Справа № 160/17921/22
Суддя: Калугіна Наталія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
-визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди з 23.08.1979 по 14.09.1979, з 01.12.1979 по 31.08.1980, з 20.12.1993 по 21.12.1994, з 25.12.1994 по 21.10.1997, з 25.10.2001 по 15.05.2002, та щодо врахування нулями до розрахунку заробітної плати з якої обчислюється пенсія ОСОБА_1 періоду з 01.03.1988 по 31.10.1989;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04.03.2019 року, із зарахуванням до страхового стажу періодів з 23.08.1979 по 14.09.1979, з 01.12.1979 по 31.08.1980, з 20.12.1993 по 21.12.1994, з 25.12.1994 по 21.10.1997, з 25.10.2001 по 15.05.2002, та шляхом здійснення розрахунку заробітку у відповідності до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виключивши з розрахунку заробітної плати, з якої обчислюється пенсія період з 01.03.1988 по 31.10.1989;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН - НОМЕР_1 ) судові витрати, а саме судовий збір за подачу адміністративного позову в розмірі 992,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що протиправні дії пенсійного органу порушують право позивача на достатній рівень пенсійного забезпечення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за правилами ст. 263 КАС України.
Роз`яснено відповідачу про необхідність подати до суду відзив на позов, а також всі письмові та електронні докази - у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання зазначеної ухвали, дотримуючись, вимог ст. 162 КАС України.
Відповідач копію ухвали отримав 25.11.2022, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, отже, з урахуванням ч. 1 ст. 120 КАС України, строк на надання відзиву на позовну заяву сплив.
Суд зазначає, що строки пересилання поштових відправлень встановлені наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 «Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень».
Так, відповідно до пункту 1 Розділу II наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 № 958 «Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень», нормативні строки пересилання простої письмової кореспонденції операторами поштового зв`язку (без урахування вихідних днів об`єктів поштового зв`язку), зокрема, місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1, де Д - день подання поштового відправлення до пересилання в об`єкті поштового зв`язку або опускання простого листа чи поштової картки до поштової скриньки до початку останнього виймання; 2, 1 - кількість днів, протягом яких пересилається поштове відправлення; у межах області та між обласними центрами України (у тому числі для міст Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3, пріоритетної - Д+2.
При пересиланні рекомендованої письмової кореспонденції зазначені в пункті 1 цього розділу нормативні строки пересилання збільшуються на один день (пункт 2 Розділу II наказу Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 «Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень»).
Аналогічна правова позиція щодо врахування під час прийняття судових рішень строків пересилання поштових відправлень, встановлених наказом Міністерства інфраструктури України від 28.11.2013 №958 «Нормативи і нормативні строки пересилання поштових відправлень», висвітлена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 07.02.2018 в адміністративній справі №802/1503/17-а.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідач правом на надання відзиву, у термін, що встановлений судом, не скористався.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно ч. 3, 4 ст. 263 КАС України, справи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
У справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Суд, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 з 04.03.2019 отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», призначену на підставі звернення від 15.04.2019.
11.04.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про перерахунок пенсії з моменту призначення із зарахуванням до страхового стажу періодів з 15.03.1977 року по 28.04.1977 року, з 23.08.1979 року по 19.12.1979 року, з 01.12.1979 року по 31.08.1980 року, з 01.02.1993 року по 06.12.1993 року, з 20.12.1993 року по 21 12.1994 року, з 25.12.1994 року по 21.10.1997 року, з 25.10.2001 року по 15.05.2002 року, та з урахуванням заробітної плати для обчислення пенсії на підставі довідок від 13.03.2019 року № 309 (про заробітну плату за період з листопада 1989 року по лютий 1993 року) та від 20.03.2019 року № 03-143-294 (про заробітну плату за період з грудня 1997 року по червень 2000 року) відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». До звернення заяви позивач долучив копії вказаних довідок.
