Справа № 826/3852/15
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2022-12-15 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

15 грудня 2022 року

м. Київ

справа №826/3852/15

адміністративне провадження № К/990/27093/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Єресько Л.О.,

суддів: Соколова В.М., Загороднюка А.Г.,

перевіривши касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі № 826/3852/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Головного управління Національної поліції в м.Києві, третя особа: Київська міська організація Профспілки атестованих працівників внутрішніх справ України, про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення коштів,-

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з даним позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - відповідач 1, МВС України), Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві (далі - відповідач 2, ГУ МВС України м.Києві), Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві (далі - відповідач 3, Управління ДАІ ГУ МВС України в м. Києві), Головного управління Національної поліції в м.Києві (далі - відповідач 4, ГУ НП в м.Києві), в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ МВС України Авакова Арсена Борисовича від 16 січня 2015 року № 48 о/с "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 , старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Шевченківського району, з органів внутрішніх справ на підставі пункту10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-УІІ та пп. "а" п. 62 та п. 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГУ МВС України в місті Києва Терещука О.Д. від 30 січня 2015 року № 59 о/с "Щодо особового складу", в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-127398), старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу ДАІ з обслуговування Шевченківського району, підпорядкованого Головному управлінню, з органів внутрішніх справ на підставі пункту 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року № 1682-УІІ та пп. "а" пункту 62 та пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ;

- поновити його на посаді старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу ДАІ з обслуговування Шевченківського району, підпорядкованого Головному управлінню;

- стягнути з Управління ДАІ ГУ МВС України в місті Києві на його користь грошове забезпечення за весь час вимушеного прогулу;

- стягнути з Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС в місті Києві Управління державної автомобільної інспекції ГУ МВС в місті Києві на його користь грошове забезпечення - премію та інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер) за січень 2015 року;

- допустити негайне виконання рішення в частині його поновлення на посаді та стягнення грошового забезпечення за один місяць;

- стягнути моральну шкоду у розмірі 486 000, 00 грн з Міністерства внутрішніх справ України на його користь;

- зобов`язати ГУ НП в м. Києві розглянути питання про прийняття його на службу в органи Національної поліції відповідно до вимог статей перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію України";

- встановити ГУ МВС України в м. Києві строк в один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили для подання звіту про виконання рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 листопада 2021 року адміністративний позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано наказ МВС України Авакова А.Б. від 16 січня 2015 року №48 о/с "По особовому складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Шевченківського району, з органів внутрішніх справ за пунктом 10 частини 2 статті 3 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року №1682-VІІ та пп. "а" пункту 62 та пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української РСР від 29.07.1991 №114, визнано протиправним, скасовано наказ начальника ГУ МВС України у місті Києві Терещука О.Д. від 30 січня 2015 року №59 о/с "Щодо особового складу" в частині звільнення капітана міліції ОСОБА_1 (М-127398), старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Шевченківського району, з органів внутрішніх справ за пунктом 10 частини другої статті 3 Закону України "Про очищення влади" від 16 вересня 2014 року №1682-VІІ та пп. "а" пункту 62 та пункту 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету міністрів Української РСР від 29 липня 1991 року №114, поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора сектору організації дорожнього руху відділу Державної автомобільної інспекції з обслуговування Шевченківського району, з дня, наступного після дня його звільнення, тобто з 17 січня 2015 року, стягнуто з ГУ МВС України у місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2015 року по 03 листопада 2021 року у розмірі 321 300, 00 грн, звернуто до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у розмірі 3 969, 00 грн. В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач та МВС України подали апеляційні скарги.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. В цій частині прийнято нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з ГУ МВС України у місті Києві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17 січня 2015 року по 03 листопада 2021 року у розмірі 1 027 272, 63 грн. Стягнуто з МВС України на користь ОСОБА_1 10000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ГУ МВС України м.Києві звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою.

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху, з підстав недотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Заявникові надано строк у десять днів з дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліків касаційної скарги шляхом надання до суду касаційної інстанції уточненої касаційної скарги із зазначенням підстав для касаційного оскарження судових рішень, з чітким посиланням на пункти частини четвертої статті 328 КАС України, що саме є підставою для касаційного оскарження та з наданням обґрунтувань, визначених пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України, а також доказів поважності пропуску строку для звернення до суду касаційної інстанції та документу про сплату судового збору в установленому законом розмірі.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року - 26 жовтня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 21 листопада 2022 року продовжено ГУ МВС України м.Києві строк для усунення недоліків касаційної скарги.

Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення скаржником отримано ухвалу Верховного Суду від 21 листопада 2022 року - 24 листопада 2022 року.

08 листопада 2022 року від скаржника на виконання ухвали про залишення без руху надійшла уточнена касаційна скарга на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі № 826/3852/15, платіжні доручення про сплату судового збору та клопотання із зазначенням інших підстав для поновлення строку на касаційне оскарження з відповідними обґрунтуваннями та доказами причин пропуску такого строку.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

В уточненій касаційній скарзі скаржник в обґрунтування підстав касаційного оскарження судового рішення скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС України та указує, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення судового рішення не були враховані висновки Верховного Суду викладені у постановах від 23 квітня 2022 року у справі № 822/880/16, від 25 липня 2019 року у справі № 814/844/16, від 21 березня 2019 року у справі № 814/753/16, а також постанові Верховного Суду України від 26 травня 2016 року у справі № 6-511цс16 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 826/808/16.

Водночас, суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).

