Справа № 815/4162/16
Суддя: Шевцова Н.В.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 815/4162/16

адміністративне провадження № К/990/30042/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Шевцової Н.В.,

суддів: Данилевич Н.А., Мацедонської В.Е.,

розглянувши у попередньому судовому засідання як суд касаційної інстанції адміністративну справу № 815/4162/16

за позовом ОСОБА_1

до Управління МВС України на Одеській залізниці

за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головного управління Національної поліції в Одеській області,

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку

за касаційною скаргою Міністерства внутрішніх справ України

на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року, постановлену у складі головуючого судді Вовченко O.A.,

та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року, прийняту в складі колегії суддів: судді-доповідача Танасогло Т.М., суддів: Градовського Ю.М., Шеметенко Л.П.,

УСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У 2016 році ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці (далі - відповідач, Управління МВС України на Одеській залізниці), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - третя особі-1, ГУ ДКС України в Одеській області), Головного управління Національної поліції в Одеській області (далі - третя особі-2, ГУ НП в Одеській області), у якому просив:

1.1. визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 08 вересня 2015 року №127 о/с в частині звільнення з 08 вересня 2015 року у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) майора міліції ОСОБА_1 слідчого слідчої частини слідчого відділу Управління МВС України на Одеській залізниці;

1.2. поновити майора міліції ОСОБА_1 на посаді слідчого слідчої частини слідчого відділу Управління МВС України на Одеській залізниці з 08 вересня 2016 року;

1.3. стягнути з Управління МВС України на Одеській залізниці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 08 вересня 2016 року до день фактичного поновлення на службі;

1.4. зобов`язати Ліквідаційну комісію Управління МВС України на Одеській залізниці розглянути кандидатуру майора міліції ОСОБА_1 для зайняття рівнозначної посади відповідно до пункту 9 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію", у ГУ НП в Одеській області та видати відповідний наказ з цього приводу.

2. Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, залишеною в силі постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18 квітня 2019 року, позов задоволено частково.

2.1. Визнано протиправним і скасовано наказ відповідача від 08 вересня 2015 року №127 о/с в частині звільнення майора міліції ОСОБА_1 слідчого слідчої частини слідчого відділу Управління МВС України на Одеській залізниці з 08 вересня 2015 року за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

2.2. Поновлено майора міліції ОСОБА_1 слідчого слідчої частини слідчого відділу Управління МВС України на Одеській залізниці з 08 вересня 2015 року.

2.3. Зобов`язано Ліквідаційну комісію Управління МВС України на Одеській залізниці здійснити розрахунок та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 слідчого слідчої частини слідчого відділу Управління МВС України на Одеській залізниці з 08 вересня 2015 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого1995 року №100.

2.4. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

3. 19 червня 2019 року Одеським окружним адміністративним судом у справі №815/4162/16 видано виконавчий лист про зобов`язання ліквідаційну комісію Управління МВС України на Одеській залізниці здійснити розрахунок та виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 слідчого слідчої частини слідчого відділу Управління МВС України на Одеській залізниці з 08 вересня 2015 року відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

4. Старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області 15 липня 2019 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №59549517 щодо виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2021 року у справі №815/4162/16.

5. 28 січня 2022 року до Одеського окружного адміністративного суду за вх. №6074/22 надійшла заява представника позивача про заміну сторони виконавчого провадження з боржника Ліквідаційної комісії управління МВС України на Одеській залізниці на Міністерство внутрішніх справ України (далі - МВС України).

5.1. Заяву обґрунтовано тим, що МВС України відповідно до Положення про МВС України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №878 (далі - Положення №878) є правонаступником боржника у виконавчому провадженні - Управління МВС України на Одеській залізниці, яке згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань припинено 16 січня 2021 року.

6. Судами попередніх інстанцій установлено таке:

6.1. МВС України видано накази від 14 квітня 2015 року № 431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ" та від 08 червня 2015 року № 661 «Про ліквідацію УМВС України на Одеській залізниці».