Відповідач листом від 10.05.2022 позивача повідомив, що, згідно пенсійної справи позивача, при призначені пенсії до страхового стажу не враховано періоди роботи:
- з 20.12.1993 по 21.12.1994 - наявне виправлення в даті прийняття на роботу, також по відбитку печатки неможливо з`ясувати, яке саме підприємство здійснило запис про звільнення;
- з 25.12.1994 по 21.10.1997 - оскільки по відбитку печатки неможливо з`ясувати, яке саме підприємство здійснило запис про звільнення;
- з 25.10.2001 по 15.05.2002 наявне виправлення в даті прийняття на роботу.
Згідно наданих документів загальний стаж роботи, після перерахунку, становить 30 років 7 місяців 9 днів (зарахований по 31.03.2019 року).
При розрахунку пенсії враховані наступні періоди заробітної плати:
1) за період з вересня 1985 по березень 1988 року, відповідно до даних зазначених в довідці №27 від 22.02.2019 року, виданою Комунальною установою Компаніївський районний трудовий архів;
2) за період з листопада 1989 по лютий 1993 року, відповідно до даних зазначених в довідці № 309 від 13.03.2019, виданою ПАО Завод ім.І.А.Лихачова;
3) за період з грудня 1997 по червень 2000 року, відповідно до даних зазначених в довідці № 03-143-294 від 20.03.2019, виданою ПАТ Укрпошта дніпропетровська дирекція.
Загальний розмір пенсії за віком з 01.03.2022 складає 1934,00 грн, у тому числі:
438,87 грн доплата до мінімальної пенсійної виплати (1934 грн);
135,00 грн надбавка 135 грн на індексації 01.03.2022.
Не погоджуючись з вказаним, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно частини 1 статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - Закон №1058-IV)).
Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Пунктом 1 частини 1 статті 9 Закону № 1058-ІV визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються у т. ч. пенсія за віком.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (частина перша статті 24).
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-ІV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
За приписами статті 62 Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-XII від 05.11.1991 (зі змінами) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.
Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.85), із змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.90 №412), (надалі - Інструкція №162), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робочих і службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників і службовців державних, кооперативних і громадських підприємств, установ і організацій, які працювали понад 5 днів, в тому числі на сезонних і тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.
Згідно з п.2.2 Інструкції №162 заповнення трудової книжки вперше провадиться адміністрацією підприємства у присутності працівника не пізніше тижневого строку з дня прийняття на роботу.
Суд зазначає, що згідно копії трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач був зайнятий у наступних спірних періодах:
- 23.08.1979 прийнято на роботу до колгоспу ім. Фрунзе на посаду шофера (ріш. прав. к-пу від 23/VIII-79);
- 19.12.1979 звільнено з колгоспу ім. Фрунзе у зв`язку зі вступом на навчання до інституту (ріш. прав. к-пу від 19/XII-1979).
- 01.12.1979 зараховано слухачем підготовчого відділення Дніпропетровського сільгоспінституту (Пр. № 1080 от 26/XI-79);
- 31.07.1980 зараховано студентом першого курсу факультету механізації (пр. № 738 від 31/VII-80);
- 26.07.1985 закінчив інститут, присвоєно кваліфікацію інженера-механіка;
Крім того, у спірний період 1993-1997 роки, відповідно до записів вказаної трудової книжки, був зайнятий:
- 20.12.1993 прийнято інженером 1 категорії ОМТС (пр. 150к від 20.12.93)
- 17.01.1994 переведено виконуючим обов`язки зам. директора з загальних питань (пр. 5к від 17.01.94);
- 21.12.1994 звільнено за ст. 38 КЗпП України (пр. 137-к від 20.12.1994);
-25.12.1994 прийнято начальником станції технічного обслуговування автомобілів (пр. №77 від 25.12.94);
- 21.10.1997 звільнено за ст. 38 КЗпП України (пр. № 289 від 21.10.97).
У спірний період 2001-2002 роки, відповідно до записів вказаної трудової книжки, був зайнятий:
- 25.10.2001 прийнято на посаду головного інженера (пр. № 109 від 25.10.2001);
- 15.05.2002 звільнено за ст. 38 КЗпП України (пр. № 57 від 15.05.2002).
