Справа № 480/8788/21
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 р. Справа № 480/8788/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Мельнікової Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Сумській області як територіальний орган утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2022, головуючий суддя І інстанції: І.Г. Шевченко, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 12.05.22 по справі № 480/8788/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління ДПС у Сумській області як територіальний орган утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС , Державної фіскальної служби України , Головне управління ДФС у Сумській області

про визнання дій неправомірними та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної фіскальної служби України, в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати неправомірними дії Державної фіскальної служби України в частині невиконанням більше одного року, не з вини працівника, рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду по справі №804/1542/16 від 27.05.2016, яким задоволено позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, Державної податкової інспекції у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- стягнути з ГУ ДПС у Сумській області () на користь ОСОБА_1 263779,65 грн. заробітної плати за час вимушеного прогулу з 28.05.2016 по день поновлення на роботі, а саме 17.08.2021, з розрахунку 202,13 грн. середньоденного заробітку.

Мотивуючи свої вимоги позивач зазначив, що ДПС України, як правонаступником ДФС, виконано рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/1542/16 від 27.05.2016 лише через 5 років, а саме, 17.08.2021 (наказ ДФС України № 1169-0 від 06.08.2021 "Про виконання рішення суду та поновлення на посаді ОСОБА_1 " та наказ ГУ ДФС у Сумській області №116-0 від 09.08.2021 року "Про оголошення наказу ДФС України від 06.08.2021 року №1169-0"). У зв`язку з цим позивач вважає, що має право на виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу у розмірі 263779,65 грн. за період з 28.05.2016 по день поновлення на роботі - 17.08.2021, з розрахунку 202,13 грн. середньоденного заробітку.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Сумській області, Державної фіскальної служби України, Головного управління ДФС у Сумській області про визнання дій неправомірними та стягнення коштів задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність ДФС України, яка полягає у затримці виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016 у справі №804/1542/16 про поновлення на роботі ОСОБА_1 .

Стягнуто з Головного управління ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 28.05.2016 по 16.08.2021 включно у розмірі 263577,52 (двісті шістдесят три тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн. 52 коп.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 скасувати в частині стягнення з Головного управління ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 28.05.2016 по 16.08.2021 включно у розмірі 263577,52 (двісті шістдесят три тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що Головне управління ДФС у Сумській області передає майнові, а також трудові права та обов`язки Головному управлінню ДПС у Сумській області з моменту підписання передавального акту. Станом на тепер такий передавальний акт не підписано, а тому майнові, зокрема трудові права та обов`язки Головним управлінням ДФС у Сумській області до Головного управління ДПС у Сумській області не переходили. Отже, твердження про правонаступництво прав та обов`язків у відносинах пулічної служби, що є предметом розгляду даної справи є безпідставним. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України. 28 січня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон України №1150 "Про бюро економічної безпеки", який набрав чинності 25.03.2021. Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 №510 утворено Бюро економічної безпеки України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Головне управління ДПС у Сумській області стало правонаступиком лише частини функцій, прав та обов`язків Головного управління ДФС у Сумській області, які стосуються реалізації публічно-владних функцій, іншу частину повноважень, набуло Бюро економічної безпеки України. Враховуючи, що предмет спору в даній справі не стосується реалізації публічно - владних функцій, що передані Головному управлінню ДПС від Головного управління ДФС, а також те, що до ЄДРПОУ до теперішнього часу не внесено запису про припинення Головного управління ДФС у Сумській області як юридичної особи, судове рішення Сумського окружного адміністративного суду в даній справі підлягає скасуванню як незаконне. Також, Головним управлінням ДФС у Сумській області 28.12.2021 за №1183/7/18-97-01 направлено лист на адресу Головного управління ДПС у Сумській області з якого вбачається, що Бюро економічної безпеки набуло повноважень Державної фіскальної служби України та до нього передано у власність все майно ДФС України. А тому, ДФС України виконала рішення про поновлення позивача на посаді. Таким чином, ДФС України, яка станом на 12.05.2022 не є припиненою юридичною особою, підтвердило своє зобов`язання по оплаті праці ОСОБА_1 , в тому числі середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач своїм правом надання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Колегія суддів зазначає, що з огляду на ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі №804/1542/16 від 27.05.2016 задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ДФС України, Державної податкової інспекції у м.Сумах, ГУ ДФС у Сумській області, а саме:

