Справа № 420/16015/22
Суддя: Кравець О.О.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/16015/22
Головуючий в 1 інстанції: Левчук О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кравця О.О.
судді Зуєвої Л.Є.
судді Коваля М.П.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року по справі №420/16015/22, прийнятого у складі судді Левчук О.А., за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

07 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 18.10.2022 року у призначенні ОСОБА_1 пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити з 28.01.2022 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість з 28.01.2022 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року було відмовлено у відкритті провадження.

Не погоджуючись з ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року позивач подав апеляційну скаргу, та просив її скасувати та прийняти нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вимоги апеляційної скарги позивач обґрунтовує тим, що Предметом спору є визнання протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 18.10.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області у призначенні мені пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язати Відповідача призначити з 28.01.2022 року мені пенсію за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість з 28.01.2022 року.

Апелянт вказує на те, що у справах № 420/16015/22 та № 420/5862/22 різні предмети спору. У справі № 420/5862/22 предметом спору є незаконна відмова рішенням про відмову у призначенні пенсії від 18.03.2022. А у справі № 420/16015/22 предметом спору є відмова у призначенні пенсії за, вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» рішенням про відмову у призначенні пенсії від 18.10.2022 року.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 листопада 2022 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Апеляційний суд, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Положеннями ч. 2 ст. 14, ч. 1 ст. 370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до статті 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 373 КАС України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 5 ст. 372 КАС України визначено що, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.383 КАС України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно з положеннями частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 02.06.2016 року, виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.2 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року (надалі - Конвенція), була ратифікована Законом України N 475/97-ВР від 17.07.97, та відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Згідно ч.1 ст.6 Конвенції, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до чіткої й усталеної практики ЄСПЛ право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi» проти Італії", заява № 22774/93, п. 66, ECHR 1999-V).

Тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду (див. рішення у справі "Скордіно проти Італії"(Scordino v. Italy) (№ 1) [ВП], № 36813/97, пункти 190 та 191, ECHR 2006-V та п.52 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Щокін проти України" (заяви №№ 23759/03 та 37943/06), від 14 жовтня 2010року, яке набуло статусу остаточного 14 січня 2011 року).

Як вбачається зі змісту позовної заяви, 28.01.2022 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про призначення пенсії згідно п. «а» ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ, за результатами якої йому відмовлено в призначенні пенсії. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/5862/22 від 05 липня 2022 року визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови листом від 18.03.2022 року № 4377-2128/С-02/8-1500/22 y призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно із п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звiльнених з військової служби, та деяких інших осіб та зобов`язано розглянути заяву повторно. 12 жовтня 2022 року по справі № 420/5862/22 П`ятим апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області було залишено без задоволення. Листом від 18.10.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_3 та відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років згідно із п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Таким чином, відповідач не виконав рішення суду та не взяв до уваги доводи, які ґрунтувались на правових висновках постанов Верховного Суду.

Тобто, в позовній заяві позивач фактично висловлює незгоду з діями Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, вчиненими на виконання рішення суду по справі № 420/5862/22.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року по справі № 420/5862/22, за лишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 12 жовтня 2022 року:

визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови y призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно із п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звiльнених з військової служби, та деяких інших осіб;

зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду.

При цьому, вказаним судовим рішенням було встановлено, що вислуга років позивача з урахуванням часу служби, що підлягає зарахуванню на пільгових умовах становить більше 25 календарних років, а саме: 31 рік 08 місяців 21 день, а тому позивач має право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту а статті 12 Закону №2262-ХІІ. Таким чином, суд дійшов до висновку, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови y призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно із п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звiльнених з військової служби, та деяких інших осіб та виплатити заборгованість з 28.01.2022 року, є протиправними. Таким чином, враховуючи вищевикладене, та зважаючи, що судом встановлено протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови y призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугу років згідно із п. а ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звiльнених з військової служби, та деяких інших осіб та виплатити заборгованість з 28.01.2022 року, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_4 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 12 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, з урахуванням окреслених у судовому рішенні висновків та правової оцінки суду.

Разом з тим, листом від 18.10.2022 року № 1500-02-03-8/107916, який оскаржується по даній справі, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області повідомило ОСОБА_4 про розгляд заяви від 28.01.2022 року на виконання рішення суду по справі № 420/5862/22 та зазначено, що на момент звільнення календарна вислуга склала 21 рік 05 місяців 24 дні, а тому для переходу на пенсію за вислугу років підстав немає.

Тобто, звертаючись з даним позовом, позивач фактично просить суд зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області належним чином виконати рішення Одеського окружного адміністративного суду у справі № 420/5862/22.

З системного аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом, у рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд вважає що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року по справі № 816/2016/17, від 21 листопада 2019 року по справі №802/1933/18-а, від 06 лютого 2019 року по справі № 816/2016/17, від 08 грудня 2020 року №540/326/20.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржені дії та рішення відповідача вчинені на виконання судового рішення у справі №420/5862/22 можуть бути оскаржені тільки відповідно до статті 383 КАС України, а не шляхом подання нового позову, оскільки такий спір не може бути вирішений в жодній юрисдикції.

Апеляційний суд вважає, що судом 1-ої інстанції повно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладених в ухвалі суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, правильно застосовані та додержані норми процесуального права, ухвалу прийнято повноважним складом суду, суд не приймав рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, судове рішення прийняте та підписано суддею, який зазначений у судовому рішенні.

Апеляційний суд, доходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни або скасування ухвали суду 1-ої інстанції.

Керуючись ст.8,19,55,125 Конституції України, ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 3,5,12,14,19,21, 292, 308, 311, 312, 316,320, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання, та може бути, у разі відповідності вимогам ст.328 КАС України, оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом 30-ти днів.

Повне судове рішення складене та підписане 14.12.2022 року.

Головуючий суддя Кравець О.О.
Судді Коваль М.П. Зуєва Л.Є.