6.2. Відповідно до відомостей, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Управління МВС України на Одеській залізниці (), його засновником є МВС України; основний вид діяльності - діяльність з охорони громадського порядку та безпеки; рішення про створення та припинення вказаної юридичної особи публічного права приймалися МВС України.

6.3. Також згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - Управління МВС України на Одеській залізниці (), 16 січня 2021 року внесено відомості про припинення цієї юридичної особи (номер запису 007037176).

ІІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

7. Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року, заяву представника ОСОБА_1 задоволено.

7.1. Замінено боржника у виконавчому провадженні ВП №59549517 щодо виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2019 року у справі №815/4162/16 з Ліквідаційної комісії Управління МВС на Одеській залізниці () на МВС України ().

8. Задовольняючи вказану заяву про заміну сторони виконавчого провадження суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що в цьому випадку фактично мала місце реорганізація Управління МВС України на Одеській залізниці, а не ліквідація, а тому оскільки завдання та функції держави, які були покладені на Управління МВС України на Одеській залізниці, з огляду на приписи Положення № 878 закріплені за МВС України, саме вказане міністерство є правонаступником УМВС України на Одеській залізниці. При цьому, судами попередніх інстанцій ураховано правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 804/8952/15, яка полягає у тому, що держава не відмовилася від виконання завдань і функцій по діяльності з охорони громадського порядку та безпеки, які виконувалися Управлінням МВС України на залізничному транспорті, вказані завдання і функції згідно Постанови № 878 закріплені за МВС України.

8.1. Залишаючи без змін ухвалу суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції відхилив доводи апелянта - МВС України щодо порушення судом першої інстанції частини другої статті 379 КАС України у зв`язку з розглядом питання про заміну сторони виконавчого провадження без повідомлення МВС України та зазначив, що вказана норма зобов`язує суд при розгляді заяви про заміну сторони виконавчого провадження здійснити повідомлення державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи, а МВС України у цьому випадку не є ані державним виконавцем, ані заінтересованою особою, яка звернулася з поданням (заявою), ані учасником справи.

ІV. Касаційне оскарження

9. 01 листопада 2022 року у Верховному Суді зареєстровано касаційну скаргу МВС України на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року.

10. На обґрунтування наявності підстав для касаційного оскарження скаржник зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції, ухвалюючи судові рішення, порушили вимоги частини другої статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки суд першої інстанції розглянув питання про заміну сторони виконавчого провадження за відсутності МВС України, а суд апеляційної інстанції не урахував висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладені у постановах від 06 серпня 2020 року у справі №821/3865/15-а, від 25 червня 2020 року у справі №420/6852/18, від 23 травня 2018 року у справі № П/811/3414/15, від 22 жовтня 2020 року у справі №520/5147/19 щодо передачі функцій ліквідованих управлінь МВС України до відповідних управлінь Національної поліції.

11. У касаційній скарзі МВС України просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивача про заміну сторони виконавчого провадження.

12. Касаційна скарга не містить клопотання про розгляд справи за участі представника МВС України.

13. Ухвалою Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у складі колегії суддів: судді-доповідача Шевцової Н.В., суддів Данилевич Н.А., Мацедонської В.Е., відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою МВС України. Витребувано із Окружного адміністративного суду міста Києва матеріали справи № 815/4162/16.

14. 21 листопада 2022 року справа № 815/4162/16 надійшла до Верховного Суду.

15. Від учасників справи відзивів на касаційну скаргу МВС України не надходило, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.

V. Релевантні джерела права й акти їхнього застосування. Позиція Верховного Суду

16. Частиною першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

17. Згідно з частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

18. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

19. Вирішуючи питання про обґрунтованість касаційної скарги МВС України, суд касаційної інстанції виходить з такого.

