Справа № 620/4203/22
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/4203/22 Суддя (судді) першої інстанції: Баргаміна Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Чаку Є.В.,

Суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Академії Державної пенітенціарної служби на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом Академії Державної пенітенціарної служби до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Академія Державної пенітенціарної служби звернулась до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби в сумі 95137,06 грн.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати останнє та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без змін.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Наказом Академії Державної пенітенціарної служби № 349/ОД від 20.07.2019 відповідача з 18.08.2019 було зараховано курсантом першого курсу денної форми здобуття освіти.

02.09.2019 між Академією Державної пенітенціарної служби (надалі - Академія) (виконавцем) з однієї сторони, Центральним міжрегіональним управлінням з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції (замовником) з другої сторони та відповідачем з третьої сторони укладено контракт № 678 про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства юстиції України.

Згідно абзаців 4, 5 пункту 3 розділу ІІ Контракту відповідач зобов`язувався після закінчення навчання прибути до місця призначення в строк, визначений у направленні на роботу, приступити до виконання службових обов`язків за відповідною посадою; у разі дострокового розірвання Контракту, а також звільнення зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі України протягом трьох років після закінчення навчання відшкодувати Міністерству юстиції України витрати, пов`язані з утриманням у вищому навчальному закладі, відповідно до частини четвертої статті 74 Закону України «Про національну поліцію» в повному обсязі за весь період її фактичного навчання.

Академія зобов`язана проводити претензійно-позовну діяльність у справах про відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням особи у закладі вищої освіти (абз. 7 п. 1 розділу ІІ Контракту).

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 25.02.2022 № 2 ОСОБА_1 було наказано вважати таким, що 01.03.2022 справи і посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 від 26.04.2022 № 284 позивач дійсно проходить військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , приймає участь в обороні м. Чернігова та Чернігівської області з 01.03.2022 по теперішній час.

Згідно бойового доведення командира підрозділу групи «НУЛЬ» від 29.04.2022 № 21 командирам військових частин НОМЕР_2 , НОМЕР_1 відповідач в штаті особового складу 166 батальйону 119 бригади ТрО, виконуючи бойове завдання по охороні та обороні міста Чернігова, був направлений в район Промислової зони першим ешелоном з переднім краєм згідно усного розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 від 25.02.2022 в період з 25.02.2022 по 04.03.2022.

Згідно рапорту командира військової частини НОМЕР_3 від 27.04.2022 № 848 в адресу командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі бойового наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 97/дск від 04.03.2022 та № 130/дск від 28.03.2022 з 04.03.0222 по 04.04.2022 був залучений до сил і засобів з оборони м. Чернігова та виконання завдань в районі ведення бойових дій в складі військової частини.

04.05.2022 позивачем видано наказ № 97/ОС, яким відповідача звільнено зі служби в Державній кримінально-виконавчій службі за власним бажанням 05.05.2022, переведено ОСОБА_1 на третій курс заочної форми навчання за кошти фізичних, юридичних осіб в Академії Державної пенітенціарної служби 06.05.2022.

Згідно довідки-розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , було витрачено за період з 18.08.2019 по 05.05.2022: на грошове забезпечення - 62238,41 грн., на продовольче забезпечення - 19313,28 грн., на речове забезпечення - 3903,55 грн., на медичне забезпечення - 769,77,00 грн., оплата комунальних послуг та за спожиті енергоносії - 8912,05 грн., разом на суму 95137,06 грн.

11.05.2022 відповідач отримав повідомлення Академії Державної пенітенціарної служби від 05.05.2022 № 13/763 про відшкодування витрат на навчання.

Оскільки в добровільному порядку вказані витрати відповідач не відшкодував, позивач звернувся до суду з позовом про їх стягнення.

Згідно ст.1 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" передбачено, що на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про державну кримінально-виконавчу службу України" державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами)(п. 1 ч. 8 ст. 14 Закону).

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України "Про Національну поліцію", а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України (ч. 5 ст. 23 Закону).

