Справа № 640/27784/21
Суддя: Добрянська Я.І.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року м. Київ № 640/27784/21

Окружний адміністративний суд міста Києва в складі: судді Добрянської Я.І., розглянувши адміністративну справу в порядку спрощеного позовного провадження

за позовом ОСОБА_1

до Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), в якій просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у виплаті різниці недоплаченої суми пенсії за період з 01.02.2007 по 01.01.2008 в розмірі 53591,28 грн з урахуванням компенсації втрати частини доходів, за період з 01.01.2008 по 20.01.2009 в розмірі 95 846,16 грн. з урахуванням компенсації втрати частини доходів, за період з 20.01.2009 по 01.06.2014 в розмірі 491 910,4 грн. з урахуванням компенсації втрати частини доходів, за період з 01.06.2014 по 01.05.2016 в розмірі 2 553 грн. з урахуванням компенсації втрати частини доходів;

- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на користь ОСОБА_1 різниці недоплаченої суми пенсії за період з 01.02.2007 по 01.01.2008 в розмірі 98 250,68 (дев`яності вісім тисяч двісті п`ятдесят грн. шістдесят вісім коп.) з урахуванням компенсації втрати частини доходів, за період з 01.01.2008 по 20.01.2009 в розмірі 95 846,16 грн. (дев`яносто п`ять тисяч вісімсот сорок шість грн. шістнадцять коп.) з урахуванням компенсації втрати частини доходів, за період з 20.01.2009 по 01.06.2014 в розмірі 491 910,4 грн. (чотириста дев`яносто одна тисяча дев`ятсот десять грн. чотири коп.) з урахуванням компенсації втрати частини доходів, за період з 01.06.2014 по 01.05.2016 в розмірі 2 553 грн. (дві тисячі п`ятсот п`ятдесят три грн.) з урахуванням компенсації втрати частини доходів, а всього 688 560,24 (шістсот вісімдесят вісім п`ятсот шістдесят гривень двадцять чотири копійки) з урахуванням компенсації втрати частини доходів.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 29.03.2005 року позивач був звільнений з військової служби з військовим званням Генерал-лейтенант з посади Головнокомандувач Військово-Повітряних Сил ЗСУ. Йому була призначена пенсія за вислугу років у розмірі 90% сум грошового забезпечення. В період з 01.02.2007 року по 01.05.2016 року відповідач виплачував пенсію з обмеженням максимального її розміру. Оскільки таке обмеження нарахованої пенсії позивач вважає незаконним і таким, що порушує його конституційне право на належне пенсійне забезпечення позивач у серпні 2021 року звернувся до відповідача з заявою про виплату різниці недоплаченої суми пенсії. Листом відповідач фактично відмовив у перерахунку та виплаті пенсії. Вважає такі дії відповідача неправомірними, а тому вимушений звернутись до суду з позовом.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18.11.2021р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін.

Відповідач станом на момент прийняття рішення у справі відзиву на позовну заяву до суду не подав.

Згідно ч.6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.05.2020р. по справі №640/9110/19 визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку та виплаті позивачу з 01.01.2007 пенсії з розрахунку 90% грошового забезпечення без обмеження її максимального розміру з урахуванням усіх видів доплат, набавок, індексації та раніше виплачених сум; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві перерахувати та виплатити позивачу з 01.01.2007 пенсію без обмежень максимального розміру з розрахунку 90% грошового забезпечення з урахуванням усіх видів доплат, надбавок, індексації та раніше виплачених сум.

На виконання зазначеного вище рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.05.2020р. по справі №640/9110/19, відповідачем виплату перерахованої пенсії проведено у березні 2021 року. Подальший розмір пенсії з квітня 2021 року складає 33343,00 грн.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від. 08.09.2021 року №23937-23673/с-02/8-2600/21 позивачу роз`яснено, що нарахована у березні 2021 року різниця пенсії за період з 01.05.2016 року по 31.03.2021 року в сумі 1081239,72 грн. на виконання на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 19.05.2020р. по справі №640/9110/19 буде виплачуватись в межах бюджетних асигнувань.

Позивач, вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті різниці недоплаченої суми пенсії та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати пенсійної заборгованості, звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Згідно частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що 10.08.2021 позивач звернувся із заявою до відповідача і просив: здійснити виплату різниці пенсії з 01.02.2007 по 01.01.2008 р. в розмірі 53591,28 грн з урахуванням компенсації втрати частини доходів, за період з 01.01.2008 по 20.01.2009 в розмірі 95 846,16 грн. з урахуванням компенсації втрати частини доходів, за період з 20.01.2009 по 01.06.2014 в розмірі 491 910,4 грн. з урахуванням компенсації втрати частини доходів, за період з 01.06.2014 по 01.05.2016 в розмірі 2 553 грн. з урахуванням компенсації втрати частини доходів.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ, який набрав чинності з 01.01.2001 року, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі-компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 р. N 159 затверджений Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).

Відповідно до п.1 Порядку №159 дія цього Порядку поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з п.2 Порядку №159 компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Відповідно до п.3 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, допомога дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до п. 5 Порядку № 159 сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Згідно з п.7 Порядку № 159 компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.

Суд зазначає, що наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Наведене свідчить, що основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком №159, компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.

Також, дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Виходячи з вищенаведеного, основною умовою для виплати громадянину передбаченої ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», та Порядком №159 є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії), незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2018 року по справі №162/787/16-а, від 14 квітня 2021 року у справі №465/322/17.

Суд зазначає, що як встановлено вище Головним управлінням Пенсійного фонду в м.Києві позивачу на виконання рішення Окружного адміністративного суду м.Києва від 19.05.2020 року у справі № 640/9110/19 про зобов`язання перерахувати та виплатити позивачу з 01.01.2007 пенсію без обмежень максимального розміру з розрахунку 90% грошового забезпечення з урахуванням усіх видів доплат, надбавок, індексації та раніше виплачених сум нараховано у березні 2021 року різницю недоплаченої пенсії з 01.05.2016 року по 31.03.2021 року в сумі 1081239,72 грн.яка виплачується в межах бюджетних асигнувань..

При цьому, суд зауважує, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в т. ч. пенсія (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат), у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Таким чином, компенсація втрати частини доходів нараховується лише на нараховані та фактично виплачені із порушенням строків доходи.

Суд покликаний відновити порушене право позивача у найбільш ефективний спосіб, проте за наявними оціненими судом доказами не вбачається протиправність дій відповідача у контексті критеріїв частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 59 Висновку Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи з питання «Правосуддя та суспільство» зазначено, що юридичні поняття та норми можуть бути вичерпно пояснені цитуванням законодавства або судових рішень. ЄСПЛ у рішенні від 10.02.2010 у справі Серявін та інші проти України, № 4909/04, пункт 58 зазначив, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 ЄКПЛ зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі Ruiz Torija проти Іспанії від 09.12.1994, № 303-A, п.29).

Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог, а відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, відсутні підстави для вирішення питання розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 9, 77, 78, 90, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 КАС України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295, 296 КАС України.

Суддя Я.І. Добрянська