Справа № 160/4709/22
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

14 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 160/4709/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Прокопчук Т.С.,

за участю секретаря судового засідання Іотової А.О.,

за участю представника відповідача: Михайлюк Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу Дніпровської міської ради

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року, (суддя суду першої інстанції Рищенко А.Ю.), прийняту у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/4709/22 за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про скасування протиправним та скасування проекту рішення, визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради відносно розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.06.2021 за вх. №36/3667;

- визнати протиправним порушенням особистого немайнового права ОСОБА_1 розгляд Дніпровською міською радою клопотань ОСОБА_1 за вх. №36/1043 і вх. №36/1044 від 17.02.2021 вже після подачі заяви від 15.06.2021 за вх. №36/3667;

- зобов`язати відновити порушене особисте немайнове право ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та недійсним пункт 1.2 проекту рішення «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)» відносно клопотань ОСОБА_1 за вх. №36/1043 і вх. №36/1044 від 17.02.2021 про відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню гаражів №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в Кооперативі по будівництву та експлуатації колективних гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », оприлюдненого 11.05.2021 на сайті Дніпровської міської ради.

Адміністративний позов обґрунтований тим, що 17.02.2021 року позивач подав до міської ради два клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. У зв`язку з тривалим нерозглядом вказаних заяв 15.06.2021 року позивач звернувся із заявою про залишення без розгляду його звернень від 17.02.2021 року. Однак, відповіді на своє звернення від 15.06.2021 року не отримав, також позивач дізнався, що 11.05.2021 року на сайті відповідача було оприлюднено проєкт рішення, яким зокрема відмовлено позивачу в наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою для відведення земельних ділянок.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано пункт 1.2 проекту рішення «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)» відносно клопотань ОСОБА_1 за вх. №36/1043 і вх. №36/1044 від 17.02.2021 про відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню гаражів №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в Кооперативі по будівництву та експлуатації колективних гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », оприлюдненого 11.05.2021 на сайті Дніпровської міської ради. Визнано протиправною бездіяльність Дніпровської міської ради відносно розгляду заяви ОСОБА_1 від 15.06.2021 за вх. №36/3667. Зобов`язано Дніпровську міську раду розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.06.2021 за вх. №36/3667 у встановленому законом порядку. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом вимог норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати в частині задоволених позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 17.02.2021 року позивач звернувся до Дніпровської міської ради з клопотаннями про надання дозволу на розробку проєктів землеустрою для відведення у власність земельних ділянок. За наслідками розгляду клопотань та на підставі доданих до них документів відповідно до чинного законодавства було підготовлено проєкт рішення міської ради «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадяном у м. Дніпро» (16 осіб), пунктом 1.2 якого позивачу відмовлено в задоволенні його клопотань. Відповідач наголошує, що діяв в порядку та в межах повноважень, визначених Законом, підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Також, на думку відповідача позивачем не доведено, що діями відповідача порушено права та інтереси ОСОБА_1 ..

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 17.02.2021 ОСОБА_1 звернувся до Дніпровської міської ради із клопотаннями за вх. №36/1043 і вх. №36/1044 про надання дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, орієнтованою площею 0,00372 га та 0,00321 га, які розташовані в Соборном районі за адресою: АДРЕСА_1 по будівництву та експлуатації колективних гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 », гараж № НОМЕР_1 та гараж № НОМЕР_2 .

11.05.2022 на сайті Дніпровської міської ради опубліковано проєкт рішення Дніпровської міської ради «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)», пунктом 1.2. якого ОСОБА_1 було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по фактичному розміщенню гаражів №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в Кооперативі по будівництву та експлуатації колективних гаражів « ІНФОРМАЦІЯ_1 » по АДРЕСА_2 у зв`язку з невідповідністю місця розташування об`єктів (гаражів) на зазначеній території вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів (клопотання від 17.02.2021 вх. №36/1043, 36/1044).

15.06.2021 ОСОБА_1 звернувся до Дніпровської міської ради із заявою вх. №36/3667, в якій у зв`язку з п`ятикратним перевищенням строків розгляду його клопотань від 17.02.2021 вх. №36/1043, №36/1044 просив залишити без розгляду такі клопотання та притягти до відповідальності осіб, винних в порушенні прав ОСОБА_1 та вимог діючого законодавства.

Однак, відповіді на заяву ОСОБА_1 від 15.06.2021 відповідачем надано не було.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача, вважаючи п. 1.2 проєкту рішення «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)» протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.