Відповідач у листі вказував на те, що періоди роботи з 20.12.1993 по 21.12.1994 не враховано через наявне виправлення в даті прийняття на роботу, також по відбитку печатки неможливо з`ясувати, яке саме підприємство здійснило запис про звільнення; з 25.12.1994 по 21.10.1997 - оскільки но відбитку печатки неможливо з`ясувати, яке саме підприємство здійснило запис про звільнення; з 25.10.2001 по 15.05.2002 наявне виправлення в даті прийняття на роботу.
Разом з цим, щодо спірного періоду роботи з 23.08.1979 по 14.09.1979, відповідно до долученого до відповіді пенсійного органу алгоритму розрахунку пенсії (форма PC-право) вказаний період до стажу позивача не зараховано.
Тому розглядаючи позовні вимоги щодо наведених періодів роботи позивача суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах.
Наведене цілком узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, висновки якого мають враховувати суди відповідно до положень частини п`ятої статті 242 КАС України.
Позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами на підтвердження його страхового (трудового) стажу.
Помилки в заповненні трудової книжки не можуть нівелювати відомості трудової діяльності та позбавляти права позивача на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею стажу, а відмова відповідача в зарахуванні спірного стажу порушує принцип рівності особи перед законом.
Суд зазначає, що не зарахування спірного стажу позивача буде суперечити принципу правової визначеності, який у п.3.1 свого Рішення розтлумачив Конституційний Суд України (Справа №1-25/2010 від 29 червня 2010 року), та де зазначено, що одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Тобто обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної, передбачати юридичні наслідки своєї поведінки.
Право особи на гарантоване Конституцією і законами України пенсійне забезпечення не може ставитись в залежність від дотримання відповідальною особою правильності заповнення довідок про заробітну плату та належне зберігання архівної документації, оскільки трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами довідок про заробітну плату, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку їх заповнення.
При цьому, при вирішенні цієї справи суд враховує те, що позивач жодним чином не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в ній записах.
Також варто зазначити, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Суд звертає увагу, що законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці та підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при її заповненні.
Зазначене обумовлює протиправність дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 23.08.1979 по 14.09.1979, з 20.12.1993 по 21.12.1994, з 25.12.1994 по 21.10.1997, з 25.10.2001 по 15.05.2002.
Щодо незарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.12.1979 по 31.08.1980 суд зазначає наступне.
Гарантії соціального захисту учня, слухача та випускника професійно-технічного навчального закладу визначені у ст. 38 Закону України від 10.02.1998 №103/98-ВР «Про професійну (професійно-технічну) освіту» (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №103/98-ВР).
Відповідно до ст. 17 Закону № 103/98-ВР), заклад професійної (професійно-технічної) освіти - це заклад освіти, що забезпечує реалізацію потреб громадян у професійній (професійно-технічній) освіті, оволодінні робітничими професіями, спеціальностями, кваліфікацією відповідно до їх інтересів, здібностей, стану здоров`я.
Згідно ст. 38 Закону № 103/98-ВР, час навчання у професійно-технічному навчальному закладі зараховується до трудового стажу учня, слухача, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.
Судом встановлено, що позивач, відповідно до записів трудової книжки, 01.12.1979 зарахований слухачем підготовчого відділення Дніпропетровського сільгоспінституту та 31.07.1980 студентом першого курсу факультету механізації вказаного інституту.
Разом з цим, відповідно до долученої копії архівної довідки від 06.07.2022 № 42-11-442, виданої Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом, ОСОБА_1 01.12.1979 зараховано на підготовче відділення факультету механізації сільського господарства денної форми навчання Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора сільськогосподарського інституту (наказ № 1080 від 26.11.1979).