- визнано протиправним та скасовано наказ Міністерства доходів і зборів №14-0 від 17.02.2016 про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Державної податкової інспекції у м.Сумах Головного управління ДФС у Сумській області з 18.02.2016;

- стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 18.02.2016 по 27.05.2016 у розмірі 13744,84 грн.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Державної податкової інспекції у м. Сумах ГУ ДФС у Сумській області з 18.02.2016 та стягнення на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

В подальшому постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016 у справі №804/1542/16 скасовано постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.20216 та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ДФС України, Державної податкової інспекції у м. Сумах, ГУ ДФС у Сумській області про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №804/1542/16 скасовано постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 29.11.2016, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016 залишено в силі.

На виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016, та постанови Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №804/1542/16 наказом ДФС України від 06.08.2021 №1169-0 ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Державної податкової інспекції у м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області з 18.02.2016.

Згідно п.4 наказу визначено, що ОСОБА_1 вважається таким, що перебуває в підпорядкуванні посадової особи, визначеної начальником або особою, що виконує обов`язки начальника Головного управління ДФС у Сумській області.

Наказом Головного управління ДФС у Сумській області від 09.08.2021 №116-о визначено ОСОБА_1 робоче місце в кабінеті №206 розташованому на другому поверсі у приміщенні ГУ ДФС у Сумській області за адресою м.Суми, вул.Іллінська, 13.

Даний наказ надано на ознайомлення позивачу 17.08.2021.

Позивач, вважаючи свої права щодо вчасного поновлення його на посаді порушеними, звернувся до суду.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з протиправної бездіяльності ДФС України, яка полягає у затримці виконання постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016 у справі №804/1542/16 про поновлення на роботі ОСОБА_1 та необхідності для відновлення прав позивача стягнути з Головного управління ДПС у Сумській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення про поновлення на роботі за період з 28.05.2016 по 16.08.2021 включно у розмірі 263577,52 (двісті шістдесят три тисячі п`ятсот сімдесят сім) грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

За правилами частини другої статті 235 зазначеного Кодексу при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Відповідно до частини першої статті 255 КАС України (в редакції, чинній на час винесення постанови від 27.05.2016 у справі №804/1542/16) постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Частиною другою статті 257 КАС України (в редакції, чинній на час винесення постанови від 27.05.2016 у справі №804/1542/16) встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

При цьому пунктом 3 частини першої статті 256 КАС України (в редакції, чинній на час винесення постанови від 27.05.2016 у справі №804/1542/16) передбачено, що постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Вказані вище положення норм права кореспондуються із приписами ч.2 ст. 372 та п.3 ч.1 ст.371 КАС України, відповідно до яких судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.

Системно аналізуючи вказані вище приписи чинного законодавства, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Верховний Суд у постановах від 21 березня 2018 року в справі № 243/2748/16-ц і від 27 червня 2019 року в справі № 821/1678/16, від 16 вересня 2020 року у справі №140/3020/19 зазначав, що для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП України суду належить встановити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Поряд з цим, у постановах від 17 червня 2020 року у справі № 521/1892/18, від 07 жовтня 2020 року у справі №480/69/20, від 12 жовтня 2021 року у справі №813/2837/18, від 30 листопада 2021 року у справі №540/2137/20 Верховний Суд наголосив на тому, що поновлення на роботі має бути реальним, тобто з відновленням трудових відносин між працівником і роботодавцем, що, виходячи зі змісту трудового договору та порядку його укладення, передбачає не лише винесення наказу про поновлення працівника на роботі, але і фактичний допуск його до роботи, виконання працівником своїх службових (посадових) обов`язків, а роботодавцем - обов`язку виплачувати працівникові заробітну плату.