20. Відповідно до ухвали Верховного Суду від 10 листопада 2022 року касаційне провадження у справі відкрито з метою перевірки доводів касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанції норм процесуального права, що є підставою касаційного оскарження згідно із частиною другою статті 328 КАС України.

21. За правилами частин першої, другої та четвертої статті 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

21.1. Суд розглядає питання про заміну сторони виконавчого провадження в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

21.2. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

22. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (тут і далі - Закон № 1404-VIII, у редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

23. Відповідно до частин першої та другої статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

24. Положеннями абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII встановлено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

25. З аналізу наведених правових норм випливає, що підставою для заміни сторони виконавчого провадження є припинення юридичної особи (яка є стороною виконавчого провадження) та перехід її прав і обов`язків до іншої юридичної особи.

26. За змістом статті 81 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом.

27. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

28.1. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

29. Порядок утворення, реорганізації або ліквідації юридичних осіб публічного права врегульовано спеціальним законодавством, а саме: Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» від 17 березня 2011 року № 3166-VI (тут і далі - Закон № 3166-VI, у редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження) та Порядком здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 (тут і далі - Порядок № 1074, у редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження).

30. Частиною першою статті 1 Закону № 3166-VI передбачено, що систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства та інші центральні органи виконавчої влади.

31. Згідно з частиною першою статті 4, частинами першою та п`ятою статті 5 Закону № 3166-VI міністерства та інші центральні органи виконавчої влади є юридичними особами публічного права. <…> Міністерства, інші центральні органи виконавчої влади припиняються як юридичні особи з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію їх припинення.

32.1. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади утворюються, реорганізовуються та ліквідуються Кабінетом Міністрів України за погодженням із Прем`єр-Міністром України. Міністерство, інший центральний орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

33. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону № 3166-VI територіальні органи міністерства утворюються як юридичні особи публічного права в межах граничної чисельності державних службовців та працівників міністерства і коштів, передбачених на утримання міністерства, ліквідуються, реорганізовуються за поданням міністра Кабінетом Міністрів України.

34. Пунктом 5 Порядку № 1074 передбачено, що орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації.

35. За правилами пункту 6 Порядку № 1074 права та обов`язки органів виконавчої влади переходять:

у разі злиття органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття;

у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади;

у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу;

у разі перетворення органу виконавчої влади -- до утвореного органу виконавчої влади;

у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань і функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

36. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що підставами для заміни сторони виконавчого провадження - суб`єкта владних повноважень правонаступником є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції. При цьому, під час розгляду вказаного питання підлягають дослідженню докази, які підтверджують факт вибуття сторони виконавчого провадження, а також підстави для правонаступництва відповідної особи, що є можливим на всіх стадіях виконавчого провадження: з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.

37. Вирішуючи питання публічного правонаступництва для цілей вирішення питання про заміну боржника у виконавчому провадженні у спорі, пов`язаному із проходженням особою публічної служби, Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватися від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. Суд наголосив, що такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації. У цій постанові Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого:

37.1. якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень;

37.2. якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

38. У наведеній постанові Верховний Суд наголосив, що у випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби.

39. Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

40. У постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270 Верховний Суд указав на те, що правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

41. Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.

42. Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів звертає увагу, що боржником у виконавчому провадженні, відкритому щодо виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 19 червня 2021 року у справі №815/4162/16 щодо стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зазначено Ліквідаційну комісію Управління МВС України на Одеській залізниці.

43. Отже, спір у цій справі, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, виник у відносинах публічної служби у зв`язку з проходженням та припиненням позивачем служби в органах внутрішніх справ та не стосується публічно-владних функцій Управління МВС України на Одеській залізниці.

44. У цій справі судами попередніх інстанцій також встановлено, що МВС України видано накази від 14 квітня 2015 року № 431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ" та від 08 червня 2015 року № 661 «Про ліквідацію УМВС України на Одеській залізниці».

45. Згідно з даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи - Управління МВС України на Одеській залізниці (), 16 січня 2021 року внесено відомості про припинення цієї юридичної особи (номер запису 007037176).

