Справа № 640/13137/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-07-05 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватне акціонерне товариство "Київстар", товариство з обмеженою відповідальністю "Лайфселл" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації (далі - відповідач) за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Приватного акціонерного товариства «Київстар» (далі - третя особа-1), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайфселл» (далі - третя особа-2) в якому просила:

- визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації щодо не оприлюднення в порядку статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики» рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №442 від 17.11.2020 «Про схвалення проекту рішення НКРЗІ «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» та проекту регуляторного акта, що є додатком до нього;

- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації здійснити офіційне оприлюднення в порядку статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики» рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №442 від 17.11.2020 «Про схвалення проекту рішення НКРЗІ «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» та проекту регуляторного акта, що є додатком до нього;

- визнати протиправною бездіяльність Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації щодо не оприлюднення в порядку статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики» рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №46 від 09.02.2021 «Про схвалення проекту рішення НКРЗІ «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» та проекту регуляторного акта, що є додатком до нього;

- зобов`язати Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації оприлюднити в порядку статті 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики» рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №46 від 09.02.2021 «Про схвалення проекту рішення НКРЗІ «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» та проекту регуляторного акта, що є додатком до нього;

- визнати протиправним та нечинним з 01.12.2021 рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №107 від 23.03.2021 «Про затвердження Змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів», зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.04.2021 за №442/36064;

- судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції неправильно застосовано положення ч.2 ст.20 та ч.2 ст.35 Закону №1160-ІV, не застосовано приписи п.9 вказаного Закону.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У відповідності до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, Рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації від 10.12.2019 №596 затверджено План діяльності з підготовки проектів регуляторних актів на 2020 рік, згідно з пунктом 14 якого здійснюватимесь розробка відповідних змін до Порядку із перенесення абонентських номерів.

31.03.2020 рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №135 прийнято за основу проект рішення «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів», яке було опубліковано разом з Аналізом регуляторного впливу та Повідомленням про офіційне оприлюднення проекту рішення НКРЗІ.

У результаті отриманих НКРЗІ зауважень та пропозицій, громадських обговорень було прийнято рішення НКРЗІ №442 від 17.11.2020, яке є доопрацьованим з урахуванням громадської думки проектом рішення, який був прийнятий за основу рішенням НКРЗІ від 31.03.2020 №135 та розміщено на сайті НКРЗІ 17.11.2020.

Після схвалення, відповідно до пункту 2 рішення НКРЗІ від 17.11.2020 №442, вказаний проект рішення «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» направлено на погодження до заінтересованих державних органів (Міністерство цифрової трансформації України, Державна регуляторна служба України, Адміністрація Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Антимонопольний комітет України).

Під час погодження проекту рішення із заінтересованими державними органами, від Міністерства цифрової трансформації України та Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України надійшли зауваження та пропозиції, які були обговорені з цими ж заінтересованими державними органами на узгоджувальній нараді щодо врегулювання розбіжностей до проекту акта, яка відбулась 27.01.2021.

За результатами узгоджувальної наради із заінтересованими державними органами проект рішення «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» було доопрацьовано згідно наданих зауважень та пропозицій та схвалено рішенням НКРЗІ від 09.02.2021 №46 та направлено на повторне погодження до заінтересованих державних органів.

Після погодження заінтересованими державними органами доопрацьований проект рішення «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» затверджений рішенням НКРЗІ від 23.03.2021 №107 та зареєстрований Міністерством юстиції України 05.04.2021 за № 442/36064 (далі - оскаржуване та/або спірне рішення, регуляторний акт).

Не погоджуючись із вказаним вище позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Правову основу діяльності у сфері телекомунікацій встановлює Закон України «Про телекомунікації» від 18.11.2003 № 1280-IV (далі - Закон № 1280-IV).

У відповідності до частини 1 статті 13 Закону № 1280-IV державне управління у сфері телекомунікацій здійснюють: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади в галузі зв`язку; інші органи виконавчої влади відповідно до закону.

