Справа № 240/16096/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні в справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
встановив:
До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 яка полягає у невиплаті при звільненні грошової компенсації вартості за неотримане речове майно;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у зв`язку зі звільненням з військової служби.
Після усунення позивачем недоліків позову, ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 11.08.2021 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 11.05.22 залишено позовну заяву ОСОБА_1 без руху.
29.11.2022 на адресу суду позивачем на виконання вимог вищевказаної ухвали суду надіслано заяву про поновлення строків звернення до суду. В якій просив поновити позивачу пропущений за поважних причин строк звернення до суду зі вказаним адміністративним позовом та врахувати висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.05.2022 у справі №480/5934/21. Оскільки, спір за неотримане речове майно у розумінні частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України охоплюється застосованим у ній визначенням «законодавство про оплату праці» та звернення до суду із заявленими позовними вимогами не обмежується будь-яким строком. Так, позивач звільнився у серпні 2018 року з військової служби. При звільненні зі служби йому не була виплачена грошова компенсація за неотримане речове майно, з огляду на вказане позивач звернувся до Військової частини з заявою про виплату коштів, однак не відповіді на своє звернення ні коштів не отримав, вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом у червні 2021 року.
Вирішуючи клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду з позовом, суд виходить із наступного.
На виконання частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України враховано висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 12.05.2022 у справі №480/5934/21. Зокрема, Верховний Суд, аналізуючи статтю 122 Кодексу адміністративного судочинства України, статтю 233 Кодексу законів про працю України, Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджений постановою КМУ від 16.03.2016 №178, дійшов висновку, що при обрахунку строку звернення до суду у справі щодо подібних правовідносин належить застосовувати частину 2 статті 233 Кодексу законів про працю України.
Відповідно до частини 3 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частини 5 вказаної статті Кодексу).
Натомість частиною 2 статті 233 Кодексу законів про працю України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У рішенні від 15.10.2013 №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що в аспекті конституційного звернення, положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв`язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
Згідно з пунктом 2.1 мотивувальної частини вказаного рішення поняття "заробітна плата" і "оплата праці", які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків. Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині 2 статті 233 Кодексу законів про працю України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
За указаних правового регулювання і міркувань Верховний Суд вважає, що спір стосовно невиплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у розумінні частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України охоплюється застосованим у ній визначенням "законодавство про оплату праці" та, відповідно, звернення до суду з заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.
Отже, речове майно ототожнюється із заробітною платою (грошовим забезпеченням) військовослужбовця. Тому звернення до суду із заявленими позивачем вимогами не обмежується будь-яким строком.
Керуючись статтями 122, 123, 166, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України,

ухвалив:
Визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з адміністративним позовом.
Ухвала суду набирає законної сили негайно після її підписання суддею.

Ухвала суду може бути оскаржена до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя Д.М. Гурін