Справа № 320/12451/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Національної поліції України та Головного управління національної поліції в Миколаївській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління національної поліції в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення різниці в грошовому забезпеченні, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Національної поліції України (далі - відповідач-1), Головного управління Національної поліції у Миколаївській області (далі - відповідач-2) в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Національної поліції України від 29 червня 2021 року № 800 о/с в частині звільнення позивача з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови;

- скасувати наказ відповідача від 30 червня 2021 року № 377 о/с в частині призначення позивача на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління ГУНП у Миколаївській області - начальника слідчого відділу;

- поновити позивача на посаді радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 1 липня 2021 року;

- стягнути з Національної поліції України на користь позивача різницю в грошовому забезпеченні за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачами подано апеляційні скарги, в яких, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просять скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апелянта відповідача -1 у справі ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання НПУ про залишення позову без розгляду та не взято до уваги надані додаткові докази, що спростовують достовірність посилань позивача, якими він первинно обґрунтовував поважність причин пропущення строків звернення до суду.

Також, апелянт вказує на безпідставний, абсолютно бездоказовий і нелогічний висновок суду першої інстанції про написання позивачем двох рапортів під психологічним тиском.

Крім того, зазначає про помилкові, формальні та нічим необґрунтовані висновки суду першої інстанції щодо порушення процедури призначення позивача на нижчу посаду, порушення в оформленні документів щодо цього призначення.

Аналогічні доводи містить і апеляційна скарга апелянта відповідача - 2.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для його скасування з огляду на наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, наказом Національної поліції України від 29 червня 2021 року № 800 о/с (по особовому складу) генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 звільнено з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 30 червня 2021 року та відповідно до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. В якості підстави для видання цього наказу зазначено рапорт позивача від 29 червня 2021 року та лист ГУ НП в Миколаївській області від 29.06.2021.

Не погоджуючись з наказом про звільнення та про призначення на нову посаду, позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачеві не пропонувалися усі вакантні посади, які були наявні у відповідача-1 із дня попередження про вивільнення до дня призначення на нову посаду. Водночас запропонована йому посада заступника начальника РУП - начальника слідчого відділу була нижчою, ніж займана у центральному органі управління поліції, передбачала менший посадовий оклад.

При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що про вимушене подання позивачем рапорта від 29 червня 2021 та справжні його наміри свідчить і те, що вже в серпні 2021 р. після виходу з відпустки та перебування на лікарняному він подав інший рапорт на переведення до нового місця служби в ГУНП в Черкаській області, а в подальшому звернувся до суду за поновленням на попередній посаді.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України від 2 липня 2015 року N 580-VIII «Про Національну поліцію України».

Частиною першою статті 17 Закону N 580-VIII визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції і якому присвоєно спеціальне звання поліції.

Відповідно до частин першої-третьої статті 59 Закону N 580-VIII служба в поліції є державною службою особливого характеру, яка є професійною діяльністю поліцейських з виконання покладених на поліцію повноважень.

Рішення з питань проходження служби оформлюються письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких установлюються Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 65 Закону N 580-VIII визначено, що переміщення поліцейських здійснюється:

1) на вищу посаду - у порядку просування по службі;

2) на рівнозначні посади:

-для більш ефективної служби, виходячи з інтересів служби;

-за ініціативою поліцейського;

-у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням реорганізації;

-у разі необхідності проведення кадрової заміни в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами (далі - місцевості з визначеним строком служби);

-за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;

-з меншим обсягом роботи з урахуванням професійних і особистих якостей - на підставі висновку атестації;

-у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри відповідно до статті 87 цього Закону;

3) на посади, нижчі ніж та, на якій перебував поліцейський:

-у зв`язку зі скороченням штатів або реорганізацією в разі неможливості призначення на рівнозначну посаду;

-за станом здоров`я - на підставі рішення медичної комісії;

-через службову невідповідність - на підставі висновку атестації з урахуванням професійних і особистих якостей;

-за ініціативою поліцейського;

-як виконання накладеного дисциплінарного стягнення - звільнення з посади відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

-у разі звільнення з посади на підставі рішення місцевої ради про прийняття резолюції недовіри, відповідно до статті 87 цього Закону;

4) у зв`язку із зарахуванням на навчання до вищого навчального закладу із специфічними умовами навчання, який здійснює підготовку поліцейських, на денну форму навчання, а також у разі призначення на посаду після закінчення навчання.

Посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачене вище спеціальне звання поліції.

Поліцейський, переміщений з вищої посади на посаду, нижчу ніж та, яку він займав, у подальшому просувається по службі з дотриманням вимог, визначених цим Законом, а звільнений з посади в дисциплінарному порядку, - після зняття дисциплінарного стягнення.

Якщо законом визначено додаткові вимоги до кандидатів на призначення на окремі посади в органах (закладах, установах) поліції, призначення на такі посади здійснюється за умови відповідності особи, яка призначається на таку посаду, додатковим вимогам.

Переведення поліцейських здійснюється у разі, якщо звільнення їх із посад або призначення на інші посади належить до номенклатури призначення різних керівників.

Переведення поліцейського може здійснюватися за його ініціативою, ініціативою прямих керівників (начальників), керівників інших органів (закладів, установ) поліції, які порушили питання про переміщення.

Переведення поліцейського здійснюється на підставі єдиного наказу про звільнення із займаної посади та направлення для подальшого проходження служби до іншого органу (закладу, установи) поліції та про призначення на посаду в органі (закладі, установі) поліції, до якого переміщується поліцейський.

У разі якщо згідно із законом та іншими нормативно-правовими актами призначенню поліцейського на посаду повинно передувати погодження відповідних органів державної влади або органів місцевого самоврядування чи їх посадових осіб, призначення на посаду здійснюється після отримання такого погодження.

Не допускається переміщення поліцейських на вищі посади протягом шести місяців з дня притягнення до адміністративної чи дисциплінарної відповідальності.

З метою забезпечення належної підготовки та видання наказів з питань проходження служби поліцейськими розроблено, відповідно до статті 59 Закону України "Про Національну поліцію, Порядок підготовки та видання наказів щодо проходження служби в поліції, затверджений наказом Міністерства внутрішніх справ України 23 листопада 2016 року N 1235 (далі - Порядок №1235).

Розділом ІІ Порядку №1235 визначено, що однією з підстав для видання наказу по особовому складу є призначення на посади, переміщення по службі, тимчасове виконання обов`язків за іншою посадою.

Згідно з пунктами 2-4 розділу ІІІ Порядку №1235 встановлено, що підставою для підготовки та видання наказів по особовому складу є документи з питань проходження служби, подані до підрозділу кадрового забезпечення поліцейським, його керівником або працівником, який здійснює кадрове забезпечення підрозділу.

Перелік документів з питань проходження служби визначається згідно з Переліком документів з питань проходження служби, затвердженим наказом МВС України від 23 листопада 2016 року N 1235 (далі - Перелік).

У разі необхідності для підготовки наказів можуть витребовуватися документи з певних питань проходження служби в поліції, передбачені чинним законодавством України.

Відповідно до підпунктів 1, 10-13, 32 пункту 11 Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877, далі - Положення № 877) Голова Національної поліції:

- очолює Національну поліцію та здійснює керівництво її діяльністю, представляє Національну поліцію у відносинах з іншими органами, підприємствами, установами та організаціями в Україні та за її межами;

- призначає на посаду та звільняє з посади за погодженням з Міністром внутрішніх справ керівників і заступників керівників структурних підрозділів центрального органу управління Національної поліції; призначає на посаду та звільняє з посади державних службовців та інших працівників центрального органу управління Національної поліції;

- приймає на службу та звільняє із служби, призначає на посаду та звільняє з посади поліцейських відповідно до закону;

- призначає на посаду та звільняє з посади керівників територіальних (у тому числі міжрегіональних) органів Національної поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ;

-підписує накази Національної поліції;

- здійснює інші повноваження, визначені законом.

Як вбачається з матеріалів справи, із 7 листопада 2015 року позивач проходив службу в органах Національної поліції та у складі апарату центрального органу управління Національної поліції України, має спеціальне звання генерал поліції третього рангу.

Із 1 червня 2020 року по 30 червня 2021 року позивач обіймав посаду радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України.

09 березня 2021 року Головою Національної поліції України видано наказ Національної поліції України від 9 березня 2021 року № 196, яким відповідно до статей 14 та 15 Закону України «Про Національну поліції» затверджено перелік змін у штатах Національної поліції України у центральному органі управління поліції та окремих територіальних органах поліції.