У подальшому, 01.09.1980 останнього зараховано до складу студентів 1 курсу вказаного факультету (наказ № 738 від 31.07.1980) та 26.07.1985 завершивши навчання (наказ № 947 від 26.07.1985), отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Механізація сільського господарства», здобув кваліфікацію інженера-механіка (диплом НОМЕР_3 від 26.07.1985).
Після здобуття спеціальності, 01.09.1985 позивача прийнято головним інженером до колгоспу ім. Димитрова (наказ №13 від 01.09.1985), що підтверджується копією архівної довідки від 22.02.2019 № 27, виданої «Компаніївским районним трудовим архівом» Компаніївської районної ради Кіровоградської області.
Вказані записи щодо роботи позивача на колгоспі ім. Димитрова у трудовій книжці відсутні, проте робота у вказаний період зарахована пенсійним органом до страхового стажу позивача, відповідно до алгоритму розрахунку пенсії (форма РС-право).
Таким чином, оскільки після навчання позивача в якості слухача на підготовчому відділенні, останній навчався в якості студента на денній формі навчання та, здобувши кваліфікацію інженера-механіка (26.07.1985), 01.09.1985 прийнятий на роботу за набутою професією, наявні підстави для зарахування періоду навчання слухачем підготовчого відділення факультету механізації сільського господарства денної форми навчання Дніпропетровського ордена Трудового Червоного Прапора сільськогосподарського інституту з 01.12.1979 по 31.07.1980 до страхового стажу позивача.
Разом з цим, суд наголошує, оскільки, відповідно до записів трудової книжки та архівної довідки від 06.07.2022 № 42-11-442 позивача зараховано студентом 1 курсу саме з 01.09.1980 строк з 01.08.1980 по 31.08.1980 не підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Щодо врахування нулями до розрахунку заробітної плати з якої обчислюється пенсія позивача періоду з 01.03.1988 по 31.10.1989 суд зазначає наступне.
Згідно ст. 1, ч.ч. 1-3 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно ч. 1 ст. 27 Закону №1058-IV, розмір пенсії за віком визначається за формулою: П = Зп х Кс, де: П - розмір пенсії, у гривнях; Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях; Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.
Частинами 1-4 ст. 40 вищевказаного Закону (у редакції, на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
У разі якщо страховий стаж становить менший період, ніж передбачено абзацом першим цієї частини, враховується заробітна плата (дохід) за фактичний страховий стаж.
За вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, виключаються періоди до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом третім частини першої статті 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі. Додатково за бажанням особи можуть бути виключені періоди строкової військової служби, навчання, догляду за особою з інвалідністю I групи або дитиною з інвалідністю віком до 16 років, за пенсіонером, який за висновком медичного закладу потребує постійного стороннього догляду, догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за період з 1 липня 2000 року до 1 січня 2005 року, а також періоди, коли особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню відповідно до пунктів 7, 8, 9 і 14 статті 11 цього Закону та періоди страхового стажу під час карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, з місяця запровадження карантину у 2020 році та шести календарних місяців після його завершення. У всіх випадках, крім випадку, передбаченого абзацом другим цієї частини, період, за який враховується заробітна плата, не може бути меншим, ніж 60 календарних місяців.
Для визначення розміру пенсії за віком відповідно до частини другої статті 27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Згідно зі статтею 64 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-ХІІ пенсії обчислюються за встановленими нормами у процентах до середньомісячного заробітку, що визначається відповідно до статей 65-67 цього Закону, який громадяни одержували перед зверненням за пенсією.