Вирішуючи спір між сторонами та задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що п. 1.2 проєкту рішення відповідача про відмову в надання клопотання про розробку проєкту землеустрою є протиправним та підлягає скасуванню. Також, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо розгляду заяви позивача від 15.06.2021 року, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача обов`язку розгляду звернення ОСОБА_1 у встановленому законом порядку.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами виходить із наступного.

Щодо вимог позивача визнати протиправним та скасувати п. 1.2 проєкту рішення «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)» суд зазначає наступне.

Так, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (пункт «б», частина 1 статті 81 Земельного кодексу України).

За змістом положень ст. 122 Земельного кодексу України вирішення питань стосовно передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Зокрема, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 123 Земельного кодексу України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Приписами ч. 2 ст. 123 Земельного кодексу України встановлено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, а також генеральних планів населених пунктів, іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування території населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст. 25 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

У відповідності до п. 34 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про органи місцевого самоврядування» виключно на пленарних засіданнях ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 48 ЗУ «Про органи місцевого самоврядування» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно з ч. 2 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом.

Отже, як видно з наведених норм права питання щодо надання дозволу на розробку проєкту замелестрою за клопотанням зацікавленої особи вирішується виключно на пленарному засідання ради, шляхом прийняття відповідного рішення органом місцевого самоврядування, який виступає власником земельної ділянки.

Між тим, як видно з матеріалів справи, позивач звернувся до суду за оскарженням проєкту рішення Дніпровської міської ради «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)» в частині пункту 1.2.

Вказаний проєкт було опубліковано на сайті міської ради 11.05.2021 року.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно із ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1 - 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Стосовно порушеного права, за захистом якого особа може звертатися до суду, то за змістом Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 це поняття, яке вживається у низці законів України, має той самий зміст, що й поняття охоронюваний законом інтерес. Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційного Суду України зазначено, що поняття охоронюваний законом інтерес означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.

Отже, гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Звертаючись до суду з позовом про скасування акту суб`єкта владних повноважень, позивач має обґрунтувати, яким чином даний акт порушує його права та охоронювані законом інтереси. Захисту у порядку адміністративного судочинства підлягають порушені права особи у публічно-правових відносинах, у яких відповідач реалізовує владні управлінські функції стосовно заявника.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що проєкт рішення ради, який опубліковано на сайті ради 11.05.2021 року не є рішенням Дніпровської міської ради, в розумінні Закону України «Про органи місцевого самоврядування в Україні», яким орган місцевого самоврядування вирішив клопотання позивача.

Саме по собі оприлюднення на сайті ради проєкту рішення не створює для позивача будь-яких юридичних прав чи обов`язків, фактично станом на 11.05.2021 року дата оприлюднення проєкту рішення, клопотання позивача залишались не розглянутими. Підготовка проєкту рішення та оприлюднення його на сайті є лише процедурною складовою розгляду питання в сфері земельних відносин.

Відтак, оскарження проєкту рішення міської ради не призведе до відновлення прав позивача, які він вважає порушеними, а його скасування не відповідатиме завданням адміністративного судочинства.

Натомість судом апеляційної інстанції встановлено, що 24.11.2021 року Дніпровською міською радою було прийнято рішення «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)» №508/12 , п. 1.2 якого позивачу було відмовлено в надання дозволу на розробку проєктів земелеустрою для відведення земельних ділянок.

Дане рішення позивачем не оскаржується.

Отже, враховуючи той факт, що проєкт рішення Дніпровської міської ради Про відмову у наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у м. Дніпрі (16 осіб)» №508/12 , опублікований 11.05.2021 року на сайті ради, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, яким порушено права та інтереси позивача, з урахуванням того, що на час звернення до суду з позовом даний проєкт рішення проголосований радою та прийнятий на сесій шляхом голосування, а отже реалізований, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги позивача про визнання протиправним та скасування проєкту рішення не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не звернув уваги на наведені обставини внаслідок чого прийняв необґрунтоване та незаконне рішення про задоволення позову в цій частині.

Стосовно вимог позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо розгляду його звернення від 15.06.2021 року суд зазначає наступне.

У відповідності до ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з приписами ст. 3 ЗУ «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

У відповідності до ст. 15 ЗУ «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Згідно з 19 зазначеного Закону, органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:

об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;

у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;

на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;

скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;

забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;

письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;

вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;

у разі визнання заяви чи скарги необгрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;

не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;

особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.

У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.

Статтею 20 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

На обгрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.

Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.

Встановлені обставини справи свідчать, що 15.06.2021 року позивач звернувся до Дніпровської міської ради із заявою наступного змісту: « у зв`язку з п`ятикратним перевищенням строків розгляду звернень, визначених ч. 7 т. 118 ЗУ України та ст. 20 ЗУ «Про звернення громадян», хоча за цей час пройшло 5 сесій міської ради, мої звернення за вх. №36/1043 та №36/1044 від 17.02.2021 року прошу залишити без розгляду та притягнути до відповідальності осіб, винних в порушенні прав позивача та вимог чинного законодавства.»