Вказаним наказом, зокрема, реорганізовано відділ взаємодії з правоохоронними органами ДЗДГ НПУ, в якому проходив службу позивач: скорочено 12 посад, та уведено 11 посад, з яких: 1 посада начальника відділу (державна служба); 5 посад - радників Голови Національної поліції України (середній склад поліції); 3 посади - помічників Голови Національної поліції України (середній склад поліції); 2 посади - провідних консультантів (цивільний персонал). Отже, вказаним наказом фактично відбулося скорочення посад за кількістю з 12 по 11 посад.

У зв`язку з наведеним, 12 травня 2021 року позивача попереджено про наступне вивільнення, що підтверджується попередженням з особистим підписом позивача про ознайомлення з ним у той же день.

Цього ж дня позивачу запропоновано перелік посад в територіальних органах Національної поліції України - чотири вакантні посади: начальник Чортківського РУП, заступник начальника Мелітопольського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Полтавського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Дарницького УП - начальник слідчого відділу ГУ НП у м.Києві.

Відповідно до рапорту Заступника начальника Департаменту - начальника управління комплектування ДКЗ НПУ полковника поліції Горошка Вячеслава від 12 травня 2021 року, позивач повідомив, що на жодну із запропонованих посад подавати рапорт не буде, оскільки його вони не влаштовують.

Крім того, 21 травня 2021 року, 2 червня 2021 року, 22 червня 2021 року відповідачем 1 було запропоновано позивачу перелік посад в територіальних органах Національної поліції України - три вакантні посади: заступник начальника Мелітопольського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Полтавського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Дарницького УП - начальник слідчого відділу ГУ НП; п`ять вакантних посад: заступник начальника Луцького РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Ужгородського РУП ГУ НП, заступник начальника Василівського РУП ГУНП в Запорізькій області, заступник начальника Мелітопольського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Дарницького УП - начальник слідчого відділу ГУ НП; дві вакантні посади - начальник слідчого відділу ГУ НП, заступник начальника Вознесенського РУП - начальник слідчого відділу ГУ НП.

29 червня 2021 року позивачем подано начальнику Головного управління Національної поліції в Миколаївській області рапорт з проханням призначити його на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління поліції - начальника слідчого відділення Головного управління Національної поліції в Миколаївській області.

Начальник ГУ НП в Миколаївській області листом від 29.06.2021 звернувся до Голови Національної поліції України, в якому повідомив про звернення до нього позивача з рапортом про переведення для подальшого проходження служби на посаді заступника начальника Вознесенського районного управління поліції - начальника слідчого відділення Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. Просив звільнити позивача з посади згідно з поданим рапортом та перевести до ГУНП, а також надіслати особову справу з довідкою про закінчення перевірки відповідно до Закону України «Про очищення влади», карткою обліку професійного навчання та листом підрозділу внутрішньої безпеки.

Наказом Національної поліції України від 29 червня 2021 р. № 800 о/с (по особовому складу) генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 звільнено з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови з 30 червня 2021 року та відповідно до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. В якості підстави для видання цього наказу зазначено рапорт позивача від 29 червня 2021 р. та лист ГУ НП в Миколаївській області від 29.06.2021.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 30 червня 2021 р. № 377 о/с (по особовому складу) призначено генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 , який прибув з центрального органу управління поліції, заступником начальника Вознесенського районного управління поліції - начальником слідчого відділення, з посадовим окладом 3250 гривень, встановивши надбавку за специфічні умови проходження служби в поліції у розмірі 75%. В якості підстави для видання цього наказу зазначено рапорт позивача від 29 червня 2021 р. та наказ НПУ від 29.06.2021.

У той же день 29 червня 2021 року позивачем подано рапорт начальнику Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про надання йому з 30 червня 2021 року відпустки з виїздом за кордон, а наказом цього ГУНП від 30 червня 2021 р. йому надано відпустку до 29 липня 2021 р.

Крім того, судом першої інстанції було встановлено, що до особової справи позивача приєднано подання за підписом начальника Вознесенського РУП підполковника поліції Олександра Пак на ім`я начальника ГУПН в Миколаївській області Сергія Шайхет про призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника управління поліції - начальника слідчого відділення Вознесенського районного управління поліції в Миколаївській області, а також подання про встановлення позивачу надбавки за специфічні умови проходження служби в поліції.

Листом від 13 липня 2021 р. особова справа позивача, його трудова книжка та інші особисті документи направлені Департаментом кадрового забезпечення національної поліції України до кадрового підрозділу ГУ НП в Миколаївській області і надійшли адресату 19 липня 2021 р.

Листом від 9 вересня 2021 р. особова справа позивача, його трудова книжка та інші особисті документи направлені з ГУ НП в Миколаївській області начальнику ГУ НП в Черкаській області для вирішення питання щодо переміщення позивача для подальшого проходження служби на посаду заступника начальника Уманського РУП - начальника слідчого відділу. Зазначено також, що документи від підрозділу внутрішньої безпеки будуть надіслані додатково. За минуванням потреби особову справу просили повернути.

Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Миколаївській області від 24 вересня 2021 року № 582 о/с (по особовому складу) генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 звільнено із займаної посади і переведено для подальшого проходження служби до Головного управління Національної поліції в Черкаській області. В якості підстави для видання цього наказу зазначено рапорт позивача від 30 серпня 2021 року та лист ГУ НП в Черкаській області від 23.09.2021.

Так, в межах даної справи позивачем оскаржується наказ НПУ від 29.06.2021 №800 о/с в частині звільнення його з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови та наказ ГУ НП у Миколаївській області від 30.06.2021 №377 о/с в частині призначення його на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління ГУ ПН у Миколаївській області - начальника слідчого відділу.

Так, наказом Голови Національної поліції від 29.06.2021 №800 о/с «По особовому складу» позивача звільнено із займаної посади відповідно до статті 65 Закону України «Про Національну поліцію» з подальшим призначенням на посаду до Головного управління НП у Миколаївській області.

З урахуванням повноважень наданих Положенням № 877, Голова НП України може призначати на посаду, звільнити з посади та здійснити переміщення/переведення поліцейських відповідно до вимог законодавства.

Вищевказаним наказом позивача звільнено із посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови Національної поліції України, а не з Національної поліції України.

Вказане звільнення було здійснено з метою переміщення поліцейського на іншу посаду, що відноситься до Головного управління НП у Миколаївській області.

Отже, вказаним наказом звільнення позивача з НП України не відбулось.

Відтак, посилання суду першої інстанції на порушення відповідачем 1 дотримання гарантій при здійсненні процедури скорочення посади позивача та його працевлаштування на іншу посаду а також переважне право позивача, як ветерана війни-учасника бойових дій, залишитися на роботі, колегія суддів вважає помилковими, позаяк виходячи із встановлених обставин справи таке право позивача було забезпечено, що підтверджується, зокрема, рапортом позивача про переведення його на посаду у ГУ НП в Миколаївській області.

При цьому, суд першої інстанції припустився помилки стверджуючи про те, відповідачем 1 пропонувалися позивачу для переведення посади, які були нижчими, а не рівнозначними, і передбачали переміщення по службі в іншу місцевість. Вказане спростовується матеріалами справи, зокрема пропозиціями інших рівнозначних посад, які пропонувалися позивачу.

Так, підстави та порядок переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції визначає стаття 65 Закону N 580-VIII. Вказаною статтею визначені види переміщення в залежності від посади, яку в майбутньому особа буде займати, зокрема:

-переміщення на вищу посаду;

-переміщення на рівнозначну посаду;

-переміщення на посади нижчі ніж та, на якій перебуває поліцейський.

У свою чергу, кожен із вказаних видів переміщення містить підстави для такого переміщення.

З аналізу положень статті 65 Закону N 580-VIII, вбачається, що за ініціативою поліцейського можливе переміщення як на рівнозначну посаду, так і на посаду, яка є нижчою ніж та, на якій він перебував.

Як встановлено вище, 29 червня 2021 року позивачем подано начальнику Головного управління Національної поліції в Миколаївській області рапорт з проханням призначити його на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління поліції - начальника слідчого відділення Головного управління Національної поліції в Миколаївській області. На вказаному рапорті міститься резолюція «до наказу».