46. При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до відомостей, які зазначені у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Управління МВС України на Одеській залізниці (), його засновником є МВС України; основний вид діяльності - діяльність з охорони громадського порядку та безпеки; рішення про створення та припинення вказаної юридичної особи публічного права приймалися МВС України.

47. Пунктом 1 Положення про МВС України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 878 (далі - Положення № 878, у редакції, чинній на момент звернення із заявою про заміну сторони виконавчого провадження), визначено, що МВС України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. МВС є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах, зокрема, забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, а також надання поліцейських послуг.

48. Ураховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що держава не відмовилася від виконання завдань і функцій по діяльності з охорони громадського порядку та безпеки, які виконувалися Управлінням МВС України на Одеській залізниці, вказані завдання і функції згідно з Положенням № 878 закріплені за МВС України. Відтак, МВС України є правонаступником Управління МВС України на Одеській залізниці.

49. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №804/8952/15 у подібних правовідносинах, вирішуючи питання про заміну боржника у виконавчому провадженні - Управління МВС України на залізничному транспорті. І саме цей висновок застосованого судами першої та апеляційної інстанції в оскаржуваних судових рішеннях.

50. Отже, наведені в касаційній скарзі мотиви та доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій і не дають підстав уважати, що ними допущено порушення норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень.

51. Водночас, реагуючи на доводи скаржника про неврахування судом апеляційної інстанції у цій справі правових висновків, викладених у постановах від 06 серпня 2020 року у справі №821/3865/15-а, від 25 червня 2020 року у справі № 420/6852/18, від 23 травня 2018 року у справі № П/811/3414/15, від 22 жовтня 2020 року у справі № 520/5147/19, колегія суддів зазначає таке.

52. Колегія суддів звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово надавала роз`яснення як треба розуміти подібність правовідносин.

53. Розглядаючи це питання, Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).

54. Колегія суддів наголошує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

55. Аналіз постанов Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі № 821/3865/15-а, від 25 червня 2020 року у справі № 420/6852/18, від 23 травня 2018 року у справі №П/811/3414/15, від 22 жовтня 2020 року у справі № 520/5147/19, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, не підтверджує підставу для касаційного оскарження судових рішень у справі, яка розглядається, оскільки у наведених постановах Верховним Судом не вирішувалося питання про заміну боржника у виконавчому провадженні правонаступником - МВС України. При цьому, у наведених справах Верховним Судом ураховувався факт передачі функцій управлінь МВС України, відповідно, в Херсонській, Одеській, Кіровоградській та Харківській областях, що ліквідувалися, до новоутворених управлінь Національної поліції у цих областях.

56. Отже вищезазначені постанови Верховного Суду не можуть бути прикладом правозастосування, яке повинно враховуватися судом при виборі норми права, що підлягає застосуванню відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України.

57. Доводи скаржника про порушення судом першої інстанції частини другої статті 379 КАС України колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вказана норма процесуального права, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, зобов`язує суд при розгляді заяви про заміну сторони виконавчого провадження здійснити повідомлення державного виконавця або заінтересованої особи, які звернулися з поданням (заявою), та учасників справи, натомість МВС України у цьому випадку не є ані державним виконавцем, ані заінтересованою особою, яка звернулася з поданням (заявою), ані учасником справи.

58. При цьому, судом апеляційної інстанції надана належна оцінка доводам МВС України, викладеним у поданій ним апеляційній скарзі, щодо того хто є правонаступником Управлінням МВС України на Одеській залізниці, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

59. Згідно зі статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

60. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу МВС України необхідно залишити без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

VІІ. Судові витрати

61. З огляду на категорію справи та результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення.

2. Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2022 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2022 року у справі №815/4162/16 залишити без змін.

3. Судові витрати не розподіляються.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

СуддіН.В. Шевцова Н.А. Данилевич В.Е. Мацедонська