Справа № 120/16548/21-а
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/16548/21-а

Головуючий у 1-й інстанції: Поліщук І.М.

Суддя-доповідач: Сушко О.О.

09 грудня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Залімського І. Г. Мацького Є.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача щодо ненарахування та не виплати йому середнього заробітку за період затримки у проведенні остаточного розрахунку при звільненні, а також зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити йому середній заробіток за період з 30.04.2020 року по 19.11.2021 року.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2020 по 19.11.2021.

Зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.04.2020 по 19.11.2021 в розмірі 28660 (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят) гривень 93 копійки.

Не погоджуючись з вказаним рішенням у частині визначення розміру компенсації за затримку розрахунку при звільненні, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення у цій частині та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

У свою чергу, відповідач не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, однак, апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 , яка перебуває на всіх видах забезпечення у військовій частині НОМЕР_1 .

Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України № 603 від 15.12.2017 позивача звільнено з військової служби за станом здоров`я, з 29.12.2017 року виключено із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Позивач звернувся з позовом до Вінницького окружного адміністративного суду з підстав не проведення з ним повного розрахунку при звільненні.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 07.11.2019 по справі №120/3301/19-а, окрім іншого, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 29.12.2017 року у сумі 3630 грн. 17 коп. у відповідності до Довідки-розрахунку індексації від 19.09.2019 року № 427.

В подальшому, рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2020 по справі №120/4272/19-а, окрім іншого, зобов`язано відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки позивачу як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2017 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 29.12.2017 року.

З матеріалів справи вбачається, що 30.04.2020 позивачу здійснено виплату компенсації за не невикористані дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення в сумі 20484, 47 грн.

Оскільки, остаточний розрахунок при звільненні з позивачем було проведено лише 30.04.2020, позивач звернувся до відповідача із заявою від 11.09.2020, в якій, окрім іншого, просив виплатити йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідач, листом 18.09.2020 №350/118/2903-пс відмовив в нарахуванні та виплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Не погоджуючись із такою відмовою, позивач звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 по справі №120/5522/20-а, окрім іншого, зобов`язано відповідача нарахувати та виплатити позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2017 по 29.04.2020 в розмірі 6930,58 грн.

Позивач зазначив, що розрахунок, проведений з ним 29.04.2020 ще не є остаточним.

Усього на виконання судових рішень були здійсненні виплати:

рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 07.11.2019 по справі №120/3301/19-а - індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 року по 29.12.2017 року у сумі 3630 грн.;

рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 06.02.2020 по справі №120/4272/19-а - компенсації за не невикористані дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення в сумі 20484, 47 грн.;

рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13.10.2020 по справі №120/3615/20-а - грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 24 повних календарних років з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди у розмірі 60% грошового забезпечення у сумі 54434,01 грн.;

постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21.09.2021 у справі №120/3612/20-а - індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 29.12.2017, враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 01.01.2008 з урахуванням виплаченої суми в сумі 70405,40 грн.

Позивач вважає, що наявні підстави для виплати йому середнього заробітку за період з 30.04.2020 по 19.11.2021.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів частково погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, відповідно до статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Строки проведення розрахунку при звільненні та відповідальність за недотримання таких строків визначені статтями 116 та 117 Кодексу законів про працю України.

Так, у статті 116 КЗпП визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Водночас, статтею 117 Кодексу законів про працю України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Однак, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відтак, вказаними нормами визначено обов`язок роботодавця провести розрахунок із працівником саме в день його звільнення; при цьому, у разі наявності вини власника або уповноваженого ним органу щодо невиплати працівникові належних йому сум при звільненні в такому разі при відсутності спору щодо розміру таких сум підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Частиною першою статті 117 КЗпП України передбачено, що обов`язок роботодавця перед колишнім працівником щодо своєчасного розрахунку при звільненні припиняється проведенням фактичного розрахунку, тобто, реальним виконанням цього обов`язку. І саме з цією обставиною пов`язаний період, протягом до якого до роботодавця є можливим застосування відповідальності.

Таким чином, частина перша статті 117 КЗпП України переважно стосується випадків, коли роботодавець за відсутності спору свідомо та умисно не проводить остаточний розрахунок з колишнім працівником.

При цьому, частина друга статті 117 КЗпП України стосується тих випадків, коли наявний спір між роботодавцем та колишнім працівником про належні до виплати суми та фактично охоплює два випадки вирішення такого спору.

Так, якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування (тобто, зазначене в частині першій статті 117 КЗпП України).

У цьому випадку законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює можливість відповідальність роботодавця протягом усього періоду прострочення.

Отже, є помилковими доводи відповідача про те, що у спірному випадку на нього не поширюється відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.

Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Враховуючи те, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців Збройних Сил України, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, колегія суддів приходить до висновку про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення зі Збройних Сил України.

Не проведення з вини військової частини НОМЕР_3 розрахунку із позивачем у відповідні строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати останньому його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у постанові від 30 листопада 2020 року в справі №480/3105/19, зазначено з-поміж іншого, що синтаксичний розбір текстуального змісту статті 117 КЗпП України дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми. Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. Цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку. Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, проте за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку.

На виконання рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 року у справі №120/5522/20-а відповідачем виплачений позивачу середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 6930,58 грн.

Разом із тим, визначаючи суму середнього заробітку за час затримки повного розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції у своєму рішенні не встановив розмір усіх належних звільненому працівникові сум, що є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно наданої сторонами інформації, а саме інформаційної довідки грошове забезпечення позивача за листопад 2017 року становило 12261,60 грн., за (29 днів) грудня 2017 року становило 11470,53 грн. Відтак, середньоденна заробітна плата позивача за вказаний період складала 402,23 грн.

Відповідно розмір усіх належних сум до виплати позивачу на час звільнення становить 344631,88 грн. (100%), з яких:

суми, що були виплачені позивачу при звільненні у розмірі 195678 грн.;

спірної суми у розмірі 148953, 88 грн. виплаченої на виконання судових рішень.

Таким чином, частка спірних сум у належних при звільненні виплатах становить 43,22% (148953,88х100/344631,88).

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Колегія суддів вважає належним способом захисту прав позивача буде стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.12.2017 року по 19.11.2021 рік (1422 дня).

Виходячи з принципу пропорційності, належним і достатнім способом захисту порушених прав позивача, з урахуванням виплаченої суми за рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14.01.2021 по справі №120/5522/20-а, є стягнення з відповідача на його користь 240275,31 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (402,23х43,22/100х1422-6930,58).

З урахуванням наведеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

З урахуванням наведеного, ухвалене у справі судове рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 15 лютого 2022 року скасувати.

Ухвали нове судове рішення, яким визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (код НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 грудня 2017 року по 19 листопада 2021 рік у сумі 240275,31 грн. (двісті сорок тисяч двісті сімдесят п`ять гривень 31 копійка) з утриманням податків і зборів відповідно до вимог закону.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Залімський І. Г. Мацький Є.М.