Наказами № 800 о/с від 29.06.21 НП України та № 377 о/с від 30.06.2021 ГУ НП в Миколаївській області реалізовано рапорт ОСОБА_1 шляхом призначення на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління поліції - начальника слідчого відділення.

З наведеного вбачається, що призначення позивача на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління поліції - начальника слідчого відділення було здійснено за ініціативою поліцейського, тобто відповідно до вимог статті 65 Закону N 580-VIII.

В контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на положення КАС України згідно яких розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини першої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 72 КАС доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частин першої-третьої статті 73 КАС належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що обґрунтованість заявлених вимог та обставин, на яких такі вимоги ґрунтуються, має були підтверджена доказами, які підтверджують відповідні обставини, на які посилається учасник справи.

Посилаючись на певні факти як підстави своїх вимог, позивач має надати та/або послатися на наявність або відсутність певних доказів. Самого лише посилання на певні обставини недостатньо для висновку про їх об`єктивне існування.

Так, як зазначалося, позивач вказує, що рапорт поданий ним під тиском керівництва.

Проте, на підтвердження наведених обставин позивач не надав жодних доказів, та не послався на докази, які можуть підтвердити ці обставини, проте не можуть бути ним отримані. У свою чергу, відповідач вказані позивачем обставини заперечив.

При цьому, матеріали справи містять написаний позивачем рапорт 29.06.2021 з особистим підписом генерала поліції третього рангу ОСОБА_1 , зі змісту якого вбачається особисте волевиявлення позивача про призначення його на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління поліції - начальника слідчого відділення ГУ НП в Миколаївській області.

В контексті наведеного колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що вказаний рапорт позивача був написаний ним не за власною ініціативою, а внаслідок впливу, які не підтверджені матеріалами справи та не встановлені судом апеляційної інстанції.

Крім того, в суді апеляційної інстанції, під час судового засідання, позивач вказував про те, що на його переконання саме попередження його про майбутнє звільнення у зв`язку із скороченням його посади є тиском на нього з боку керівництва, оскільки у випадку не написання ним такого рапорту останнього взагалі буде звільнено зі служби.

Колегія суддів критично оцінює такі посилання позивача, та звертає увагу, що виконання відповідачем законодавчо встановлених приписів при скороченні посади та дотримання процедури повідомлення осіб, посада яких скорочена про майбутнє звільнення не може розцінюватись як тиск на таку особу, позаяк роботодавець в даному випадку виконує обов`язкові приписи законодавства, а не має на меті звільнити працівника з власної ініціативи.

При цьому, відповідачем було запропоновано позивачу інші вакантні посади, від переведення на які позивач відмовився з власних причин.

Більше того, колегія суддів звертає увагу позивача, що останній, вбачаючи порушення відповідачем процедури звільнення, не був позбавлений права відмовитися від усіх запропонованих йому посад та звернутись із позовом про поновлення його на попередній посаді до суду аргументуючи такими порушеннями.

Однак, позивач, написавши рапорт на призначення його на іншу запропоновану посаду фактично погодився із таким переведенням про що свідчить його власне волевиявлення викладене в такому рапорті.

Крім того, обставини на які посилається суд першої інстанції як такі, що свідчать про вимушене подання вказаного рапорту від 29 червня 2021 року, колегія суддів вважає недоречними та безпідставними, позаяк вказана обставина, що в серпні 2021 р. після виходу з відпустки та перебування на лікарняному позивач подав інший рапорт на переведення до нового місця служби в ГУНП в Черкаській області вказує лише про його намір перевестись до нового місця служби, але ж ніяк не підтверджує обставин написання позивачем рапорту під тиском.

Надаючи оцінку посиланням суду першої інстанції та доводам позивача про порушення відповідачами процедури його призначення на посаду в ГУ НП в Миколаївській області, з огляду на те, що таке призначення відбулось за один день, в той час коли призначення позивача на посаду в ГУ НП в Черкаській області потребувало більше часу, колегія суддів відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення. При цьому, обставини переведення позивача на посаду в ГУ НП в Черкаській області взагалі не стосуються предмету даного спору, виходячи із заявлених позивачем позовних вимог. А тому судом апеляційної інстанції вказаним обставинам оцінка не надається.

Будь яких процедурних порушень відповідачами при переведенні особи на посаду згідно її рапорту на посаду в ГУ НП в Миколаївській області апеляційним судом не встановлено.