Проте скаржник не зазначає ані норми права матеріального права, яку неправильно застосовано апеляційним судом та висновки щодо правильного застосування якої викладено Верховним Судом у наведених скаржником постановах, ані висновків суду апеляційної інстанції, який суперечить позиції Верховного Суду, як і не наводить належних обґрунтувань щодо подібності правовідносин у цій справі та справах № 822/880/16, № 814/844/16, № 814/753/16, № 6-511цс16 та № 826/808/16.

Верховний Суд зауважує, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.

Так, оцінюючи доводи стосовно необхідності врахування при вирішенні спірних правовідносин постанови Верховного Суду на яку посилається скаржник у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.

У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.

Суд звертає увагу скаржника, що у справах № 822/880/16, № 814/844/16, № 814/753/16 суд касаційної інстанції надавав оцінку правомірності застосування при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу "Порядку і умовам виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання", затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України № 260 від 06 квітня 2016 року (далі - Порядок № 260), як спеціального нормативно-правового акту з дня набрання ним чинності - 27 травня 2016 року. Верховний Суд у цих справах дійшов висновку, що при розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу у період до набрання чинності Порядком № 260, тобто до 27 травня 2016 року, застосовуються саме положення Порядку № 100, як загального нормативно-правового акту.

Натомість, як слідує зі змісту рішення суду апеляційної інстанції, оприлюдненого в Єдиному державному реєстрі судових рішень, у цій справі суд здійснюючи розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу керувався положеннями пункту 10 Порядку №100, який був чинний до 11 грудня 2020 року та постанови Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" від 11 листопада 2015 року № 988 (далі - Постанова № 998), а положення Порядку № 260 судом не застосовувалися.

При цьому, при вирішенні питання обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд апеляційної інстанції враховав позицію щодо застосування коефіцієнту коригування передбаченого пунктом 10 Порядку № 100, викладену в постановах Верховного Суду від 04 листопада 2021 року у справі № 826/6301/15, від 25 січня 2022 року у справі № 826/17708/14. Висновки суду апеляційної інстанції у цій справі щодо необхідності розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням пункту 10 Порядку № 100 по 11 грудня 2020 року відповідають позиції Верховного Суду у вказаних вище справах.

Отже, при вирішенні спірних правовідносин висновки Верховного Суду викладені у справах № 822/880/16, № 814/844/16, № 814/753/16 не є застосовними до цієї справи.

Стосовно доводів касаційної скарги про необхідність врахування апеляційним судом правових висновків Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/808/16 та Верховного Суду України у справі № 6-511цс16, то необхідно зауважити, що у цих справах надавалася оцінка застосуванню при обрахунку стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу частини третьої статті 117 КЗпП України, яку виключено на підставі Закону України № 3248-15 від 20 грудня 2005 року. Оцінка правильності застосування пунктів 5, 8, 10 Порядку Порядок №100 та пункту 8 Постанови № 988 у вказаних справах Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом України не надавалася.

З огляду на зазначене висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/808/16 та Верховного Суду України у справі № 6-511цс16 не є релевантними до цієї справи.

До того ж скаржником не зазначено висновків, які сформульовані Великою Палатою Верховного Суду та Верховним Судом України щодо застосування норми права у подібних правовідносинах із цєю справою та висновки суду апеляційної інстанції, які їм не відповідають.

У касаційній скарзі скаржник також указує про неправильне застосування апеляційним судом пунктів 5, 8, 10 Порядку Порядок №100 та пункту 8 Постанови № 988, однак скаржником не зазначено у чому саме полагяє неправильне застосування апеляційним судом вказаних норм матеріального права як і не зазначено висновки цього суду щодо їх застосування, які скаржник уважає неправильними.

Натомість касаційна скарга містить опис обставин справи та загальні формулювання незгоди з оскаржуваним судовим рішенням з посиланням на норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини.

Отже, касаційна скарга не містить належних доводів та обґрунтувань щодо підстав оскарження судових рішень у цій справі на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Інші наведені скаржником доводи стосуються здебільшого оцінки встановлених судом обставин та досліджених ними доказів, а тому посилання скаржника в цій частині не узгоджуються з наведеною скаржником підставою касаційного оскарження судових рішень - пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

Виходячи з визначених процесуальним законом меж, предметом касаційного перегляду можуть бути виключно питання права, а не факту.

Посилання на приписи статті 242 КАС України не підміняє визначення таких підстав касаційного оскарження.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції щодо обставин справи та наполяганні на переоцінці наявних у справі доказів, що не є належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судового рішення відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України.

Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, натомість, в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).

Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.

Скаржнику було роз`яснено, що з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.

Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 18 жовтня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху в частині визначення підстав та обґрунтувань підстав касаційного оскарження судових рішень.

Зазначене дає підстави вважати, що встановлений судом строк для усунення недоліків касаційної скарги закінчено, проте виявлені недоліки скаржником не усунуто.

Відповідно до частини другої статті 332 КАС України, до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.

Згідно з пунктом першим частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до частини сьомої статті 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.

Суд роз`яснює скаржнику, що відповідно до положень частини восьмої статті 169 КАС України повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись статтями 169, 332, 355 КАС України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі № 826/3852/15 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Управління державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м.Києві, Головного управління Національної поліції в м.Києві, третя особа: Київська міська організація Профспілки атестованих працівників внутрішніх справ України, про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення коштів - повернути скаржнику.

Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи.

Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.

Роз`яснити заявникові, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Л.О. Єресько
В.М. Соколов А.Г. Загороднюк