Справа № 280/5303/22
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2022 року Справа № 280/5303/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Авраменко Аліси Сергіївни ( АДРЕСА_2 ), до Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова, буд. 29-а, м. Запоріжжя, 69057) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2022 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивачка), в особі представника адвоката Авраменко Аліси Сергіївни, до Запорізької обласної прокуратури (далі відповідач), в якій позивачка просить суд: стягнути з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2021 по 31.08.2022 у сумі 185356,08 грн.

Крім того, просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1853,56 грн. та витрати на правничу допомогу й інші судові витрати, справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, в період з 08.08.2012 по 24.12.2020 вона працювала в органах прокуратури. Наказом відповідача від 24.12.2020 №2485к її було звільнено з посади прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області. Станом на день звільнення з нею не проведений повний розрахунок, зокрема не виплачена вихідна допомога. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.12.2021 у справі №280/785/21, яке залишене без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 було визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачці вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього заробітку, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити на користь позивачки вихідну допомогу при звільненні у розмірі 20525,12 грн, стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.12.2020 по 02.12.2021 у сумі 20522,94 грн. Сума вихідної допомоги при звільненні була виплачена відповідачем позивачці 31.08.2022 та після утримання податків та зборів склала 16522,72 грн. Таким чином, відповідачем проведено фактичний розрахунок з позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 КЗпП України. Виходячи з чого позивачка вважає, що в даному випадку відповідач повинен нарахувати та виплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2021 по 31.08.2021 включно.

Ухвалою від 09.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні).

Відповідач позов не визнав, 19.10.2022 надав суду відзив в якому зазначив, що відповідач діяв у межах законодавства та у його діях відсутня вина щодо неповного та несвоєчасного розрахунку з позивачкою при звільненні, оскільки нормами чинного Закону України «Про прокуратуру» не передбачена виплата вихідної допомоги при звільненні. Зазначає, що копію постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 у справі №280/785/21 отримано відповідачем 09.06.2022, тому вважає, що у відповідача саме з 09.06.2022 виник обов`язок виконання судового рішення у справі №280/785/21. Також зазначає, що рішення в частині нарахування позивачці вихідної допомоги було виконане невідкладно після отримання постанови Третього апеляційного адміністративного суду, а в частині виплати такої вихідної допомоги не було виконане невідкладно через відсутність у відповідача інформації про реквізити позивачки для перерахування такої вихідної допомоги. Виплата позивачці суми вихідної допомоги відбулась після отримання відповідачем реквізитів для її перерахування позивачці. Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2021 по 31.08.2022 зазначає, про не співмірність заявленої позивачкою суми із розміром вихідної допомоги, яка виплачена на її користь, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №161/12771/15-ц від 31.10.2018. Просить відмовити у задоволенні позову.

Також 19.10.2022 від відповідача до суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи доказів надісланні копії відзиву представнику позивачки.

Крім того, 27.10.2022 від відповідача до суду надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач зазначає, що станом на день виплати позивачці суми вихідної допомоги та на день її звернення до суду із цим позовом норми ст. 116 та ст. 117 Кодексу законів про працю України зазнали змін, відповідно до яких виплата середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні не може перевищувати шести місяців. Оскільки рішенням суду у справі №280/785/21 на користь позивачки вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.12.2020 по 02.12.2021 (11 місяців та 2 дні), то просить відмовити у позові.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 2012 року проходила службу в органах прокуратури.

Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 24.12.2020 №2485к позивачку звільнено з посади прокурора Бердянської місцевої прокуратури Запорізької області та з органів Запорізької обласної прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України Про прокуратуру з 29.12.2020.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.12.2021 у справі №280/785/21 були частково задоволені позовні вимоги позивачки:

визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачці вихідної допомоги при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку;

зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачці вихідну допомогу при звільненні в розмірі середнього місячного заробітку у сумі 20 525 гривень 12 коп.;

стягнуто з відповідача на користь позивачки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.12.2020 по 02.12.2021 включно у сумі 20 522 гривні 94 коп.

Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.05.2022 зазначене судове рішення залишене без змін.

14.07.2022 позивачці видані виконавчі листи щодо примусового виконання рішення суду від 02.12.2021 у справі 280/785/21.

31.08.2022 відповідачем перераховано на користь позивачки вихідну допомогу на виконання зазначеного судового рішення у сумі 16522,72 грн.

Вважаючи, що відповідач повинен також нарахувати та виплатити позивачці середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03.12.2021 по 31.08.2022, позивачка звернулась з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Законом України Про прокуратуру від 14.10.2014 № 1697-VII (далі - Закон № 1697-VII; не регламентовано питання виплати працівникові середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування своїх вимог позивачка наводить приписи ст. ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України в редакції, яка була чинною до 18.07.2022.

Згідно зі статтею 1 Конвенції Про захист заробітної плати №95, ратифікованої Україною 30.06.1991, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчисленні в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Статтею 12 Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли не має такого законодавства, угод чи рішення в розумний термін з урахуванням умов контракту.

Згідно з Рішенням Конституційного суду України від 07.05.2002 №8-рп/2002 при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, має застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції, яка була чинною до 18.07.2022) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

За приписами ст.117 КЗпП України (в редакції, яка була чинною до 18.07.2022) в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

За рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.12.2022 у справі №280/785/21 на користь позивачки вже стягнуто з відповідача середній заробіток за період з 30.12.2020 по 02.12.2021 в сумі 20522,94 грн (тобто за період більше 11 місяців).

При цьому в зазначеному судовому рішенні, із застосуванням правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, було визначено, що сума вихідної допомоги складає 9,02% від середнього заробітку позивачки за час затримки розрахунку при звільненні.

Аналогічний правовий підхід мав би застосовуватися і до періоду з 03.12.2021 по 31.08.2022.

Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 №2352-ІХ, який набрав чинності з 19.07.2022 зазначені статті КЗпП України викладені у наступній редакції:

«Статті 116. Строки розрахунку при звільненні

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Стаття 117. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні

У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті».

Тобто з 19.07.2022 законодавцем встановлене обмеження щодо розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні шестимісячним терміном.

Суд зазначає, що в даному випадку правовідносини щодо розрахунку при звільненні закінчились виплатою відповідачем 31.08.2022 суми вихідної допомоги. Тобто такий розрахунок відбувся в період дії поточної редакції ст. ст. 116, 117 КЗпП України.

Отже, до спірних правовідносин слід застосовувати поточну редакцію зазначених норм.

Враховуючи вищенаведене, а саме те, що за рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 02.12.2021 у справі №280/785/21 на користь позивачки вже стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.12.2020 по 02.12.2021 (232 робочих дні, тобто більше 11 місяців), а поточною редакцією ст. 117 КЗпП України, яка набула чинності до моменту виплати позивачці вихідної допомоги, строк, за який може бути стягнений середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, обмежений шістьма місяцями, суд висновує про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене вище, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, підстави для розподілу судових відсутні.

Керуючись статтями 139, 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Авраменко Аліси Сергіївни ( АДРЕСА_2 ), до Запорізької обласної прокуратури (вул. Матросова, буд. 29-а, м. Запоріжжя, 69057) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку під час звільнення відмовити.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано 15.12.2022.

Суддя Р.В. Кисіль