За наведеного вище правового регулювання та встановлених обставин справи колегія суддів дійшла висновку, що НПУ та ГУ НП в Миколаївській області видаючи спірні накази діяли у межах та спосіб визначений законодавством, а відтак підстави для скасування таких наказів відсутні.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування наказу Національної поліції України від 29 червня 2021 року № 800 о/с в частині звільнення позивача з посади радника Голови відділу взаємодії з правоохоронними органами Департаменту забезпечення діяльності Голови та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідної від позовної вимоги про поновлення на роботі.

Крім того, як вбачається зі змісту апеляційної скарги відповідача - 1, останній вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та порушення позивачем строку звернення до суду.

Дослідивши вказані доводи колегія суддів зауважує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.10.2021 позовну заяву ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення різниці в грошовому забезпеченні за час виконання нижче оплачуваної роботи залишено без руху.

Вказаною ухвалою, судом першої інстанції було встановлено, що позивачем до позовної заяви подано заяву про поновлення строку звернення до суду. Вказана заява обґрунтована тим, що несвоєчасна подача позову обумовлена тим, що з 1 липня 2021 р. по 12 липня 2021 р. заявник перебував на амбулаторному лікуванні, з 12 липня 2021 р. по 22 липня 2021 р. позивач вибув із сім`єю за кордон для відпочинку, з 23 липня 2021 р. по 2 серпня 2021 р. захворів на ГРВІ, з 2 серпня 2021 р. по 20 серпня 2021 р. позивач виконував службові обов`язки у Вознесенському РУП ГУНП у Миколаївській області, з 3 серпня 2021 р. по 19 серпня 2021 р. дружина позивача проходила лікування, з 20 серпня 2021 р. позивач знову почав лікуватися та продовжує перебувати на лікарняному до цього часу.

Дослідивши вказане клопотання суд першої інстанції зазначив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 не заперечує, а навпаки самостійно підтверджує, що з оскаржуваними наказами йому стало відомо 30 червня 2021 р. Цей факт підтверджується й тим, що заявник на виконання спірних наказів прибув до нового місця служби. Проте, ОСОБА_1 зазначив, що не мав змоги подати до суду позовну заяву про скасування спірних наказів у період з 12 липня 2021 р. по 22 липня 2021 р. оскільки він вибув з сім`єю за кордон та у період з 3 серпня 2021 р. по 19 серпня 2021 р., оскільки дружина ОСОБА_1 - проходила лікування.

Суд зазначає, що вказані заявником факти та обставини не є безумовними підставами для поновлення строку звернення до суду. Суд також звертає увагу, що лікування дружини ОСОБА_1 не може бути підставою поновлення строку звернення до суду, оскільки позов подано ОСОБА_1 , а не його дружиною.

Щодо періоду з 2 серпня 2021 р. по 20 серпня 2021 р., коли ОСОБА_1 відбув для виконання службових обов`язків у Вознесенькому РУП ГУНП у Миколаївській області, оскільки одним із спірним наказом ОСОБА_1 призначено на посаду заступника начальника Вознесенського районного управління ГУ НП у Миколаївській області - начальника слідчого відділу, то суд зазначає про таке.

Указаний період також не є підставою для поновлення строку, оскільки не позбавляв ОСОБА_1 можливості звернення до суду. Суд зазначає, що ОСОБА_1 міг направити позовну заяву засобами поштового зв`язку або через Електронний суд.

Із цією позовною заявою ОСОБА_1 звернувся до суду 5 жовтня 2021 р., тобто з порушенням визначеного ст. 122 КАС України місячного строку звернення до адміністративного суду з позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання вимог вказаної ухвали суду було подано клопотання про поновлення строку звернення, обґрунтоване тим, що з 02.08.2021 по 19.08.2021 позивач перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного хворого.

Крім того, звернув увагу суду, що згідно консультативного заключення №251 від 04.10.2021, дружина позивача ОСОБА_3 у зв`язку з хворобою потребувала постійного амбулаторного нагляду та догляду в домашніх умовах за місцем проживання, та в зв`язку з тим, що з ними проживають тільки двоє їх неповнолітніх дітей, даний догляд здійснював позивач особисто.