Статтею 65 Закону № 1788-ХІІ визначено загальний порядок визначення середньомісячного заробітку для обчислення пенсій, згідно якого середньомісячний заробіток для обчислення пенсій береться за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд протягом усієї трудової діяльності незалежно від перерв у роботі та за період роботи, починаючи з 1 липня 2003 року до моменту звернення за пенсією. Заробіток за період роботи до 1 липня 2003 року враховується на підставі документів про нараховану заробітну плату (виплати, дохід), виданих у встановленому законодавством порядку, а за період роботи починаючи з 1 липня 2003 року - за даними персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що, відповідно до наданої пенсійним органом відповіді, при розрахунку пенсії враховані наступні періоди заробітної плати виходячи з довідок наданих позивачем на підтвердження отримання заробітної плати:
1) за період з вересня 1985 по березень 1988 року, відповідно до даних зазначених в довідці №27 від 22.02.2019 року, виданою Комунальною установою Компаніївський районний трудовий архів;
2) за період з листопада 1989 по лютий 1993 року, відповідно до даних зазначених в довідці № 309 від 13.03.2019, виданою ПАО Завод ім.І.А.Лихачова;
3) за період з грудня 1997 по червень 2000 року, відповідно до даних зазначених в довідці № 03-143-294 від 20.03.2019, виданою ПАТ Укрпошта дніпропетровська дирекція.
Таким чином, пенсійним органом пенсія позивачу обчислена виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.09.1985 по 31.10.1990 без врахування періоду з 01.03.1988 по 31.10.1989 (в порядку оптимізації), заробітна плата за який не підтверджено наданими позивачем довідками.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем вказані періоди виключено з періоду, за який відповідачем враховувалась заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, в порядку оптимізації.
Разом з цим, зі змісту зазначених правових приписів вбачається, що абз. 3 ч. 1 ст. 40 Закону №1058-IV передбачена допустимість, за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, виключення з періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, періодів до 60 календарних місяців страхового стажу, з урахуванням будь-яких періодів незалежно від перерв, що включаються до страхового стажу згідно з абзацом 3 ч. 1 ст. 24 цього Закону, та будь-якого періоду страхового стажу підряд за умови, що зазначені періоди в сумі складають не більш як 10 відсотків тривалості страхового стажу, врахованого в одинарному розмірі.
Водночас закріплена у наведеній нормі можливість оптимізації заробітку стосується призначення пенсій, і не може бути застосована при перерахунку вже призначеної пенсії.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 18.07.2018 року по справі № 461/4328/16-а, що враховується судом, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії заяви позивача від 11.04.2022, останній звернувся до пенсійного органу про перерахунок пенсії та просив зарахувати до страхового стажу періоди з 23.08.1979 по 14.09.1979, з 01.12.1979 по 31.08.1980, з 20.12.1993 по 21.12.1994, з 25.12.1994 по 21.10.1997, з 25.10.2001 по 15.05.2002 та надати інформацію щодо виду призначеної пенсії та оптимізації (який період отримання заробітної плати було виключено при визначенні індивідуального коефіцієнту заробітної плати для обчислення пенсії).
Разом з цим, із заявою про виключення із підрахунку заробітної плати періоду з 01.03.1988 по 31.10.1989 врахованого нулями до розрахунку заробітної плати з якої обчислюється пенсія позивач не звертався.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави передбачені законом для виключення періоду, за який враховується заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії, з 01.03.1988 по 31.10.1989.
Щодо вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав людини є головним обов`язком держави.
Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Статтею 58 Закону №1058 визначено, що Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати. Тобто, Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.
Так, питання призначення пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, з урахуванням вищенаведених висновків суду, суд вважає за доцільне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 23.08.1979 по 14.09.1979, з 01.12.1979 по 31.07.1980, з 20.12.1993 по 21.12.1994, з 25.12.1994 по 21.10.1997, з 25.10.2001 по 15.05.2002 та здійснити перерахунок та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням вказаного стажу роботи, починаючи з 04.03.2019 року, здійснивши виплату перерахованої пенсії за віком, з урахуванням раніше виплачених сум.
Частиною 2 ст. 2 КАС України, передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 263, 295 КАС України суд, -
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області щодо відмови зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , періоди з 23.08.1979 по 14.09.1979, з 01.12.1979 по 31.07.1980, з 20.12.1993 по 21.12.1994, з 25.12.1994 по 21.10.1997, з 25.10.2001 по 15.05.2002.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складено 14 грудня 2022 року.

Суддя Н.Є. Калугіна