Справа № 380/604/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/604/20 пров. № А/857/17247/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання Юрченко М.М.,

представника відповідача Кунди З.Й.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування постанови,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Крутько О.В.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення не вказано,

В С Т А Н О В И В:

21 січня 2020 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області, у якому просила скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 23 грудня 2019 року ВП № 60934726, винесену старшим державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Кундою З.Й.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кундою З.Й. від 23 грудня 2019 року на підставі виконавчого листа № 464/1675/19, виданого Сихівським районним судом м. Львова, відкрито виконавче провадження ВП № 60934726, за яким ОСОБА_1 є боржником, а ОСОБА_2 стягувачем, відповідно до якої боржник повинен не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та у їх вихованні. 23 грудня 2019 року в рамках ВП № 60934726 відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн. Вказує, що жодних заходів примусового характеру державним виконавцем в ході виконання рішення суду у справі № 464/1675/19 проведено не було, тому постанову про стягнення виконавчого збору вважає безпідставною та такою, що не відповідає вимогам закону. Крім того, зазначає, що рішення суду у справі № 464/1675/19 виконується нею у добровільному порядку.

Протокольною ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року проведено заміну відповідача - Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області на правонаступника - Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кунди Зоряни Йосифівни від 23.12.2019 ВП №60934726 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що примусове виконання рішення суду в межах виконавчого провадження № 60934726 відповідачем не здійснювалось. ОСОБА_1 рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 липня 2019 року у справі № 464/1675/19 отримала лише 28 січня 2020 року, тобто після відкриття виконавчого провадження, що підтверджується відміткою Сихівського районного суду м.Львова про отримання позивачем копії рішення від 19 липня 2019 року. Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2019 року у справі №464/1675/19 позивач виконує у добровільному порядку, що підтвердив представник відповідача. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що стягнення із позивача виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 23 грудня 2019 року ВП № 60934726 є передчасним та необґрунтованим, що свідчить про її невідповідність критеріям правомірності, встановленим ч.2 ст.2 КАС України, та обумовлює необхідність скасування.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволеннні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що згідно з п. 4 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору. Вважає, що відсутні підстави для скасування постанови про стягнення виконавчого збору.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) задоволено частково, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі №380/604/20 скасовано, а позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 квітня 2020 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 грудня 2022 року справу № 380/604/20 прийнято до провадження суду.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, в своїх поясненнях покликалась на доводи в ній викладені.

Позивач у судове засідання не з`явився, явку повноважного представника в судове засідання не забезпечив, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2019 року у справі № 464/1675/19 зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та у їх вихованні. Встановлено ОСОБА_2 для спілкування з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та участі у їх вихованні систематичні побачення за наступним графіком:

середа - з 14.30 год. до 20.00 год.;

субота, неділя почергово - з 13 до 20 год.;

другий день Різдва Христового - з 13 до 20 год.;

другий день свята Паски - з 13 до 20 год.;

день народження дитини - з 14.30 год. до 17.00 год.;

спільне проведення відпустки влітку до 15 календарних днів та взимку відпустки до 10 календарних днів з можливістю проведення цього часу за межами Львова, а за погодженням з ОСОБА_1 - за межами України.

16 жовтня 2019 року Сихівським районним судом м.Львова видано виконавчий лист № 464/1675/19.

Постановою старшого державного виконавця Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кунди З.Й. від 23 грудня 2019 року на підставі виконавчого листа № 464/1675/19, виданого Сихівським районним судом м. Львова, відкрито виконавче провадження ВП № 60934726, за яким ОСОБА_1 є боржником, а ОСОБА_2 - стягувачем, відповідно до якої боржник повинен не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та у їх вихованні.

23 грудня 2019 року в рамках ВП № 60934726 відповідачем винесено постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн.

03 січня 2020 року позивачем подано скаргу на дії державного виконавця щодо винесення постанови про стягнення виконавчого збору від 23 грудня 2019 року ВП № 60934726.

Листом від 15 січня 2020 року № 10007 відповідачем надано відповідь в якій вказано, що 23 грудня 2019 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору на суму 8346 грн. Згідно з п. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати боржника фізичної особи. Вважає, що підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору немає.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

За приписами п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція).

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII, в редакції від 21 жовтня 2019 року, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Приписами ст. 1 Закону № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст.27 цього Закону.

За змістом ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10% суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів.

Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії», а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частинами 1, 3 статті 40 Закону № 1404-VIII у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За рішенням про встановлення побачення з дитиною державний виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення шляхом забезпечення побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Порядок виконання рішення про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною зазначено у ст. 64-1 Закону №1404-VIII.

Згідно із ст. 64-1 Закону №1404-VIII, виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням.

Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт, виносить постанову про накладення на боржника штрафу в подвійному розмірі, надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення, звертається з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України до суду за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби, виносить вмотивовану постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (із врахуванням обмежень, передбачених частиною десятою статті 71 цього Закону) та вживає інші заходи примусового виконання рішення, передбачені цим Законом.