Частиною 1 статті 15 Закону № 1280-IV регламентовано, що центральний орган виконавчої влади в галузі зв`язку (ЦОВЗ): 1) розробляє пропозиції щодо державної політики у сфері телекомунікацій і реалізує її у межах своїх повноважень; 2) розробляє проекти законів, інших нормативно-правових актів; 3) розробляє та затверджує нормативно-правові акти з питань, віднесених до його компетенції; 4) визначає вимоги щодо рівня якості телекомунікаційних послуг; 5) впроваджує технічну політику у сфері надання телекомунікаційних послуг, підтвердження відповідності технічних засобів телекомунікацій; 7) організовує та відповідає за перевірку, перегляд та скасування галузевих нормативних документів у сфері телекомунікацій; 8) затверджує технічні вимоги до телекомунікаційних мереж, засобів і об`єктів телекомунікацій; 9) розробляє та реалізує технічну політику у формуванні номерного ресурсу; 10) розробляє за участю національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади Концепцію розвитку телекомунікацій України, спрямовану на досягнення стратегічних інтересів та міжнародної конкурентоздатності України; 11) розробляє прогнози розвитку телекомунікаційних мереж та послуг; 12) організовує наукове забезпечення функціонування і розвитку сфери телекомунікацій; 13) організовує проведення досліджень та розробку рекомендацій щодо конвергенції комп`ютерних та телекомунікаційних технологій; 14) інформує суб`єктів ринку телекомунікацій про політику та стратегію розвитку телекомунікаційних мереж загального користування; 15) вирішує в межах компетенції питання щодо забезпечення зв`язку для потреб державної системи урядового зв`язку, національної системи конфіденційного зв`язку, органів безпеки, оборони, охорони правопорядку; 16) вирішує в межах компетенції питання щодо готовності функціонування телекомунікаційних мереж загального користування в умовах надзвичайних ситуацій та надзвичайного стану; 17) здійснює співробітництво з міжнародними організаціями та відповідними органами інших держав; 18) виконує обов`язки Адміністрації зв`язку та радіочастот України; 19) здійснює інші повноваження відповідно до законодавства.

Відповідно до статті 17 Закону № 1280-IV органом державного регулювання у сфері телекомунікацій є національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.

НКРЗІ є органом державного регулювання у сфері телекомунікацій, інформатизації, користування радіочастотним ресурсом та надання послуг поштового зв`язку. У визначеній сфері НКРЗІ здійснює повноваження органу ліцензування, дозвільного органу, регуляторного органу та органу державного нагляду (контролю).

Підпунктом 1 пункту 3 Положення затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1067/2011 визначено, що основними завданнями НКРЗІ є забезпечення проведення єдиної державної політики з питань державного регулювання у сфері телекомунікацій, інформатизації та розвитку інформаційного суспільства, користування радіочастотним ресурсом, надання послуг поштового зв`язку.

НКРЗІ відповідно до покладених на неї завдань встановлює: Правила здійснення діяльності у сфері телекомунікацій; порядок надання послуг із перенесення абонентських номерів та порядок надання послуг національного роумінгу; основні вимоги до договору про надання телекомунікаційних послуг; порядок виконання робіт з виявлення та усунення дії джерел радіозавад у смугах загального користування (пп. 14 п. 4 Положення)

Аналогічні положення закріплені пунктом 5-1 частини 1 статті 18 Закону № 1280-IV.

Правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності визначає Закон України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160-IV (далі - Закон № 1160-IV).

Забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає, серед іншого оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю (ст. 5 Закону №1160-IV).

Громадяни, суб`єкти господарювання, їх об`єднання та наукові установи, а також консультативно-дорадчі органи, що створені при органах державної влади та органах місцевого самоврядування і представляють інтереси громадян та суб`єктів господарювання, мають право, зокрема подавати зауваження та пропозиції щодо оприлюднених проектів регуляторних актів, брати участь у відкритих обговореннях питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю (ст. 6 Закону № 1160-IV).

Відповідно до статті 9 Закону № 1160-IV кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.

Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.

У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.

Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.

Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити:

стислий виклад змісту проекту;

поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції;

інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 цього Закону);

інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань;

інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.

Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.

Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.

Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.

При цьому, статтею 13 Закону № 1160-IV регламентовано, серед іншого, що план діяльності регуляторного органу з підготовки проектів регуляторних актів та зміни до нього оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації цього регуляторного органу, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення плану та змін до нього на офіційній сторінці відповідного регуляторного органу в мережі Інтернет.

Частиною 2 статті 20 Закону № 1160-IV регламентовано, що за рішенням Кабінету Міністрів України:

оприлюднюються проекти регуляторних актів, які не оприлюднювалися до внесення їх на розгляд до Кабінету Міністрів України;

можуть повторно оприлюднюватися проекти регуляторних актів, які оприлюднювалися до внесення їх на розгляд до Кабінету Міністрів України.

За правилами частини 2 статті 35 Закону № 1160-IV за рішенням сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради або відповідальної постійної комісії відповідної ради:

оприлюднюються проекти регуляторних актів, які не оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради;

можуть повторно оприлюднюватися проекти регуляторних актів, які оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради.

З наведеного вбачається, що повторне оприлюднення проекту регуляторного акта здійснюється у випадках встановлених частиною 2 статті 20, частиною 2 статті 35 Закону № 1160-IV, які, як вірно встановлено судом першої інстанції відсутні в межах даної адміністративної справи.

