Справа № 120/8307/22
Суддя: Шидловський В.Б.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 120/8307/22
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Бошкова Юлія Миколаївна
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б.
13 грудня 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б.
суддів: Курка О. П. Боровицького О. А. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В :
у жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до ухвали Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року закрито провадження у справі, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не надав належної оцінки рішенню у справі №120/3880/20-а та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі. Апелянт вважає, що предмет спору та підстави подання даної позовної заяви відрізняються від предмету та підстав звернення до суду у справі № 120/3880/20-а. Відтак предметом спору у справі №120/3880/20-а було відновлення права позивача на індексацію грошового забезпечення та під час розгляду вказаної справи суд не досліджував питання розрахунку індексації грошового забезпечення.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що звертаючись з адміністративним позовом, який надійшов до Вінницького окружного адміністративного суду 04.08.2020 (справа №120/3880/20-а), представником позивача заявлено позовні вимоги про:
- визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 12.09.2018;
- зобов`язання військової частини НОМЕР_1 встановити, для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з 01.12.2015 базовий місяць січень 2008 року, а з 01.03.2018 фіксовану суму індексації в розмірі 3319,56 грн.;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити з урахуванням січня 2008 року як базового місяця та фіксованої суми індексації в розмірі 3319,56 грн. на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 12.09.2018 в сумі 107300,08 грн.
За результатами розгляду справи №120/3880/20-а Вінницьким окружним адміністративним судом прийнято рішення від 21.10.2020, яким позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 з урахуванням базового місяця січня 2008 року.
Вищезазначене рішення суду залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021.
13.10.2022 позивач повторно звернувся до суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 в якому просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо порушення вимог абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.03.2018 по 12.09.2018;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та доплату індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.03.2018 по 12.09.2018, виходячи з фіксованої величини 3523,96 грн., що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу відповідно до вимог абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 в сумі 22553,35 грн.
В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено, що в даний період спірним між сторонами є виплата суми індексації у разі настання обставин передбачених абзацами 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078. Так, у зв`язку з тим, що значення індексу споживчих цін було прийнято у березні 2018 року за 1 або 100 відсотків та обчислений наростаючим підсумком індекс споживчих цін не перевищував поріг індексації 103% до жовтня 2018 року, - відповідач не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення в даний період, що є необґрунтованими та протиправним.
На переконання позивача, військова частина НОМЕР_1 протиправно незастосувала вимоги абзаців 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078 та починаючи з 01.03.2018 не виплачувала позивачу індексацію грошового забезпечення, що розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу виходячи з фіксованої величини 3523,96 гривень в місяць, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі відповідно до чинного законодавства, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу).
Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції вказав, що заявлені ОСОБА_1 з тих самих підстав позовні вимоги до військової частини НОМЕР_1 вже вирішені в рамках справи №120/3880/20-а, що свідчить про наявність підстав для закриття провадження у справі №120/8307/22-а відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України.
При цьому, суд першої інстанції відхилив доводи позивача щодо того, що в межах справи №120/3880/20-а не встановлювався грошовий дохід позивача, його підвищення та чи розмір підвищення доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення такого доходу відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, адже у таких доводах представник позивача вказує на недослідження, на його думку, судами обставин, які підлягають з`ясуванню в межах заявлених позовних вимог. Тобто, ОСОБА_1 фактично не погоджується з рішеннями прийнятими та результатом розгляду справи №120/3880/20-а, що не є підставою для повторного звернення до суду з позовними вимогами, які є аналогічними за своєю суттю та відрізняються способом викладення їх змісту.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до п.4 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом спорів, які вже розглянуті і остаточно вирішені по суті. Перешкодою для звернення до суду є наявність у тотожному спорі рішення або постанови суду, що набрали законної сили, або ухвали про закриття провадження у справі.
Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони й інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги з тих же підстав.
Отже, позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави і предмет спору. Тобто, коли позови повністю збігаються за складом учасників справи, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Підстава позову - це ті обставини і норми права, які дозволяють особі звернутися до суду, а предмет позову - це матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, стосовно яких він просить ухвалити судове рішення.
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин. Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги. Не є зміною підстав адміністративного позову викладення одних і тих же обставин, але в іншій стилістичній формі або із зазначенням обставин, які були відомі заявникові під час подання ним первісної заяви, але були названі ним інакше.
Колегія суддів зазначає, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна покликання на норми матеріального чи процесуального права або інше наведення праворозуміння таких норм.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позовні вимоги у справі №120/3880/20-а були обґрунтовані тим, що позивачу не нараховано та не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 12.09.2018.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21.10.2020 у справі №120/3880/20-а визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 28.02.2018 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 року з урахуванням базового місяця січня 2008 року. В решті позовних вимог відмовлено. Вказане рішення суду залишено без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26.01.2021
Відтак у адміністративній справі №120/3880/20-а дано оцінку діям відповідача стосовно нарахування та виплати індексації грошового забезпечення з 01.12.2015 по 12.09.2018.
Позивач, в даному адміністративному позові з посиланнями на норми матеріального права, обґрунтовує протиправний характер дій суб`єкта владних повноважень, що вчиненні під час нарахування йому індексації грошового забезпечення, з посиланням на постанови Верховного Суду у справах № 400/1119/21 від 28.09.2022, № 560/3965/21 від 28.09.2022.
Колегія суддів першої інстанції вважає доречним висновок, що предмет позову в межах справи №120/3880/20-а та справи №120/8307/22-а відрізняється лише розрахунками в частині визначення фіксованої суми індексації та її загального розміру, однак такі розрахунки базуються на тих самих нормах права, що не свідчить про виникнення нового спору між сторонами.
Водночас, позивач стверджує, що в межах справи №120/3880/20-а не встановлювався його грошовий дохід, підвищення та розмір підвищення доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення такого доходу відповідно до абзаців 3, 4, 5, 6 пункту 5 Порядку №1078, адже у таких доводах представник позивача вказує на недослідження, на його думку, судами обставин, які підлягають з`ясуванню в межах заявлених позовних вимог.
Відтак ОСОБА_1 фактично не погоджується з рішеннями прийнятими та результатом розгляду справи №120/3880/20-а, що не є підставою для повторного звернення до суду з позовними вимогами, які є аналогічними за своєю суттю та відрізняються способом викладення їх змісту.
При цьому, колегія суддів зазначає, що ст. 383 КАС України визначає спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Таким чином, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Зазначені правові норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі. Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову.
Аналогічний правовий висновок висловлено в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №806/2143/15 (адміністративне провадження №К/9901/5159/18).
До того ж, в порядку здійснення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах не передбачено звернення позивача з окремим позовом щодо зобов`язання виконання судового рішення по іншій справі.
Тобто, якщо позивач вважає протиправними рішення, дії чи бездіяльність відповідача вчинених на виконання рішення у справі №120/3880/20-а (зокрема ненарахування та невиплату в повному розмірі індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 12.09.2018) або порушення його прав, свобод чи інтересів, то він повинен був звернутись до суду в порядку ст. 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. Також, потрібно враховувати, що суд не має права зобов`язувати виконувати рішення у справі №120/3880/20-а шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки порушуються процесуальні норми КАС України.
Отже, є рішення суду, яке набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Згідно частини 2 статті 239 КАС України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про закриття провадження у справі з огляду на наявність рішення суду, яке набрало законної сили у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті ухвали про закриття провадження у справі, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми процесуального права.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 09 листопада 2022 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Шидловський В.Б.

Судді Курко О. П. Боровицький О. А.