У разі виконання рішення боржником виконавець складає акт та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Якщо боржник у подальшому перешкоджає побаченням стягувача з дитиною, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. Після відновлення виконавчого провадження державний виконавець повторно здійснює заходи, передбачені цією статтею.

Рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною виконується у порядку, встановленому статтею 63 цього Закону.

Приписами ст.63 Закону №1404-VIII визначено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Виконавець під час виконання рішення про заборону вчиняти певні дії або про утримання від вчинення певних дій доводить до відома боржника резолютивну частину такого рішення, про що складає відповідний акт. Після складення акта виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Проаналізувавши наведені законодавчі норми, колегія судів зазначає, що під час виконання рішень про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною державний виконавець фактично надає боржнику строк на добровільне виконання рішення, а у випадку повторного невиконання боржником рішення протягом наданого строку законодавець диференціює подальші дії державного виконавця залежно від участі боржника в процесі виконання рішення.

Із матеріалів справи слідує, що 23 грудня 2019 року старшим державним виконавцем Сихівського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області Кундою З.Й. на підставі виконавчого листа № 464/1675/19, виданого Сихівським районним судом м. Львова, відкрито виконавче провадження ВП № 60934726.

Відповідно до п. 2 вказаної постанови боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів.

23 грудня 2019 року в рамках ВП №60934726 відповідачем винесено оскаржувану постанову про стягнення виконавчого збору у розмірі 8346,00 грн.

У постанові про відкриття виконавчого провадження зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, та, одночасно, до перевірки виконання боржником цього рішення, не вживаючи жодних заходів примусового виконання рішення, стягнуто з боржника виконавчий збір.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що державним виконавцем у постанові про відкриття виконавчого провадження в порушення вимог ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII зазначено про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів.

Натомість, згідно ч. 6 ст. 26 Закону № 1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів, крім, зокрема, рішень про встановлення побачення з дитиною.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що ОСОБА_1 рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2019 року у справі №464/1675/19 отримала лише 28 січня 2020 року, тобто після відкриття виконавчого провадження, що підтверджується відміткою Сихівського районного суду м.Львова про отримання позивачем копії рішення від 19 липня 2019 року (а.с.61-68).

Колегія суддів наголошує, що умови й підстави, коли виконавчий збір не стягується, чітко визначені приписами статті 27 Закону № 1404-VIII, зокрема, відповідно до частини дев`ятої наведеної статті виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Із матеріалів справи слідує, що рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2019 року у справі № 464/1675/19 позивач виконала у добровільному порядку. Позивачем зазначено, що ще під час судового провадження нею визнано позов, оскільки не заперечує проти спілкування дітей з батьком. Крім того, у матеріалах справи наявна роздруківка переписки ОСОБА_1 із ОСОБА_2 у месенджері Viber, що підтверджує, те, що у період з 20 липня 2019 року по 29 грудня 2019 року ОСОБА_2 систематично бачився та проводив час із дітьми, а ОСОБА_1 не чинила перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми.

Факт виконання позивачем рішення суду також підтвердив представник відповідача у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Таким чином, оскільки рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2019 року у справі № 464/1675/19 до відкриття виконавчого провадження ВП №60934726 було виконано ОСОБА_1 добровільно, тому у відповідача були відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору з боржника.

Відповідно до частини четвертої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Аналізуючи зміст наведеної норми, колегія суддів апеляційного суду вважає, що обов`язок невідкладно повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення суду покладено не лише на боржника у виконавчому провадженні, а також на стягувача.

У матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_2 , звертаючи виконавчий лист до примусового виконання в органи державної виконавчої служби, повідомляв державного виконавця про фактичне виконання ОСОБА_1 рішення Сихівського районного суду м. Львова від 19 липня 2019 року у справі № 464/1675/19.

На момент винесення постанови про відкриття виконавчого провадження та стягнення виконавчого збору 23 грудня 2019 року ОСОБА_1 не могла повідомити державного виконавця про виконання судового рішення, оскільки не отримувала копії рішення Сихівського районного суду м.Львова від 19 липня 2019 року у справі №464/1675/19 , а також не володіла інформацією про звернення ОСОБА_2 до органів державної виконавчої служби з приводу примусового виконання рішення суду.

Тому державний виконавець, отримавши 03 січня 2020 року скаргу ОСОБА_1 з проханням закінчити виконавче провадження № 60934726 у зв`язку з тим, що вона як боржник виконує судове рішення, повинен був вчинити дії, передбачені пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» - винести постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду.

Оскільки рішення суду було виконано ОСОБА_1 до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, тому відповідно до частини дев`ятої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягненню не підлягав, прийняття постанови про стягнення виконавчого збору було передчасним.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору від 23 грудня 2019 року ВП № 60934726, діяв із порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», тому суд першої інстанції обгрунтовано її скасував.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 лютого 2020 року у справі № 380/604/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 16 грудня 2022 року.