Отже, звернення позивача від 15.06.2021 є заявою (клопотанням), а саме: зверненням із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів також в зверненні позивача повідомлено про порушення чинного законодавства та недоліки в діяльності органу місцевого самоврядування, яке, на думку позивача призвело до порушення його прав. Крім того, в зазначеному зверненні позивач порушує питання про притягнення до відповідальності осіб, винних у недотриманні строків розгляду його заяв.

Таким чином, відповідач як орган, до якого звернуто заяву позивача повинен був надати ОСОБА_1 відповідь на його звернення в порядку та в строки, встановлені ЗУ «Про звернення громадян».

При цьому, матеріали справи не містять жодної відповіді на звернення позивача від 15.06.2021 року.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 25.10.2022 року було витребувано у Дніпровської міської ради пояснення та їх документальне підтвердження з приводу надання ОСОБА_1 відповіді на його звернення від 15.06.2021 року вих.№ 36/3667 в порядку ЗУ «Про звернення громадян».

У відповідності до довідки про доставку електронного листа, документ в електронному вигляді «ухвала колегіальна» від 25.10.2022 року по справі №160/4709/22 було доставлено до електронного кабінету Дніпровської міської ради в системі «Електронний суд» 28.10.2022року о 16.44 годині.

29.11.2022 року Дніпровською міською радою було надано до суду пояснення, в яких зазначено, що 15.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про залишення без розгляду його клопотань від 17.02.2021 року. 30.08.2021 року позивач звернувя до Дніпровської міської ради із інформаційним запитом, який стосувався розгляду його заяви від 15.06.2021 року. Листом від 09.11.2021 департаментом по роботі з активами було підготовлено відповідну відповідь на запит від 30.08.2021 року. На думку відповідача, порушень прав та інтересів ОСОБА_1 не відбулось.

Отже, на підставі отриманих від відповідача документів судом з`ясовано, що відповіді на звернення ОСОБА_1 від 15.06.2021 року, яке подано позивачем в порядку ЗУ «Про звернення громадян», не надано.

Судом встановлено, що Дніпровською міською радою позивачу надано відповідь лише на його інформаційний запит від 30.08.2021 року, у відповіді зазначено, що звернення позивача від 17.02.2021 року були опрацьовані та проект рішення Дніпровської міської ради було опубліковано 11.05.2021 року, тобто надано загальну інформацію щодо руху питання надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, ініційованого позивачем, натомість питання розгляду звернення позивача від 15.06.2021 року у відповіді не висвітлено.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що в зверненні позивача від 15.06.2021 року поставлено конкретні прохання про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів також в зверненні позивача повідомлено про порушення чинного законодавства та недоліки в діяльності органу місцевого самоврядування, позивач просить також притягнути до відповідальності винних осіб.

При цьому, відповідачем не надано до суду доказів розгляду його заяви із надання обґрунтованої відповіді по суті порушених позивачем питань, що свідчить про порушення відповідачем вимог ЗУ «Про звернення громадян», порушення прав та законних інтересів позивача.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що відповідачем протиправно не розглянуто звернення позивача.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, а саме: визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання Дніпровську міську раду розглянути звернення позивача.

Стосовно доводів апеляційної скарги про порушення судом вимог норм процесуального права в частині несвоєчасного надіслання ухвали про відкритті спрощеного провадження як підстави для скасування судового рішення у повному обсязі, суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів ст. 317 КАС України, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення тільки якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В даному випадку, порушення строків направлення ухвали про відкриття провадження у справі не призвело до неправильного вирішення справи в частині відмови в задоволенні позовних вимоги, а також в частині визнання протиправною бездіяльності щодо розгляду заяви позивача від 15.06.2021 року із зобов`язанням вчинити певні дії, відтак суд не вбачає підстав для скасування судового рішення в цій частині.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування п. 1.2 проєкту рішення Дніпровської міської ради «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпро» (16 осіб) та в цій частині прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову, в іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 325, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року в адміністративній справі №160/4709/22 - скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування п. 1.2 проєкту рішення Дніпровської міської ради «Про відмову у наданні дозволу на розроблення проєктів землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок громадянам у м. Дніпро» (16 осіб), який було опубліковано 11.05.2021 року на сайті Дніпровської міської ради, та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог.

В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року в адміністративній справі №160/4709/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Постанова в повному обсязі складена 15.12.2022 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя А.В. Шлай

суддя Т.С. Прокопчук