Крім того, Законом № 1160-IV визначено ще одну підставу, із настанням якої кореспондується обов`язок розробника проекту регуляторного акту повторно здійснити його оприлюднення, а саме у разі відмови Державної регуляторної служби України у погодженні такого проекту та після врахування розробником зауважень та пропозицій, які стали підставою для такої відмови.

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, в межах даної адміністративної справи обставини, передбачені статтею 21 Закону № 1160-IV, відсутні.

На підставі наведеного вбачається, що положення Закону № 1160-IV не передбачають обов`язку здійснювати повторне повідомлення щодо проекту регуляторного акту після доопрацювання його головним розробником, з урахуванням зауважень та пропозицій і встановлення нового строку для подання зауважень та пропозицій юридичними, фізичними особами, громадськими організаціями.

В контексті наведеного колегія суддів зауважує, що проект рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №107 від 23.03.2021 «Про затвердження Змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» був належним чином опублікований в мережі Інтернет для одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань до 20.05.2020.

Тобто, відповідачем забезпечено виконання положень статті 9 Закону № 1160-IV щодо оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій, що спростовує доводи апелянта у вказаній частині.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №442 від 17.11.2020, №46 від 09.02.2021 «Про схвалення проекту рішення НКРЗІ «Про затвердження змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів» та проекту регуляторного акта, що є додатком до нього не є рішеннями про прийняття відповідного проекту за основу, а стосуються схвалення проекту взятого за основу 31.03.2020 рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №135, за наслідком отримання зауважень заінтересованих осіб.

Отже, фактично, рішенням НКРЗІ від 31.03.2020 №135 за основу було взято один проект регуляторного акта, і за результатами врахування або вмотивованого відхилення зауважень та пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, схвалено рішенням НКРЗІ від 17.11.2020 №442 та надіслано на погодження до заінтересованих державних органів, а в подальшому у зв`язку з надходженням додаткових зауважень та пропозицій до проекту регуляторного акту від уповноважених державних органів проект регуляторного акту було знову доопрацьовано та схвалено Рішенням НКРЗІ №46 від 09.02.2021, і вже після отримання погодження Державною регуляторною службою затверджено рішенням НКРЗІ № 107 від 23.03.2021, яке було зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.04.2021 за №442/36064.

Враховуючи наведене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем при прийнятті спірного рішення не було порушено процедуру визначену статтею 9 Закону №1160-IV. Відтак, протиправна бездіяльність на яку вказує позивач в діях Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації відсутня.

При цьому, колегія суддів враховує Рішення Конституційного Суду України від 25 листопада 1997 № 6-зп «Щодо офіційного тлумачення частини другої статті 55 Конституції України та статті 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» частину другу ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія чи бездіяльність порушують їхні права і свободи або перешкоджають здійсненню цих прав і свобод, а тому потребують правового захисту в суді.

З наведеного рішення вбачається, що умовою для звернення особи до суду з позовом щодо оскарження рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб є наявність у позивача переконання в порушенні його прав або свобод чи в існуванні перешкод у здійсненні цих прав.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон у реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона має право розраховувати в разі належної поведінки зобов`язаної особи.

Отже, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізованим належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання щодо наявності порушення суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього розв`язати спір.

Досліджуючи матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів вказує на їх абстрактність, такі доводи не містять жодного обґрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача.

Вказане свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, станом на час відкриття провадження в адміністративній справі №640/13137/21 рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації №107 від 23.03.2021 «Про затвердження Змін до деяких рішень НКРЗІ з питань надання послуг із перенесення абонентських номерів», зареєстроване в Міністерстві юстиції України 05.04.2021 за №442/36064 не набуло чинності.

При цьому, позивач не наводить жодних мотивів та обґрунтування протиправності спірного рішення невідповідністю останнього правовим актам вищої юридичної сили нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень, що виключає перевірку оскаржуваного рішення на відповідність положень статті 264 КАС України.

Посилання апелянта на виникнення додаткових ризиків заволодіння третіми особами його абонентським номером, а враховуючи той факт, що позивач є адвокатом, це зумовлює додаткові ризики для нього в силу розміщення всіх його даних у відкритому доступі, судом відхиляються, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між діями ДРС щодо узгодження рішення НКРЗІ №46 і можливим шахрайством з номером позивача.

Відтак, суб`єктивна незгода позивача із правомірністю оскаржуваних дій ДРС не є підставою для застосування заходів судового захисту у випадку відсутності порушеного права, яке власне і є передумовою для звернення особи до суду з відповідним позовом. Рішення суду не може бути направлене на майбутнє та ставитись в залежність від обставин, які настануть або не настануть.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.

Оцінюючи доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка.

Таким чином, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно встановлено обставини справи та правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.

Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 15.07.2022 року.