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення працівників кримінально-виконавчої служби регулюється спеціальним Законом України "Про Національну поліцію".

Приписами ст. 74 Закону України "Про національну поліцію" передбачено, що підготовка фахівців за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, проводиться на підставі контракту про здобуття освіти, який укладається між навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчається.

Особи, які навчаються за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, у разі дострокового розірвання контракту про здобуття освіти з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі пп. 2, пп. 4 ч. 1 ст.77 цього Закону, а також поліцейські, звільнені зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищезазначених навчальних закладів з будь-яких підстав, крім звільнення зі служби в поліції на підставі пп. 2, пп. 4 ч. ст. 77 цього Закону, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов`язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як зазначає позивач, відповідно до положень п.1.3 Статуту Академії державної пенітенціарної служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 21.11.2016 №3290/5, академія є самоврядним та автономним вищим навчальним закладом зі специфічними умовами навчання, який є державною установою, фінансується за рахунок коштів державного бюджету і віднесено до сфери управління центрального органу виконавчої влади - Міністерства юстиції України.

Положеннями п. 2 Указу Президента України від 23.01.1996 №77/96 "Про заходи реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів", особи, які навчаються за рахунок державних коштів. укладають з адміністрацією навчального закладу договір, та в разі відмови відпрацювати в державному секторі народного господарства три роки відшкодовують витрати за весь період навчання.

Згідно з пунктом 1 Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.04.2017 №261, (далі - Порядок) цей Порядок визначає механізм відшкодування особами, які навчалися за денною формою навчання за державним замовленням у вищих навчальних закладах із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, витрат, пов`язаних з їх утриманням у таких закладах, у разі, зокрема, звільнення зі служби в поліції протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу з будь-яких підстав, крім звільнення із служби в поліції через хворобу (за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції) чи у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.

Як передбачено п.2 Порядку, витрати відшкодовуються згідно з контрактом, укладеним між вищим навчальним закладом, відповідним органом поліції та особою, яка навчалась.

Колегія суддів зазначає, що положеннями п.1 та п.3 розділу II контракту про здобуття освіти у закладах вищої освіти, які здійснюють підготовку фахівців для потреб Міністерства Юстиції України, відповідач зобов`язаний після отримання повідомлення із зобов`язанням на протязі 30 днів відшкодувати Академії витрати пов`язані з її утриманням, в повному розмірі за весь період його фактичного навчання.

Матеріалами справи встановлено, що загальна сума визначених до відшкодування витрат складає 95137,06 грн.

Відповідно до п. 2.1.1 Порядку витратами на грошове забезпечення є отримане курсантом щомісячне грошове забезпечення за весь період навчання, яке визначається з посадового окладу та додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу та надбавки), передбачених чинним законодавством для цієї категорії військовослужбовців. Фактичні дані беруться з розрахункових відомостей та інших передбачених документів, що підтверджують виплату щомісячного грошового забезпечення курсанту.

При цьому підпунктом 2.1.1.1 Порядку передбачено, що курсанти, які підпадають під дію пункту 5 «Порядку відшкодування курсантами витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 № 964, за визначений період навчання відшкодовують фактично отримане грошове забезпечення (розрахунку витрат).

Для курсантів, які підпадають під дію пункту 6 Порядку № 964, до розрахунку береться різниця між грошовим забезпеченням, фактично отриманим курсантом за відповідний період навчання, та витратами на виплату посадового окладу за відповідною посадою військовослужбовця строкової військової служби за цей самий період (підпункт 2.1.1.2 Порядку).

Відповідно до п. 2.1.2 Порядку розрахунку витрат витратами на продовольче забезпечення є витрати, пов`язані із забезпеченням курсанта продовольством згідно з нормами харчування, які провадяться на підставі довідки-розрахунку, складеної начальником продовольчої служби.

Відповідно до приписів п. 2.1.4. Порядку розрахунку витрат витратами на медичне забезпечення є витрати, пов`язані з наданням медичної допомоги, у тому числі стоматологічної, безпосередньо у ВНЗ, та вартість лікування у військових госпіталях.

Також колегія суддів зазначає, що положеннями п. 2.1.6 Порядку розрахунку витрат визначено, що до спожитих курсантом ВНЗ комунальних послуг та енергоносіїв належать тепло, гаряча та холодна вода, водовідведення та електроенергія.

У пунктах 4, 5 Порядку передбачено, що витрати відшкодовуються особою в повному розмірі за весь період його фактичного навчання. Після видання наказу про звільнення (відрахування з вищого навчального закладу) особи керівник органу поліції (вищого навчального закладу) або за його дорученням інша посадова особа видає зазначеній особі під підпис повідомлення із зобов`язанням протягом 30 діб з моменту отримання повідомлення відшкодувати МВС витрати із зазначенням їх розміру та реквізитів розрахункового рахунка для перерахування коштів. Таке повідомлення може бути надіслано особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення за останнім місцем реєстрації, зазначеним у матеріалах її особової справи.

Згідно п. 21 Порядку виплати грошового забезпечення та компенсаційних виплат особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 28.03.2018 № 925/5, грошове забезпечення, виплачене за правилами і нормами згідно із законодавством, яке діяло на момент виплати, поверненню не підлягає.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що оскільки навчання курсанта є державною службою особливого характеру і не виключає виконання під час навчання завдань служби, грошове забезпечення особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України не відноситься до витрат, пов`язаних із утриманням курсанта у навчальному закладі, а є видатками у сфері соціального забезпечення особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, виплаченими за період служби.

З огляду на викладене підстави для стягнення з курсанта витрат на виплату грошового забезпечення відсутні, оскільки суми грошового забезпечення особи рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України не визначені законом такими, що включаються у витрати, пов`язані із утриманням у вищому навчальному закладі. До того ж згідно п. 1 ч. 1 ст. 1215 Цивільного кодексу України грошове забезпечення у розмірі 62 238,41 грн. виплачене відповідачу за відсутності недобросовісності з боку останнього або рахункової помилки з боку позивача, дає підстави для висновку про відсутність у відповідача обов`язку по поверненню позивачу вказаної суми. Також колегія суддів зазначає, що ч.1 ст. 53 Закону України «Про освіту» здобувачі освіти мають право на: збереження місця навчання на період проходження строкової військової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 46 Закону України «Про вищу освіту» також передбачено збереження місця навчання та стипендії за здобувачами вищої освіти, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачені гарантії та пільги щодо державної підтримки для здобуття професійної (професійно-технічної) фахової передвищої та вищої освіти у вигляді повної або часткової оплати навчання за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російською Федерацією проти України, на підставі пропозицій Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 на території України введено воєнний стан.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходить військову службу за призовом по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , приймав участь в обороні м. Чернігова та Чернігівської області з 01.03.2022, в період з 25.02.2022 по 04.04.2022 виконував бойові завдання в районі ведення бойових дій.

Враховуючи гарантоване право на збереження місця навчання, військовий стан в Державі, позивач за власним бажанням залишив навчання за денною формою здобуття освіти, був переведений на заочну форму навчання з метою продовження проходження військової служби за призовом по мобілізації.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що стягнення з позивача витрат, пов`язаних з утриманням його в Академії Державної пенітенціарної служби, зважаючи на проходження ним військової служби за призовом по мобілізації в період воєнного стану безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до органів державної влади з боку суспільства, не відповідає ідеології справедливості, яка відображена в Конституції України. Особа, яка стала на захист незалежності та територіальної цілісності України, має право на законні очікування на справедливе ставлення з боку держави.

З огляду на те, що ОСОБА_1 на час розгляду справи судом проходить військову службу за призовом по мобілізації, яка за своєю суттю є рівнозначною службі в Державній кримінально-виконавчій службі України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача витрат, пов`язаних з утриманням у вищому навчальному закладі.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Академії Державної пенітенціарної служби - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.В. Чаку

Судді Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких