Справа № 620/6856/22
Суддя: Поліщук Л.О.
Дата ухвалення: 2022-12-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 грудня 2022 року Чернігів Справа № 620/6856/22

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Поліщук Л.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області Марущенко Андрій Анатолійович, про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку, поновлення на посаді,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області (далі відповідач, ТУ Служби судової охорони у Харківській області), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області ОСОБА_2 (далі третя особа), в якому просить:

визнати протиправним і скасувати наказ по особовому складу Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо звільнення зі служби позивача від 28.02.2022 № 80 о/с;

поновити позивача на посаді старшого сержанта служби Судової охорони, контролера ІІ категорії 2 відділення (Дзержинський районний суд) 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області;

стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.03.2022 до дня ухвалення рішення судом про поновлення на посаді.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з 16.02.2022 по 02.03.2022 позивач перебував у щорічній оплачуваній відпустці. У березні 2022 року від посадових осіб відповідача дізнався, що його звільнено у зв`язку із неприбуттям на місце несення служби. Оскаржуваний наказ вважає протиправним, оскільки він прийнятий з порушенням порядку, передбаченого чинним законодавством, зокрема, несвоєчасного ознайомлення з наказом про звільнення та видачі його копії, відсутності в оскаржуваному Наказі фактів, які стали підставою для звільнення позивача. Вважає, що про відкликання з відпустки відповідач мав його повідомити не пізніше ніж за два календарні дні до цього, а не відкликати з 24.02.2022, що співпадає з датою видання відповідного наказу. При цьому, наголошує про відсутність доказів, які б свідчили: про його інформування щодо відкликання з відпустки; про проведення атестування з метою встановлення службової невідповідності.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому не погодився із заявленими позовними вимогами та просить у їх задоволенні відмовити. Зазначає, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні наказом по територіальному управлінню від 24.02.2022 за № 73 о/с співробітників Служби судової охорони відкликано з усіх видів відпусток за 2022 рік, зокрема, і позивача. 24.02.2022 командиром 2 підрозділу охорони у телефонному режимі до позивача було доведено наказ щодо його відзиву з відпустки та конкретні дії щодо його явки до Дзержинського районного суду міста Харкова. В умовах воєнного стану позивач ОСОБА_1 , маючи спеціальне звання старший сержант Служби судової охорони, відмовився нести службу як в територіальному управлінні Служби судової охорони у Харківській області, так й в територіальному управлінні Служби судової охорони у Чернігівській області.

У наданих до суду поясненнях третя особа просила відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив, заперечуючи проти доводів відповідача, викладених у відзиві, позивач просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 09.11.2022 витребувано від ТУ Служби судової охорони у Харківській області довідку про середньоденне грошове забезпечення позивача, розраховане у відповідності до положень постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100.

Ухвалою суду від 06.12.2022 продовжено ОСОБА_1 процесуальний строк на подання відповіді на відзив та долучено його до матеріалів справи № 620/6856/22.

Разом з позовною заявою позивачем до суду подано заяву про поновлення строку звернення до суду, обґрунтовану тим, що зі змістом оскаржуваного наказу позивач ознайомився отримавши завірений витяг з наказу 31.08.2022, який надійшов рекомендованим листом (а.с. 19).

Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду від 18.10.2022 у відповідача витребувано належним чином завірені копії документів, які містять дату ознайомлення позивача з оскаржуваним Наказом.

04.11.2022 до суду від відповідача надійшов відзив, в якому останнім, з-поміж іншого зазначено про пропущення позивачем строку звернення до суду, оскільки 29.07.2022 командиром 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони ОСОБА_3 за письмовою розпискою було отримано трудову книжку позивача та витяг наказу про його звільнення. Таким чином, вважає, що про порушення прав позивачу стало відомо при отриманні поштового відправлення від ОСОБА_3 наприкінці липня.

Щодо викладеного, суд зважає на наступне.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною третьою статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Суд зауважує, що для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Суд зазначає, що доказів про отримання позивачем копії оскаржуваного Наказу у липні 2022 року відповідачем не надано. З огляду на відсутність підтвердження аргументів відповідача, суд дійшов висновку, що звернувшись до суду 26.09.2022 (а.с. 20), позивач звернувся в місячний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 КАС України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Відповідно до витягу з наказу ТУ Служби судової охорони у Харківській області від 19.05.2021 позивач проходив службу в Службі судової охорони на посаді контролера ІІ категорії 2 відділення (Дзержинський районний суд) 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області (а.с. 52).

Відповідно до витягу з наказу ТУ Служби судової охорони у Харківській області від 15.02.2022 № 61 о/с позивачу надано щорічну чергову оплачувану відпустку за 2022 рік починаючи з 16.02.2022 по 02.03.2022 (а.с. 57).

24.02.2022 ТУ Служби судової охорони у Харківській області прийнято наказ № 73 о/с про відкликання з усіх видів відпусток за 2022 рік з 24.02.2022, зокрема, ОСОБА_1 (а.с. 58).

На підставі рапорту командира 2 підрозділу охорони майора Служби судової охорони ОСОБА_4 відповідачем прийнято наказ від 28.02.2022 № 80о/с про звільнення позивача з 28.02.2022 на підставі підпункту 5 (через службову невідповідність) пункту 2 розділу ХІІ Положення про проходження служби співробітниками служби судової охорони (59, 62).

В матеріалах наданих відповідачем наявна Довіреність від 16.06.2022 за підписом ОСОБА_5 про те, що він довіряє ОСОБА_6 отримати його трудову книжку та виписку з наказу про звільнення. Копією розписки ОСОБА_3 підтверджується отримання вказаних документів (а.с. 63, 64).

Згідно з Довідкою ТУ Служби судової охорони у Харківській області від 15.11.2022 № 51.06-32 середньоденне грошове забезпечення позивача становить 455,97 грн (а.с. 81).

Не погоджуючись з наказом про звільнення від 28.02.2022 № 80 о/с позивач звернувся до суду з даним позовом.

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд застосовує джерела правового регулювання у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, та зважає на таке.

Статтею 160 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, а також охорону приміщень суду, органів та установ системи правосуддя, виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їхніх сімей, працівників суду, забезпечення у суді безпеки учасників судового процесу здійснює Служба судової охорони.

Відповідно до статті 161 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Служба судової охорони є державним органом у системі правосуддя для забезпечення охорони та підтримання громадського порядку в судах.

Частина шоста статті 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачає, що порядок проходження служби співробітниками Служби судової охорони визначається у відповідному положенні, яке затверджується Вищою радою правосуддя за поданням Голови Служби судової охорони, погодженим з Державною судовою адміністрацією України.

Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони затверджено рішенням Вищої ради правосуддя від 04.04.2019 № 1052/0/15-19 (далі Положення).

Відповідно до пункту 3 розділу І Положення співробітниками Служби є громадяни, які в добровільному порядку прийняті на службу до Служби, склали Присягу співробітника Служби та яким присвоєно відповідно до цього Положення спеціальні звання.

Пунктами 1, 3 розділу ІІ передбачено, що співробітники користуються правами і виконують службові обов`язки відповідно до законодавства та цього Положення. Співробітники зобов`язані, зокрема: 1) чесно і сумлінно додержуватися Присяги співробітника Служби, виконувати закони України; 3) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) інструкцій, наказів керівництва; 5) знати свої функціональні обов`язки, порядок несення служби, особливості розташування об`єктів охорони, вразливі для нападу місця й належним чином забезпечувати охорону об`єктів.

Згідно з пунктом 7 розділу І Положення передбачено, що громадяни України, які вперше приймаються на службу, особисто складають та скріплюють власноручним підписом Присягу співробітника Служби такого змісту:

«Я, (прізвище, ім`я та по батькові), усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання співробітника та сумлінно виконувати свої службові обов`язки». Підписаний текст Присяги долучається до особової справи співробітника. Про прийняття Присяги робиться запис у трудовій книжці.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оборону України» визначено, що участь в обороні держави разом із Збройними Силами України беруть у межах своїх повноважень інші військові формування, утворені відповідно до законів України, Державна спеціальна служба транспорту, Державна служба спеціального зв`язку та захисту інформації України, а також відповідні правоохоронні органи.

Інші військові формування, утворені відповідно до законів України, та відповідні правоохоронні органи, зокрема: беруть участь у виконанні завдань територіальної оборони та руху опору, сприяють забезпеченню правового режиму воєнного стану; сприяють Збройним Силам України у виконанні ними завдань, здійснюють їх пріоритетне забезпечення та інші повноваження у сфері оборони України згідно із законодавством.

24.02.2022 ТУ Державної судової охорони у Харківській області було прийнято наказ «Про організацію діяльності Територіального управління Державної судової охорони у Харківській області в умовах воєнного стану». Відповідно наказано: 1. З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року до 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року перевести діяльність територіального управління Служби судової охорони у Харківській області (далі - територіальне управління) на посилений варіант несення служби в умовах воєнного стану. 2. Невідкладно ввести в дію «План дій співробітників територіального управління Служби судової охорони у Харківській області у разі загострення обстановки». 3. Службову діяльність спрямувати на якісне виконання завдань щодо забезпечення охорони приміщень судів, органів та установ системи правосуддя, підтримання громадського порядку в суді, припинення проявів неповаги до суду, забезпечення в суді безпеки учасників судового процесу та виконання функцій щодо державного забезпечення особистої безпеки суддів та членів їх сімей, працівників суду. 4. Основні зусилля зосередити на забезпеченні охорони приміщень судів, органів та установ системи правосуддя, недопущенні та своєчасному припиненні проявів неповаги до суду, порушень громадського порядку в приміщеннях та на території об`єктів охорони (а.с. 53-56).

Як вбачається з матеріалів справи, станом на 24.02.2022 позивач перебував у щорічній черговій оплачуваній відпустці. У зв`язку із введенням воєнного стану в Україні, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022 ТУ Державної судової охорони у Харківській області 24.02.2022 прийнято наказ № 73 о/с про відкликання з усіх видів відпусток за 2022 рік з 24.02.2022, зокрема, ОСОБА_1 .

Із рапорту командира 2 підрозділу охорони майора Служби судової охорони на виконання наказу Територіального управління від 24.02.2022 № 73 о/с стосовно відкликання співробітників Служби судової охорони з відпусток за 2022 рік, командиром 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони лейтенантом Служби судової охорони ОСОБА_3 24 лютого 2022 року після початку воєнного нападу Російської Федерації на Україну у телефонному режимі здійснено оповіщення всього особового складу 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони щодо збору співробітників в районних судах міста Харкова, де вони несуть службу.

Також лейтенантом Служби судової охорони ОСОБА_3 були повідомлені співробітники 2 відділення 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони, які на той час знаходились у відпустках, зокрема, контролер II категорії старший сержант Служби судової охорони ОСОБА_1 , про те, що він відзиваються з відпустки та повинен прибути до місця несення служби у Дзержинський районний суд м. Харкова.

Судом встановлено, що з пояснень ОСОБА_3 , який був безпосереднім керівником позивача рядовий Служби судової охорони ОСОБА_7 в той же день з`явився до місця несення служби у Дзержинський районний суд м. Харкова, а старший сержант Служби судової охорони ОСОБА_1 повідомив, що він знаходиться у селі Ядути, Ніжинського району, Чернігівській області та не має можливості прибути до територіального управління Служби судової охорони у Харківській області.

25 лютого 2022 року лейтенантом Служби судової охорони ОСОБА_3 в телефонному режимі доведено до старшого сержанта Служби судової охорони ОСОБА_1 вимога начальника Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області полковника Служби судової охорони ОСОБА_2 , що позивач має з`явитися до територіального управління Служби судової охорони у Чернігівській області для подальшої служби. Однак старший сержант Служби судової охорони ОСОБА_1 й на це не погодився, мотивуючи свою відмову відсутністю можливості виїхати з с. Ядути.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с. 59, 60-61) лейтенант Служби судової охорони ОСОБА_3 ще декілька разів телефонував старшому сержанту Служби судової охорони ОСОБА_1 з вимогою повернутися за місцем несення служби, але останній відповідав, що він хвилюється за своє життя, оскільки в Харкові небезпечно перебувати.

Станом на 28 лютого 2022 року, коли в умовах воєнного стану виникла нагальна потреба у посиленому забезпеченні охорони приміщень судів, органів та установ системи правосуддя, контролер II категорії 2 відділення 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони старший сержант Служби судової охорони ОСОБА_1 , який присягнув вірно служити Українському народові, чесного і сумлінного виконувати свої службові обов`язки та накази керівництва, не з`явився за місцем несення служби, чим порушив Присягу співробітника Служби судової охорони (а.с. 59).

Вказане також підтверджується поясненнями командира 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони ОСОБА_3 від 27.10.2022 (а.с. 60-61).

Суд зазначає, що позивач, як особа, яка перебуває на службі в судовій охороні, який склав присягу вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання співробітника та сумлінно виконувати свої службові обов`язки, повинен був вживати всіх можливих заходів з метою виконання покладених повноважень для захисту безпеки населення та інтересів держави.

Позивач на момент виникнення спірних правовідносин мав спеціальний статус працівника служби судової охорони, що додатково покладало на нього певні обмеження та обов`язки пов`язані із проходженням служби.

Щодо аргументів позивача про те, що про відкликання з відпустки відповідач зобов`язаний був повідомити його завчасно, то суд зазначає, що, як вбачається із зазначеного вище, прийняття відповідного наказу було зумовлено об`єктивними причинами, які є непередбачуваними, надзвичайними та винятковими обставинами, що не залежали від волі уповноважених осіб відповідача та які є загальновідомими повномаштабне вторгнення російської федерації на територію України та введення у зв`язку з цим воєнного стану.

Щодо недоведення до відома позивача змісту наказу ТУ Державної судової охорони в Харківській області від 24.02.2022 № 73 о/с про відкликання співробітників з відпусток, суд звертає увагу на загальновідомі обставини, що у вказаний період (кінець лютого березень 2022 року) через активні бойові дії на території північної та північно-східної частини України через військову агресією російської федерації поштове сполучення було тимчасово припинено. З огляду на вказане, суд зауважує, що інформування позивача у телефонному режимі про відкликання його з відпустки, в умовах крайньої необхідності, хоч і не передбачено нормами чинного законодавства, але в умовах воєнного стану може мати місце. Отже, мета була досягнута, але в інший спосіб, який не передбачений законом.

Також, суд критично оцінює аргументи позивача щодо неможливості дістатися з села Ядути, Ніжинського району Чернігівської області до міста Харкова, оскільки зазначена обставина не підтверджена жодними належними доказами.

Вказане свідчить про самоусунення позивачем працівником служби судової охорони, від виконання покладених на нього обов`язків.

З тексту Присяги співробітника Служби судової охорони, неухильне дотримання якої визначено законом, вбачається, що в основі поведінки працівника Служби судової охорони закладені етичні, правові та службово-дисциплінарні норми поведінки, недодержання яких утворює факт порушення Присяги. Тому, складаючи Присягу, працівник Служби судової охорони покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх виконання.

Порушення Присяги слід розуміти як скоєння працівником проступку (вчинку) проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження авторитету державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків.

Присяга передбачає зобов`язання виконувати обов`язки сумлінно.

Тобто, порушення Присяги - це несумлінне, недобросовісне виконання обов`язків працівником. Про несумлінність дій (бездіяльності) поліцейського свідчить невиконання обов`язків умисно або внаслідок недбалого ставлення до них.

Вимоги морального змісту віднесені до службово-трудових обов`язків працівників Служби судової охорони. Приймаючи присягу, позивач зобов`язався вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права і свободи людини, честь держави, з гідністю нести високе звання співробітника та сумлінно виконувати свої службові обов`язки.

Чинним законодавством не визначено поняття дискредитації.

Дискредитація (від французького слова discrediter - підривати довіру) - це підрив довіри когось, приниження чиєїсь гідності, авторитету. Аналізуючи складові цього поняття, суд дійшов до висновку, що вони тісно пов`язані з морально-етичними нормами. Отже, вчинки, що дискредитують працівників органів внутрішніх справ та власне органи поліції, пов`язані насамперед із низкою моральних вимог, які пред`являються до них під час здійснення службових функцій та у повсякденному житті.

Отже, під вчинками, що дискредитують особу, яка є працівником Служби судової охорони, слід розуміти протиправні, винні діяння, які здійснені такою особою, у зв`язку з виконанням службових обов`язків або не пов`язані з їх виконанням, але за своїм характером здатні принизити в очах громадськості гідність та авторитет працівника державного органу та власне Службу судової охорони.

З огляду на вказане, з точки зору стороннього розсудливого спостерігача, порушення позивачем цих приписів може сприйматися, як спроба підриву довіри до Служби судової охорони, і відповідальність за це несе держава.

Зазначене безумовно негативно впливає на рівень авторитету та довіри до Служби судової охорони з боку суспільства.

Суд звертає увагу на те, що як охоронець громадського порядку, держава має моральне зобов`язання бути взірцевою, вона повинна стежити за тим, щоб такими були й державні органи, що захищають публічний порядок (рішення ЄСПЛ від 19.06.2001 у справі Звежинський проти Польщі (заява № 34049/96), рішення ЄСПЛ від 19.04.2007 у справі Вільхо Ескелінен та інші проти Фінляндії (заява № 63235/00).

Відповідно до підпункту 5 пункту 2 розділу ХІІ Положення співробітник звільняється зі служби, а служба припиняється, зокрема, через службову невідповідність.

Разом з цим, необхідно звернути увагу на те, що Положення не надає конкретного визначення терміну службова невідповідність. При цьому, виходячи з вимог та обмежень, що ставляться до працівника Служби судової охорони, та загального розуміння понять, можна дійти висновку, що під службовою відповідністю мається на увазі відповідність працівника встановленим вимогам, добросовісне виконання вимог законодавства та дисциплінованість.

Таким чином, службова невідповідність - це невідповідність займаній посаді в силу фізичного стану, хвороби, неналежної професійної підготовки, порушення порядку і правил несення служби тощо.

У даній справі позивача звільнено саме на підставі підпункту 5 пункту ІІ розділу ХІІ Положення. Підставою для прийняття оскаржуваного Наказу зазначено рапорт майора ОСОБА_4 , командира 2 підрозділу охорони від 28.02.2022. Факти, викладені в рапорті свідчать про порушення працівником Служби судової охорони правил несення служби та, в свою чергу, про службову невідповідність.

З огляду на частину шосту статті 163 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд погоджується з твердженням позивача про те, що з метою оцінки ділових, професійних, особистих якостей, освітнього та кваліфікаційного рівнів, фізичної підготовки, визначення відповідності займаним посадам співробітників Служби судової охорони, вирішення питання про переміщення на нижчу посаду або звільнення співробітників Служби судової охорони через службову невідповідність проводиться їх атестування, однак у даному випадку службова невідповідність позивача була встановлена не за результатами проведення такого атестування.

Вирішуючи спір, суд також враховує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).

В ході судового розгляду відповідач обґрунтував правомірність звільнення позивача зі служби належними та допустимими в межах спірних правовідносин, доказами, з посиланням на відповідні положення чинного законодавства. Наведені ж позивачем доводи судом визнані необґрунтованими.

З приводу аргументів позивача щодо несвоєчасного ознайомлення його з наказом про звільнення та видачі його копії, суд зазначає таке.

У поданій до суду позовній заяві ОСОБА_1 вказав, що його було звільнено у зв`язку із неприбуттям на місце несення служби він дізнався від посадових осіб відповідача у середині березня 2022 року.

Як вбачається з пояснень командира 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони ОСОБА_3 від 27.10.2022 (а.с. 60-61) у червні 2022 року йому зателефонував ОСОБА_1 та попросив отримати у відділі по роботі з персоналом Територіального управління його трудову книжку та інші документи. Потім позивач передав йому довіреність для отримання документів. 29.07.2022 ОСОБА_3 були отримані трудова книжка ОСОБА_1 , його посвідчення про приписку до призовної дільниці, довідку до ІНФОРМАЦІЯ_1 , обхідний лист, витяг із наказу про звільнення.

Зазначені пояснення підтверджуються Довіреністю від 16.06.2022 за підписом ОСОБА_8 про те, що він довіряє ОСОБА_6 отримати його трудову книжку та виписку з наказу про звільнення. Копією розписки ОСОБА_3 підтверджується отримання вказаних документів (а.с. 63, 64).

ОСОБА_3 у своїх поясненнях вказав, що зазначені документи він переслав позивачу 29.07.2022.

Суд зауважує, що будучи обізнаним про своє звільнення, позивач мав реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою своєчасного отримання копії наказу про звільнення.

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачених трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Відповідно до частини першої статті 47 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України) роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Реалізація передбаченого статтею 47 КЗпП України права працівника отримати в день звільнення копію наказу про звільнення кореспондується не лише з обов`язком роботодавця видати вказаний документ, а й із добросовісною поведінкою самого працівника, який за наявності відповідної пропозиції роботодавця та фактичної можливості отримати ці документи, не ухиляється від їх отримання.

Виходячи із законодавчих приписів та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку, що звільнення позивача зі Служби судової охорони за службовою невідповідністю у зв`язку з невиконання службових обов`язків, було вчинено відповідно до вимог Положення про проходження служби співробітниками Служби судової охорони, а тому відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом України. А отже, наказ ТУ Служби судової охорони у Харківській області від 28.02.2022 № 80 о/с про звільнення ОСОБА_1 є правомірним і скасуванню не підлягає.

Позовні вимоги щодо поновлення позивача на посаді старшого сержанта служби Судової охорони, контролера ІІ категорії 2 відділення (Дзержинський районний суд) 5 взводу охорони 2 підрозділу охорони Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області та щодо стягнення з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу також задоволенню не підлягають, оскільки є похідними вимогами від вимоги про визнання наказу про звільнення протиправним.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що здійснення правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів, спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України» зазначив, що за змістом пункту 1 статті 6 Конвенції суди зобов`язані обґрунтувати свої рішення, проте це не може сприйматись як вимога давати детальну відповідь на кожен довод. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру ухвалюваного рішення (CASE OF Svetlana Vladimirovna PRONINA against Ukraine (Application no. 63566/00)).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного правового аналізу положень законодавства України та доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 72-74, 77, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області Марущенко Андрій Анатолійович, про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку, поновлення на посаді - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області, Майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, м. Харків, 61001, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: начальник Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області Марущенко Андрій Анатолійович, Майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, м. Харків, 61001.

Повний текст судового рішення складено 16 грудня 2022 року.

Суддя Л.О. Поліщук