Таким чином, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Оскільки постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016 у справі №804/1542/16, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 19.03.2020 в частині поновлення позивача на роботі виконана ДФС України лише 06.08.2021, а до позивача даний наказ доведено лише 17.08.2021, що підтверджується підписом на наказі від 09.08.2021, позивач має право відповідно до ст. 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення, а саме з 28.05.2016 (наступний день після прийняття постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016 у справі №804/1542/16) до 17.08.2021 (день ознайомлення позивача з наказом про поновлення на роботі).

Посилання ДФС України на те, що рішення суду своєчасно не виконано з причин бездіяльності самого позивача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням із часу його оголошення в судовому засіданні. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок.

Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці. При цьому ст. 236 КЗпП України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, зокрема - пред`явлення рішення до примусового виконання, чи звернення з відповідними заявами, що вказують на його бажання поновитися на роботі, тощо.

Разом з тим, середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникає у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом (частина 3 статті 14 КАС України). Ця відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи звільненого працівника.

Вказана вище позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.10.2021 у справі №580/3388/19, від 21.02.2022 у справі №640/22054/18.

Судовим розглядом встановлено, що вимушений прогул позивача виник у період з 18.02.2016 (наказ Міністерства доходів і зборів України №14-0 від 17.02.2016) до 17.08.2021 (фактичне доведення до відома позивача наказом Головного управління ДФС у Сумській області від 09.08.2021 №116-о "Про оголошення наказу ДФС України від 06.08.2021 року №1169-о").

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" від 24.03.1996 №108/95-ВР, порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

У відповідності до п.8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Cередньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на день його звільнення складала 202,13 грн.

Враховуючи загальну тривалість вимушеного прогулу позивача, з урахуванням періоду затримки виконання судового рішення - з 18.02.2016 по 16.08.2021 включно, беручи до уваги постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016, якою стягнуто на користь позивача середній заробіток за період з 18.02.2016 по 27.05.2016, колегія суддів доходить висновку, що стягненню на користь позивача підлягає середня заробітна плата за період з 28.05.2016 (наступний день після прийняття постанови Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.05.2016 у справі №804/1542/16) до 17.08.2021 (день ознайомлення позивача з наказом про поновлення на роботі), тобто по 16.08.2021 включно.

Отже, у зв`язку із невиконанням рішення суду про поновлення на роботі загальна кількість робочих днів затримки, виходячи з норм тривалості робочого часу за спірний період складає: з 28.05.2016 по 31.12.2016 - 151 робочих днів; з 01.01.2017 по 31.12.2017 - 248 робочих днів; з 01.01.2018 року по 31.12.2018 - 250 робочих днів; з 01.01.2019 року по 31.12.2019 - 250 робочих днів; з 01.01.2020 року по 31.12.2020 - 251 робочих днів; з 01.01.2021 по 16.08.2021 - 154 робочих днів, складає - 1304.

Оскільки, середньоденна заробітна плата позивача складала 202,13 грн, то середній заробіток за час затримки виконання судового рішення за період з 28.05.2016 по 16.08.2021 складає 263577,52 грн. (202,13 х 1304).

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що доводи позивача є обґрунтованими за виключенням здійсненого позивачем розрахунку належної до сплати суми середнього заробітку внаслідок невірного визначення кількості застосованих при цьому робочих днів, а саме - 1305 днів замість вірного - 1304 днів.

Сума, яка підлягає стягненню з відповідача, Головним управлінням ДПС у Сумській області не оскаржується.

Спірним в даній справі є те, що відповідач Головне управління ДПС у Сумській області не вважає, що стягнення середнього заробітку підлягає саме з управління., як належного відповідача за даною вимогою.