Так, вищевказані обставини та обставини, вказані у заяві від 05.10.2021 виникли не залежно від волі позивач у зв`язку із погіршенням стану його здоров`я, об`єктивно були непереборними.

Надаючи оцінку наявності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду, колегія суддів зауважує наступне.

Виходячи із обставин справи встановлених під час судового розгляду вбачається, що позивач вказує як на підставу для написання ним рапорту про переведення на посаду в ГУ НП в Миколаївській області від 29.06.2021 тиск на нього з боку керівництва.

При цьому, наказ, який оскаржує позивач в межах даної справи виданий на підставі такого рапорту датований 29.06.2021.

Відтак на переконання колегії суддів, позивач знав про порушення свого права (на чому він наполягає) ще 29.06.2021.

Таким чином, строк для звернення до суду з позовом в такому випадку слід рахувати з 29.06.2021, який закінчується з огляду на приписи ст.122 КАС України 29.07.2021.

При цьому, обставини на які посилається позивач визначені наступними часовими рамками:

12.07.2021-22.07.2021 - відпустка, перебування за кордоном;

03.08.2021 - 19.08.2021 - дружина ОСОБА_1 перебувала на лікарняному;

02.08.2021-20.08.2021 - ОСОБА_1 відбув для виконання службових обов`язків за місцем роботи;

02.08.2021-19.08.2021 - ОСОБА_1 перебував на амбулаторному лікуванні.

05.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

При цьому, з наданих позивачем документів вбачається, що позивач перебував на амбулаторному лікуванні з 20.08.2021 по 28.08.2021, стати до роботи з 01.09.2021, що підтверджується листком непрацездатності первинний серії АЛА №152494.

Також, позивачем на підтвердження його перебування в амбулаторно-поліклінічному закладі з 01.07.2021 по 12.07.2021 надано виписку із медичної карти амбулаторного хворого 15376.

На підтвердження його перебування на амбулаторному лікуванні у період з 23.07.2021 по 02.08.2021 надано виписку із медичної карти амбулаторного хворого 15381(а.с.38 т.1).

На підтвердження його перебування на амбулаторному лікуванні у період з 02.08.2021 по 19.08.2021 надано виписку із медичної карти амбулаторного хворого 15381 (а.с.73 т.1).

Також, позивачем підтверджено його перебування у стаціонарі з 14.09.2021 по 05.10.2021 згідно довідки №314.

Однак, апелянт стверджує про те, що позивач у період з 30.07.2021 по 20.08.2021 виконував службові обов`язки за місцем служби.

Дослідивши вказані обставини, виходячи з доказів які були надані відповідачем до суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем підтверджено перебування позивача за місцем роботи та виконання службових обов`язків в період з 03.08.2021 по 18.08.2021.

За наведених обставин, враховуючи неоднозначність тверджень позивача щодо його перебування у спірний період на роботі чи на амбулаторному лікуванні, колегія суддів критично оцінює його доводи як і докази надані останнім щодо його перебування на лікарняному згідно виписок із медичних карт 15376 та 15381 виданих Агрономічною амбулаторією загальної практики сімейної медицини.

Крім того, виконання позивачем покладених на нього службових обов`язків не є поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, так само як і перебування особи у відпустці.

Колегія суддів зауважує, що вказані вище обставини не підтверджують поважності пропуску позивачем строку звернення до суду у періоди з 12.07.2021 по 22.07.2021, з 02.08.2021 по 20.08.2021, з 01.09.2021 по 13.09.2021.

Інших поважних причин не подання позову до суду у вказані вище періоди позивачем не вказано, а судом апеляційної інстанції, в тому числі під час з`ясування, таких обставин, в судовому засіданні, не встановлено.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було неповністю встановлено обставини справи, що призвело до помилкових висновків, в тому числі, щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку звернення до суду із вказаним позовом.

За наведених обставин колегія суддів зауважує, що доводи апелянтів знайшли своє підтвердження в ході перегляду оскаржуваного рішення, з огляду на що останнє підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Враховуючи вищевикладене та проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Національної поліції України та Головного управління національної поліції в Миколаївській області задовольнити.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 червня 2022 року скасувати, та прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Національної поліції України, Головного управління національної поліції в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді та стягнення різниці в грошовому забезпеченні - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 09.12.2022 року.