перевіркою встановлено, що рішенням сесії Київської обласної ради від 20.12.2018 №521-25-VII KП«Тетіївтепломережа» встановлені тарифи на теплову енергію (далі-ТЕ) з використанням природного газу.

При розрахунку тарифів позивачем не складено річні плани ліцензованої діяльності на підставі фактичних за останні п?ять років та прогнозованих обсягів виробництва і споживання теплової енергії з урахуванням укладених із споживачами договорів та інших техніко-економічних факторів, що є порушенням пунктів 12, 13 «Порядку формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869, який визначає механізм формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води для суб?єктів природних монополій та суб?єктів господарювання на суміжних ринках, які провадять або мають намір провадити господарську діяльність з виробництва теплової енергії. її транспортування магістральними і місцевими (розподільними) тепловими мережами та постачання, надання послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води (далі - Порядок №869).

Так, відповідно до пунктів 12, 13 Порядку №869 формування тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії здійснюється ліцензіатами відповідно до річних планів її виробництва, транспортування та постачання, що складаються у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, економічно обгрунтованих планованих витрат, визначених на підставі державних та галузевих нормативів витрат ресурсів, техніко-економічних розрахунків, кошторисів, з урахуванням ставок податків і зборів, цін на матеріальні ресурси та послуги у планованому періоді.

Річні плани ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії складаються у розрізі територіальних громад, у межах яких ліцензіат провадить (має намір провадити) відповідний вид ліцензованої діяльності, на підставі фактичних за останні п?ять років та прогнозованих обсягів виробництва і споживання теплової енергії з урахуванням укладених із споживачами договорів та інших техніко-економічних факторів.

Отже, твердження позивача про те, що неможливо спрогнозувати економічні показники підприємства, оскільки в Україні неможливо спрогнозувати вартість складових тарифу на майбутнє є недоречним, оскільки річні плани ліцензованої діяльності з виробництва, транспортування та постачання теплової енергії складаються на підставі фактичних за останні п?ять років та прогнозованих обсягів виробництва і споживання теплової енергії з урахуванням укладених із споживачами договорів.

Не можливість виконання приписів нормативно-правового акту або незгода з ними не звільняє суб?єкта, на який цей акт поширюється, від його виконання.

Відповідно до статті 117 Конституції України, постанови і розпорядження Кабінету Міністрів України є обов?язковими до виконання.

Під час перевірки встановлено, що загальновиробничі норми витрат палива та електроенергії на 2018 рік розраховані підприємством самостійно та не погоджені Київською облдержадміністрацією, що є порушенням пунктів 1.10, 1.16 «Основних положень з нормування питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві», затверджених наказом Державного комітету України з енергозбереження від 22.10.2002 №112 (далі - Наказ №112), п. 14, 18 Порядку №869 (в редакції від 13.09.2018).

Так, відповідно до пункту 1.16 Наказу №112 Положення поширюється на всі підприємства та організації незалежно від форми власності з сумарним річним споживанням понад 1000 тонн умовного палива.

Пунктом 1.10 Наказу №112 визначено, що норма питомої витрати ПЕР - це погоджений уповноваженим на те Кабінетом Міністрів України органом виконавчої влади і затверджений керівником підприємства показник їх використання на одиницю виробленої продукції, виконаних робіт або наданих послуг встановленої якості, орієнтований на прогресивне виробництво.

Кабінетом Міністрів України пунктом 2 постанови від 15 липня 1997 року №786 (діючою на момент застосування тарифу) відповідальність за розроблення методик нормування, а також за розроблення і затвердження типових норм питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів у суспільному виробництві регіональних (для підприємств усіх форм власності, що не належать до сфери управління міністерств та інших центральних органів виконавчої влади) покладено на Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські державні адміністрації.

Стаття витрат «Паливо (газ природній)» у собівартості тарифів на виробництво ТЕ для бюджетних установ завищена на 368 227,35 грн., для інших споживачів (крім населення) завищена на 41 844,99 грн. за рахунок врахування газу для бюджетних установ в обсязі 1 060 529 м3, для інших споживачів (крім населення) в обсязі 78 800 м3, які розраховані підприємством з порушенням вимог Порядку, замість обсягів 1 007 685,14 м3 та 72 794 87 м3 відповідно, що є порушення пункту 18 Порядку №869 (в редакції від 13.09.2018).

Витрати на «Електричну енергію» не розраховані підприємством виходячи з планованого обсягу виробництва теплової енергії, норм питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, установлених відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва, що є порушення пункту 18 Порядку №869 (в редакції від 13.09.2018).

Відповідно до штатного розпису та розрахунків, копії яких надавались під час перевірки, річний фонд оплати праці загальновиробничого персоналу при формуванні тарифів складав 575 916,00 грн.

У собівартості тарифів на ТЕ, з використанням природнього газу, витрати на оплату праці загальновиробничого персоналу враховані в розмірі 575 916,00 грн (100% від річного фонду оплати праці загальновиробничого персоналу). У собівартості тарифів на ТЕ, з використанням альтернативних видів палива, витрати на оплату праці загальновиробничого персоналу враховані в розмірі 178 534,00 грн (31% від річного фонду оплати праці загальновиробничого персоналу).

Таким чином, стаття «Витрати на оплату праці загальновиробничого персоналу» у собівартості тарифів на виробництво, транспортування та постачання ТЕ, з використанням природного газу, для бюджетних установ завищена на 103 080,00 грн., для інших споживачів (крім населення) завищена на 7 400,00 грн. за рахунок подвійного врахування витрат на оплату праці загальновиробничого персоналу у розмірі 178 534,00 грн. у собівартості тарифів на ТЕ з використанням природнього газу та у собівартості тарифів на ТЕ з використанням альтернативних видів палива в порушення вимог законодавства.

Витрати на ЄСВ загальновиробничого персоналу у собівартості тарифів на виробництво, транспортування та постачання ТЕ, з використанням природного газу, для бюджетних установ завищені на 22 680,00 грн., для інших споживачів (крім населення) на 1 620,00 грн., за рахунок необгрунтованого завищення витрат на оплату праці загальновиробничого персоналу, чим порушено пункти 12, 18 Порядку №869 (в редакції від 13.09.2018).

Таким чином, тарифи на теплову енергію, ї виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення (з використанням природнього газу) не є економічно обгрунтованими та завищені для бюджетних установ на 97,12 грн/Гкал з ПДВ, для інших споживачів (крім населення) на 139,22 грн/Гкал з ПДВ (додаток №1 до Акту), що є порушенням частини другої статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV та частини другої статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

Тарифи на ТЕ з використанням альтернативних видів палива, встановлені рішенням сесії Київської обласної ради від 20.12.2018 №521-25-VII.

Витрати на «Паливо» та «Електричну енергію» не розраховані підприємством виходячи з планованого обсягу виробництва теплової енергії, норм питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, установлених відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва, що є порушенням пункту 18 Порядку № 869 (в редакції від 13.09.2018).

Загальновиробничі норми витрат палива та електроенергії на 2018 рік розраховані підприємством самостійно тa нe погоджені Київською облдержадміністрацією, що є порушенням пунктів 1.10, 1.16 Наказу № 112, п. 14, 18 Порядку №869 (в редакції від 13.09.2018).

Рішенням сесії Київської обласної ради від 06.09.2016 №183-08-VII збільшено статутний капітал КП «Тетівтепломережа» на 5 000 000,00 грн за рахунок коштів обласного бюджету Київської області. За рахунок цих коштів у приміщенні котельні за адресою: вул. Цвіткова, б. 26 У, м. Тетіїв встановлено обладнання для виробництва ТЕ з використанням альтернативних видів палива, що підтверджено договором №19/09-17 від 19.09.2017 про виконання робіт з реконструкції котельні, актами прийняття виконаних будівельних робіт №1 за грудень 2017 та №1 за лютий 2018, актом готовності об?єкта до експлуатації від 20.09.2018, інвентарною карткою обліку основних засобів, відомістю амортизації основних засобів, копії яких надані під час перевірки. Відповідно до інвентарної картки обліку основних засобів та відомості амортизації основних засобів обладнання котельні включено до основних засобів Підприємства з первісною (балансовою) вартістю - 1 767 267,50 грн. Сума річної амортизації основного засобу, відповідно до відомості амортизації, складає 353 453,40 грн. Відповідно до пункту 15 Порядку №869, підприємство мало включити витрати на амортизацію основного засобу у розмірі 353 453,40 грн до планованої собівартості виробництва ТЕ у складі витрат на амортизацію основних засобів виробничого призначення.

У складі загальновиробничих витрат підприємством розраховано «інші витрати (Інвест програма)» в розмірі 3 548 448,00 грн.

Під час перевірки, на вимогу Головного управління Держпродспоживслужби в Київській області на обгрунтування включення до собівартості тарифів на виробництво, транспортування та постачання ТЕ інших загальновиробничих витрат у розмірі 3 548 448,00 грн, підприємством були надані копії документів, що підтверджують витрати на обладнання котельні за адресою: вул. Цвіткова, б. 26 У, м. Тетіїв, у розмірі 1 767 267,50 грн.

Таким чином, загальновиробничі витрати у собівартості тарифів завищені на 3 548 448,00 грн, чим порушено пункти 12, 18 Порядку №869.

Таким чином, тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення (з використанням альтернативних видів палива) не є економічно обгрунтованими та завищені для бюджетних установ на 880,77 грн/Гкал з ПДВ (додаток № 2 до Акту), що є порушенням частини другої статті 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV та частини другої статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

Рішення виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 09.12.2021 №267 КП «Тетіївтепломережа» встановлені тарифи на теплову енергію з використанням природного газу.

Підприємством під час перевірки не надано розрахунків тарифів за формами, встановленими уповноваженим органом, що не відповідає вимогам чинного законодавства та порушено норми пункту 57 Порядку №869 (в редакції від 18.06.2021), частину 5 розділу І, частину 1 розділу 1, частину 1 розділу III «Порядку розгляду органами місцевого самоврядування розрахунків тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, а також розрахунків тарифів на комунальні послуги, поданих для їх встановлення», затвердженого наказом Мінрегіонбуду від 12.09.2018 №239.

При розрахунку тарифів підприємством не складено річні плани ліцензованої діяльності на підставі фактичних за останні п?ять років та прогнозованих обсягів виробництва і споживання теплової енергії з урахуванням укладених із споживачами договорів та інших техніко-економічних факторів, що є порушенням пунктів 15, 16 Порядку №869 (в редакції від 18.06.2021).

Стаття витрат «Паливо (газ природній)» у собівартості тарифів на виробництво ТЕ для бюджетних установ завищена на 231 860,000 грн, для інших споживачів (крім населення) завищена на 18 660,00 грн за рахунок врахування газу для бюджетних установ в обсязі 809 400 м3, для інших споживачів (крім населення) в обсязі 64 800 м3, які розраховані підприємством з порушенням вимог Порядку, замість обсягів 794 079,00 м3 та 63 956 м3 відповідно, що є порушенням пункту 21 Порядку №869 (в редакції від 18.06.2021).

Відповідно до Порядку, середня ціна електричної енергії визначається як середнє арифметичне значення, розраховане виходячи із ціни електричної енергії, що діяла у кожному з шести календарних місяців, що передують місяцю подання розрахунків тарифів на планований період.

Середня ціна електричної енергії підприємством визначена як середнє арифметичне значення, розраховане виходячи із ціни електричної енергії, що діяла у період з жовтня 2020 по березень 2021 в розмірі 2,62 грн з 1 кВт*год, в порушення вимог Порядку, так як розрахунки були подані у листопаді 2021, відповідно середня ціна електричної енергії Підприємством мала бути визначена як середне арифметичне значення, розраховане виходячи із ціни електричної енергії, що діяла у період з травня 2021 по жовтень 2021 в розмірі 2,94 грн з 1 кВт*год.

Витрати на «Електричну енергію» не розраховані підприємством виходячи з планованого обсягу виробництва теплової енергії, норм питомих витрат паливно-енергетичних ресурсів, установлених відповідно до міжгалузевих, галузевих та регіональних методик, інших нормативних документів з нормування витрат та втрат ресурсів, у яких враховуються основні особливості технологічних процесів конкретного виробництва, що є порушенням пунктів 21-1, 21 Порядку №869 (в редакції від 18.06.2021).

При розрахунку тарифів, підприємством до загальновиробничих витрат включено вартість котла КВГ-7,56 у розмірі 412 000,00 грн. (без ПДВ), в порушення вимог Порядку.

До собівартості тарифів загальновиробничі витрати включені підприємством без урахування витрат на оплату праці загальновиробничого персоналу та сплату ЄСВ у розмірі 616 124,00 гривень, що є порушенням пункту 21 Порядку №869 (в редакці від 18.06.2021).

