Справа № 420/9863/20
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/9863/20

Головуючий І інстанції: Марин П.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року (м.Одеса, дата складання повного тексту рішення суду - 21.01.2021р.) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020р. ФОП ОСОБА_1 звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ГУ ДПС України в Одеській області, в якому просила суд зобов`язати податковий орган включити до реєстру платників єдиного податку відомості про неї, як платника єдиного податку 2-ї групи з 01.12.2019р.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що вона 24.04.2020р. подала до ГУ ДПС в Одеській області заяву про визнання її платником єдиного податку другої групи, однак контролюючим органом жодних дій з приводу цієї заяви здійснено не було, як і не було винесено рішення щодо відмови в реєстрації її платником єдиного податку другої групи.

Представник відповідача надав до суду 1-ї інстанції письмовий відзив, у якому позовні вимоги категорично не визнав та мотивовано просив відмовити у їх задоволенні.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) у задоволенні адміністративного позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, представник позивача 14.06.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій зазначив про те, що судом, при винесенні оскаржуваного рішення було порушено норми матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просив скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21.01.2021р. та прийняти нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.06.2022р. вказану вище апеляційну скаргу було залишено без руху.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2022р. у відкритті апеляційного провадження відмовлено.

Постановою Верховного суду від 18.05.2022р. вказану вище ухвалу П`ятого апеляційного адміністративного суду від 22.07.2022р. скасовано, а справу направлено до 5ААС для продовження розгляду по суті.

31.05.2022р. матеріали даної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 13.06.2022р. вказану вище апеляційну скаргу представника позивача залишено без руху.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 20.07.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника позивача та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України апеляційні скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, судом 2-ї інстанції можуть бути розглянуті в порядку письмового провадження.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст.308 КАС України).

Розглянувши матеріали даної справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивач - ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, має статус фізичної особи-підприємця та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС в Одеській області.

24.04.2020р. позивачка подала до ГУ ДПС в Одеській області заяву, в якій просила визнати її платником єдиного податку другої групи - з 01.12.2019 року.

Однак, ГУ ДПС в Одеській області своїм листом від 13.05.2020р. №9364/Б/15-32-53-11-09 повідомило позивачку про те, Головним управлінням з Єдиного державного реєстру була отримана реєстраційна відомість ФОП ОСОБА_1 , до якої платником податків шляхом сканування не було забезпечено передачу копії її заяви про обрання спрощеної системи оподаткування з 01.12.2019 року.

Вказаний лист відповідачем був направлений на зареєстровану адресу позивачки рекомендованим листом, який, в свою чергу, в подальшому було повернуто до податкового органу з відміткою «у зв`язку із закінченням терміну зберігання».

Не отримавши відповіді на свою заяву та не погоджуючись з такою бездіяльністю контролюючого органу, позивачка звернулася до суду із даним позовом.

Вирішуючи справу по суті та повністю відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з необґрунтованості та недоведеності позовних вимог та, відповідно, з правомірності дій відповідача.

Колегія суддів апеляційного суду, уважно дослідивши матеріали даної справи та наявні в них докази, в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Як передбачено приписами п.291.3 ст.291 ПК України, юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Як загально відомо, згідно із п.291.4 ст.291 ПКУ, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:

1) перша група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб, здійснюють виключно роздрібний продаж товарів з торговельних місць на ринках та/або провадять господарську діяльність з надання побутових послуг населенню і обсяг доходу яких протягом календарного року не перевищує 300000 гривень;

2) друга група - фізичні особи - підприємці, які здійснюють господарську діяльність з надання послуг, у тому числі побутових, платникам єдиного податку та/або населенню, виробництво та/або продаж товарів, діяльність у сфері ресторанного господарства, за умови, що протягом календарного року відповідають сукупності таких критеріїв:

- не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, одночасно не перевищує 10 осіб;

- обсяг доходу не перевищує 1500000 гривень.

При цьому, одночасно слід зазначити, що дія цієї норми не поширюється на фізичних осіб - підприємців, які надають посередницькі послуги з купівлі, продажу, оренди та оцінювання нерухомого майна (група 70.31 КВЕД ДК 009:2005), а також здійснюють діяльність з виробництва, постачання, продажу (реалізації) ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння. Такі фізичні особи - підприємці належать виключно до третьої групи платників єдиного податку, якщо відповідають вимогам, встановленим для такої групи;

3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 5000000 гривень;

4) четверта група - сільськогосподарські товаровиробники, у яких частка сільськогосподарського товаро-виробництва за попередній податковий (звітний) рік дорівнює або перевищує 75 відсотків.

Так, як слідує зі змісту вимог пп.298.1.1 п.298.1 ст.298 ПК України, для обрання або переходу на спрощену систему оподаткування суб`єкт господарювання подає до контролюючого органу заяву, форма якої затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.12.2011р. №1675.

У такій заяві повинні бути зазначені такі відомості:

- найменування суб`єкта господарювання, код за ЄДРПОУ (для юридичної особи) або прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - підприємця, реєстраційний номер облікової картки платника податків (ідентифікаційний номер) або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків);

- дані документа, що підтверджує державну реєстрацію юридичної особи або фізичної особи - підприємця відповідно до закону;

- податкова адреса суб`єкта господарювання;

- місце провадження господарської діяльності;

- види господарської діяльності, обрані фізичною особою - підприємцем, згідно з КВЕД ДК 009:2005, у разі здійснення виробництва - також види товару (продукції), що нею виробляються;

- ставки єдиного податку або зміна ставки, обрані суб`єктами господарювання;

- кількість осіб, які одночасно перебувають з фізичною особою - підприємцем у трудових відносинах, та середньооблікова чисельність працівників у юридичної особи;

- дата (період) обрання або переходу на спрощену систему оподаткування.