Колегія суддів зазначає, що порядок добору кандидатів та призначення на посади номенклатури ДФС України належало до ДФС України, водночас, у розумінні ст.ст. 21, 236 КЗпП України роботодавцем, на якого покладено обов`язок виплати спірного середнього заробітку, виступає установа, на яку покладено обов`язки по нарахуванню і виплати працівникові заробітної плати, а також забезпечення умов праці, необхідних для виконання роботи, передбачених відповідним законодавством, та якою у даному випадку виступала Державна податкова інспекція у м. Сумах Головне управління Міндоходів у Сумській області, де до звільнення ОСОБА_1 займав посаду начальника.

Водночас, при ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов`язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов`язаних з незаконним звільненням працівника, й невиконання цього обов`язку є порушенням його трудових гарантій.

Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №160 "Про утворення Державної фіскальної служби" утворено Державну фіскальну службу як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України, реорганізувавши Міністерство доходів і зборів шляхом перетворення.

ДФС здійснює повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. ДФС та її територіальні органи є органами доходів і зборів (п.7 Положення про Державну фіскальну службу України, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 21.05.2014 №236).

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2018 № 296 "Про реформування територіальних органів Державної фіскальної служби" реорганізовано деякі територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання як структурних підрозділів до відповідних територіальних органів Служби за переліком згідно з додатком.

Додатком до зазначеної постанови, зокрема визначено, що Державна податкова інспекція у м. Сумах Головного управління ДФС реорганізується шляхом приєднання до Головного управління ДФС у Сумській області.

У той же час, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 537 від 19.06.2019 "Про утворення територіальних органів Державної податкової служби" утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 1, а також реорганізовано територіальні органи Державної фіскальної служби шляхом їх приєднання до відповідних територіальних органів Державної податкової служби за переліком згідно з додатком 2. Згідно з додатками 1 та 2 даної Постанови утворено Головне управління ДПС у Сумській області, до якого приєдналось Головне управління ДФС у Сумській області.

Згідно постанови Кабінету Міністрів України від 30.09.2020 №893 "Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби" постановлено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби за переліком згідно з додатком (у тому числі Головне управління ДПС у Сумській області (). Також установлено, що права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи, а Державній податковій службі забезпечити здійснення заходів щодо ліквідації територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, а також утворення територіальних органів Державної податкової служби відповідно до статті 21-1 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади". На виконання вказаного, наказом Державної податкової служби України №529 від 30.09.2020 утворено відокремлені підрозділи ДПС територіальні органи за переліком, в тому числі Головне управління ДПС у Сумській області.

Таким чином, враховуючи, що Головне управління ДПС у Сумській області () є фактично правонаступником Державної податкової інспекції у м. Сумах Головного управління Міндоходів у Сумській області, колегія суддів дійшла висновку, що саме до цієї установи перейшли обов`язки щодо відшкодування усіх витрат, пов`язаних зокрема, із затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Щодо доводів відповідача, Головного управління ДПС у Сумській області, що останній є правонаступиком лише частини функцій, прав та обов`язків Головного управління ДФС у Сумській області, які стосуються реалізації публічно-владних функцій, іншу частину повноважень, набуло Бюро економічної безпеки України, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи встановлено, що позивача поновлено на посаді начальника Державної податкової інспекції у м.Сумах ГУ ДФС у Сумській області з 18.02.2016.

Пунктом 2 Постанови КМУ від 15 травня 2019 року №395 "Питання Державної податкової служби", зокрема, утворено комісію з реорганізації Державної фіскальної служби.

У зв`язку з набуттям чинності 25 березня 2021 року Закону України від 28 січня 2021 року №1150-IX "Про Бюро економічної безпеки України" згідно з вимогами постанови Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2018 року №1200 "Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України" (із змінами і доповненнями, далі - Постанова №1200), абзацу другого пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 15 травня 2019 року № 395 "Питання Державної податкової служби" (із змінами і доповненнями), продовжились здійснюватися відповідні заходи, пов`язані з реорганізацією (ліквідацією) Державної фіскальної служби України (далі - ДФС), що передбачені Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074.

Згідно з підпунктом 2 пункту 10 Розділу VI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1150-IX, Кабінету Міністрів України необхідно не пізніше восьми місяців з дня набрання чинності цим Законом забезпечити ліквідацію ДФС.

Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 року №510 "Про утворення Бюро економічної безпеки України", Кабінет Міністрів України постановив утворити Бюро економічної безпеки України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 21 липня 2021 року №761 "Про внесення зміни в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року №85", Кабінет Міністрів України постановив внести зміну в додаток 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року № 85 "Деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів", виключивши таку позицію: "ДФС 4604".

24 листопада 2021 року Кабінет Міністрів України прийняв розпорядження №1493-р "Про початок діяльності Бюро економічної безпеки", згідно з яким погодився із пропозицією Бюро про початок його діяльності та можливість виконання зазначеним Бюро функцій і завдань щодо протидії правопорушенням, що посягають на функціонування економіки держави.

З огляду на відсутність, згідно з додатком 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 5 квітня 2014 року №85 "Про деякі питання затвердження граничної чисельності працівників апарату та територіальних органів центральних органів виконавчої влади, інших державних органів", визначеної чисельності працівників апарату та територіальних органів ДФС, а також відсутність у визначених Додатком № 3 до проекту Закону України № 6000 від 15 вересня 2021 року "Про Державний бюджет України на 2022 рік" (прийнятий Верховною Радою України 02.12.2021) видатків у 2022 році на утримання ДФС та реалізацію заходів з реорганізації (ліквідації) ДФС, станом на 01.01.2022 всі співробітники ДФС, у тому числі, які входили до складу Комісії з реорганізації Державної фіскальної служби, вивільнені.

Починаючи з 01.01.2022, Державною фіскальною службою України припинено виконання функцій органу виконавчої влади України.

Подальші заходи, пов`язані із реорганізацією (ліквідацією) ДФС будуть здійснюватися представниками державних органів, які визначені правонаступниками чи яким передаються функції органів, що ліквідуються або реорганізуються, а також членами комісії з реорганізації ДФС, що є представниками інших центральних органів виконавчої влади відповідно до вимог Постанови № 1074.

Згідно з вимогами Постанови №1200 правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої ДФС лише у відповідних сферах діяльності є Державна податкова служба України та Державна митна служба України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ДФС України станом на 12.05.2022 не є припиненою юридичною особою.

Згідно з ст. 43 КАС України, здатність мати процесуальні права та обов`язки в адміністративному судочинстві (адміністративна процесуальна правоздатність) визнається за громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами, підприємствами, установами, організаціями (юридичними особами), адміністратором за випуском облігацій.

Здатність особисто здійснювати свої адміністративні процесуальні права та обов`язки, у тому числі доручати ведення справи представникові (адміністративна процесуальна дієздатність), належить органам державної влади, іншим державним органам, органам влади Автономної Республіки Крим, органам місцевого самоврядування, їх посадовим і службовим особам, підприємствам, установам, організаціям (юридичним особам).

Враховуючи, що Головне управління ДПС у Сумській області є саме суб`єктом порушеного, матеріального правовідношення щодо позивача, зважаючи на те, що наразі не припинене та не виключене з реєстру як юридична особа, беручи до уваги той факт, що Державна податкова служба України та Державна митна служба України є правонаступниками обов`язків реорганізованої ДФС лише у відповідних сферах діяльності, а саме - повноважень та виконання функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, колегія суддів дійшла висновку, що саме Головне управління ДПС у Сумській області є належним відповідачем, який повинен відповідати за даним позовом.

А тому, доводи Головного управління ДПС в Сумській області щодо неналежного відповідача, є необгрунтованими.

Разом з тим, при виплаті ОСОБА_1 спірного середнього заробітку Головне управління ДПС в Сумській області повинно нарахувати, утримати та сплатити передбачені законодавством загальнообов`язкові податки та збори, а також відобразити суми виплаченого доходу та сплачених податків та зборів у відповідних звітах застрахованих осіб.

Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.

Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області як територіальний орган утвореного на правах відокремленого підрозділу ДПС - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 12.05.2022 по справі № 480/8788/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя А.О. Бегунц
Судді С.С. Рєзнікова Л.В. Мельнікова