Тарифи на виробництво ТЕ підприємством розраховані шляхом ділення суми річних планованих витрат на об?єм реалізації ТЕ для бюджетних установ в розмірі - 4 790 Гкал, для інших споживачів - 385 Гкал, замість ділення на планований річний обсяг відпуску ТЕ з колекторів у теплові мережі для бюджетних установ в розмірі - 5 463 Гкал, для інших споживачів - 440 Гкал, що визначені річним планом виробництва, що є порушенням пункту 31 Порядку №869 (в редакції від 18.06.2021).

Так, відповідно до пункту 31 Порядку №869 розрахунок одноставкових тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання проводиться шляхом ділення суми річних планованих витрат, що включаються до повної собівартості, витрат на відшкодування втрат та річного планованого прибутку на планований річний обсяг відпуску теплової енергії з колекторів у теплові мережі (для тарифів на виробництво теплової енергії) та реалізації теплової енергії (для тарифів на транспортування та постачання теплової енергії), що визначені річними планами виробництва, транспортування та постачання теплової енергії з урахуванням вимог пункту 16 цього Порядку.

Таким чином, тарифи на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з постачання теплової енергії не є економічно обгрунтованими та завищені для інших споживачів (крім населення) на 662,09 грн/Гкал з ПДВ (додаток №5 до Акту), що є порушенням частини другої статті 12 Закону України «Про ціни і ціноутворення».

У зв?язку з тим, що рішенням виконавчого комітету Тетіївської міської ради №267 від 09.12.2021 встановлені тарифи для бюджетних установ, у розмірі нижчому від розрахункових та поданих підприємством на затвердження, завищення немає.

Щодо посилання позивача на рішення Господарського суду Київської області від 25 вересня 2020 року по справі №911/112/20, яким стягнуто з виконавчого комітету Тетіївської міської ради Київської області на користь КП «Тетївтепломережа» збитки, суд звертає увагу на таке.

У цій судовій справі господарським судом проаналізовано період діяльності позивача за 2016-2017 роки та тарифи, затверджені рішеннями виконкому Тетіївської міської ради від 26.01.2016 №4, від 30.08.2016 №95 та від 21.02.2017 № 16, проте під час контрольного заходу, проведеного Головним управлінням за результатами якого винесено оскаржуване рішення від 23.02.2022 №4 досліджувались тарифи, затверджені рішеннями сесії Київської обласної ради від 20.12.2018 №521-25-VII та рішення виконавчого комітету Тетіївської міської ради від 09.12.2021 №267.

Встановлення факту наявності нанесення позивачу збитків через тарифи, затверджені рішеннями виконкому Тетіївської міської ради від 26.01.2016 №4, від 30.08.2016 №95 та від 21.02.2017 №16 ніяк не спростовує факт порушення позивачем при обрахуванні тарифів, які затвердженні рішеннями сесії Київської обласної ради від 20.12.2018 №521-25-VII та рішення виконавчого комітету Тетівської міської ради від 09.12.2021 № 267.

Так, відповідно до пунктів 7.1, 7.2 статті 7 Статуту КП «Тетіївтепломережа», затвердженого рішенням 23 сесії Тетіївської міської ради сьомого скликання від 09.10.2019 №704-23-VII, підприємство планує свою діяльність і визначає перспективу розвитку, виходячи з попиту на продукцію, роботи, послуги та необхідності забезпечення виробничого та соціального розвитку підприємства, підвищення його доходів.

Основним показником фінансових результатів господарської діяльності підприємства є прибуток, який формується в порядку, встановленому чинним законодавством та залишається в розпорядженні підприємства.

Відповідно до пункту 6.2 статті 6 Статуту, управління діяльністю підприємства здійснюється директором.

Відповідно до пункту 6.3.10 статті 6 Статуту, саме директор несе персональну відповідальність за господарсько-фінансову діяльність підприємства, за виконання фінансових планів, дотримання фінансової дисципліни, ефективного використання та охорони майна та коштів, що закріпленні за підприємством, тому твердження позивача по порушення його права на мати можливість функціонувати жодним чином не підтверджується фактичними обставинами справи та не дає йому жодних підстав перекладати відповідальність за збитковість підприємства на контролюючі органи.

Отже, суд дійшов висновку, що відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, а відтак, спірне рішення від 23.02.2022 №4 є законним та обгрунтованим.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, положень проаналізованого законодавства, наявних у матеріалах справи доказів та аргументів, наведених учасниками справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

VIІI. Розподіл судових витрат

Беручи до уваги положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України та враховуючи відмову позивачу у задоволенні позовних вимог, відшкодування судового збору останньому не здійснюється.

Керуючись статями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 14.12.2022