При чому, необхідно зауважити й про те, що така заява подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один з таких способів:

1) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;

2) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;

3) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги»;

4) державному реєстратору під час державної реєстрації створення юридичної особи або державної реєстрації фізичної особи - підприємця. Відповідна заява або відомості передаються до контролюючих органів у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань".

Далі, як вбачається зі змісту приписів п.п.298.1.2 п. 298.1 ст. 298 ПК України, зареєстровані в установленому порядку фізичні особи - підприємці, які до закінчення місяця, в якому відбулася державна реєстрація, подали відповідну заяву щодо обрання спрощеної системи оподаткування та ставки єдиного податку, встановленої для першої або другої групи, вважаються платниками єдиного податку з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому відбулася державна реєстрація.

Крім того, також варто зазначити й про те, що підпунктом 298.1.4 п.298.1 ст. 298 ПК України передбачено, що суб`єкт господарювання, який є платником інших податків і зборів відповідно до норм цього Кодексу, може прийняти рішення про перехід на спрощену систему оподаткування шляхом подання заяви до контролюючого органу не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку наступного календарного кварталу. Такий суб`єкт господарювання може здійснити перехід на спрощену систему оподаткування лише 1 (один) раз протягом календарного року.

Відповідно до положень п.299.6 ст.299 ПК України, підставами для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку є виключно:

1) невідповідність такого суб`єкта вимогам, встановленим статтею 291 цього Кодексу;

2) наявність у суб`єкта господарювання, який утворюється у результаті реорганізації (крім перетворення) будь-якого платника податку, непогашених податкових зобов`язань чи податкового боргу, що виникли до такої реорганізації;

3) недотримання таким суб`єктом вимог, встановлених пп.298.1.4 п.298.1 ст.298 цього Кодексу.

Так, як встановлено судами обох інстанцій з матеріалів справи, позивачка 24.04.2020р., діючи з метою включення її до реєстру платників єдиного податку другої групи, звернулася до ГУ ДПС в Одеській області із заявою (на 3-х арк.), в якій просила визнати її з 01.12.2019р. платником податків 2-ї групи та включити ці дані до відповідного реєстру платників єдиного податку (а.с.48).

Однак, як свідчать матеріали справи та вже зазначалося вище, ГУ ДПС в Одеській області, розглянувши вказану вище заяву позивачки, надало відповідь (лист від 13.05.2020р. №9364/Б/15-32-53-11-09), в якій повідомило заявницю про те, Головним управлінням ДПС з Єдиного державного реєстру була отримана реєстраційна відомість ФОП ОСОБА_1 , з якої встановлено, що до неї платником податків шляхом сканування не було забезпечено передачу копії її заяви про обрання спрощеної системи оподаткування з 01.12.2019 року.

При цьому, слід вказати, що вказаний лист-відповідь був направлений відповідачем на зареєстровану адресу позивачки ( АДРЕСА_1 ) рекомендованим (з повідомленням) листом, який, в свою чергу, в подальшому було повернуто до податкового органу з відміткою «у зв`язку із закінченням терміну зберігання».

Тобто, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія погоджується з висновками суду 1-ї інстанції про те, що відповідач, в даному випадку, надавши в межах встановленого законом строку мотивовану відповідь від 13.05.2020р. на звернення заявниці від 24.04.2020р., жодної бездіяльності не допустив.

Позивачка ж, в свою чергу, на думку суду 2-ї інстанції, не отримавши по пошті з невідомих причин вказану вище відповідь відповідача та не поцікавившись у інший спосіб результатами розгляду її заяви від 24.04.2020р., вирішила у жовтні 2020р. (т.б. майже через 6 місяців) звернутися до суду із даним позовом.

Що ж стосується долучених позивачкою до своєї позовної заяви поганої якості копій скрін-шотів (а.с.9-18) про нібито надіслання нею 26.11.2019р. на електронну адресу податкового органу відповідної заяви про перехід на спрощену систему оподаткування, то судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає, що з цих доказів не можливо чітко і достовірно встановити ані факт належного надіслання позивачем до ГУ ДПС в Одеській області (яке категорично заперечує цей факт) цієї заяви, ані факт її «прикріплення» до реєстраційної відомості ФОП ОСОБА_1 .

Інших належних і беззаперечних доказів зворотного позивачем до судів 1-ї і 2-ї інстанцій не представлено. Не міститься таких доказів і в матеріалах справи.

Отже, з огляду на вищевикладені обставини, судова колегія, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивачкою, в даному конкретному випадку, під час подання заяви про обрання спрощеної системи оподаткування, не було у повному обсязі дотримано усіх вимог п.п.298.1.4 п.298.1 ст.298 ПК України, що, в свою чергу, є однією з підстав для прийняття контролюючим органом рішення про відмову у реєстрації суб`єкта господарювання як платника єдиного податку.

Таким чином, апеляційний суд дійшов аналогічного висновку про те, що позовні вимоги ФОП ОСОБА_1 на цей час задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі позивача.

До того ж, слід також зазначити й про те, що за правилами ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

За правилами ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти позову.

З огляду на викладене, судова колегія доходить висновку, що суд 1-ї інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж в апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права.

Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів також керується ст.322 КАС України, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі «Серявін та інші проти України»).

Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги позивача, згідно зі ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 січня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст.328 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено: 13.12.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко