Справа № 440/3356/22
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 р. Справа № 440/3356/22
Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: П`янової Я.В. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 р. (постановлену суддею Костенко Г.В.) по справі № 440/3356/22

за позовом Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області

до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, третя особи ОСОБА_1

про виизнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:

01.03.2022 р. Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, в якій просила визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області № ПЛ/:03:005/00000168 від 05.11.2013 р. "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою".

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 21.03.2022 р. залишено без руху позовну заяву Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області та роз`яснено позивачу, що недоліки позовної заяви підлягають усуненню, шляхом надання до Полтавського окружного адміністративного суду: позовної заяви, оформленої відповідно до вимог статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України (в подальшому КАС України) із зазначенням обґрунтування повноважень Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області на звернення до адміністративного суду із цим позовом із зазначенням відповідного законодавчого врегулювання такого права, а також доказів надіслання такої позовної заяви іншим учасникам справи відповідно до вимог частини другої статті 161 КАС України; заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з доказами поважності причин його пропуску.

Позивачем до суду першої інстанції подано уточнену позовну заяву від 30.03.2022 р. та заяву про поновлення строку звернення до суду.

В обґрунтування вищевказаних заяв позивачем зазначено, що до повноважень органів місцевого самоврядування належить звернення до суду з позовами про визнання незаконними актів органів влади, які обмежують права територіальної громади та повноваження органів та посадових осіб місцевого самоврядування. З 27.05.2021 р. Лубенська міська рада набула права власності на спірну земельну ділянку і відповідно до ст. 12 Земельного кодексу України має право нею розпоряджатися. Щодо поновлення строку на звернення до суду з адміністративним позовом позивачем зазначено, що 01.10.2021 р. на адресу Лубенської міської ради надійшла заява ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що розташована за межами с. Пишне Лубенського району, площею 2,0 га, кадастровий номер :03:005:0049, до якої додано витяг із Державного земельного кадастру про земельну ділянку, оригінал проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області № ПЛ/:03:005/00000168 від 05.11.2013 р. "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою". Тобто, лише 01.10.2021 р. позивачу стало відомо про існування оскаржуваного наказу, а тому 01.03.2022 р. (через 5 місяців) позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 р. вказану позивачем у заяві про поновлення строку звернення до суду підставу подання позову з пропущенням встановленого строку звернення до суду з позовом визнано неповажною. Позовну заяву Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про визнання протиправним та скасування наказу повернуто позивачу.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, в якій просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 р. поновити пропущений строк звернення до адміністративного суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», Земельного кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідач надав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зокрема, про повернення заяви позивачеві, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Згідно із ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з цим позовом, оскільки позивач, як розпорядник спірною земельною ділянкою з 27.05.2021 р., зобов`язаний володіти інформацією стосовно неї, в тому числі документально підтвердженою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 статті 118 КАС України встановлено, що процесуальні строки це встановлені законом або судом строки, у межах яких вчиняються процесуальні дії. Процесуальні строки встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені - встановлюються судом.

Дотримання строків звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах. Вона дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, запобігає зловживанням і можливості регулярно погрожувати зверненням до суду, сприяє стабільності діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання своїх функцій. Відсутність цієї умови приводила б до постійного збереження стану невизначеності у публічно-правових відносинах.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Право на звернення до суд не є абсолютним і на цьому неодноразово зауважував Європейський суд з прав людини, оскільки певна визначена процедура звернення за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права повинна бути передбачена нормами національного законодавства. І за таких обставин кожна особа, звертаючись до суду, повинна його (цього порядку) дотримуватися (рішення Голдер проти Великої Британії від 21.02.1975 р., Жоффр де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 р.).

Виходячи з принципу змагальності у адміністративному судочинстві, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Кодексом, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Згідно із ч. 1 ст. 121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Аналіз вищевказаних норм законодавства вказує, що під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Особа, подаючи клопотання про поновлення строку, самостійно визначає причини з яких він пропущений та який він вважає пропущеним, а суд приймаючи рішення надає оцінку наявності та поважності зазначених позивачем причин.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 123 КАС України встановлено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просив визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області від 05.11.2013 р. № ПЛ/:03:005/00000165 "Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою", яким ОСОБА_1 надано дозволів на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за межами населеного пункту на території Новаківської сільської ради Лубенського району, зі східної сторони с. Пишне Лубенського району, орієнтовною площею 2,0 га, земель сільськогосподарського призначення державної власності із цільовим призначенням для веденням особистого селянського господарства, кадастровий номер :03:005:0049, проте, адміністративний позов направлено до Полтавського окружного адміністративного суду засобами поштового зв`язку лише 01.03.2022 р.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що предметом публічно-правового спору у цій справі є акт індивідуальної дії суб`єкта владних повноважень, а саме, наказ Головного управління Держземагенства у Полтавській області про надання особі дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки із земель державної власності сільськогосподарського призначення.

На час прийняття оскаржуваного наказу відповідач у даній справі діяв як орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, уповноважений на передачу в громадянам в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності.

Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" від 10.07.2018 р. № 2498-VIII (набрав чинності 01.01.2019 р.) розділ "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 21 такого змісту: "Установити, що з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні" землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності".

27.05.2021 р. набрав чинності Закон України від 28.04.2021 р. № 1423-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин".

Вказаним Законом розділ X "Перехідні положення" Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, згідно з яким з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки... З дня набрання чинності цим пунктом до державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки державної власності, що передаються у комунальну власність територіальних громад, органи виконавчої влади, що здійснювали розпорядження такими земельними ділянками, не мають права здійснювати розпорядження ними.

Як вбачається з уточненої позовної заяви, поданої позивачем до суду першої інстанції, Лубенська міська рада Лубенського району Полтавської області самостійно зазначає, що станом дату прийняття оскаржуваного наказу право власності на спірну земельну ділянку у Лубенської міської ради було відсутнє, а право власності та розпорядження такою земельною ділянкою виникло з 27.05.2021 р.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в заяві про поновлення строку звернення до суду позивач не надає доказів, які б підтвердили неможливість отримати інформацію про спірну земельну ділянку, починаючи з дати яку він сам визначив, як дату отримання права власності на цю земельну ділянку.

Також, суд апеляційної інстанції зазначає, що зміна власника земельної ділянки жодним чином не може впливати на перебіг строку звернення до суду.

Якщо попередній власник земельної ділянки пропустив строк звернення до суду, він (такий строк) не починає новий перебіг при переході права власності іншій особі, оскільки інша особа відносно цього об`єкта власності є правонаступником прав та обов`язків щодо нього.

Зміна державою правового регулювання права власності чи розпорядження земельними ділянками між державними органами та органами місцевого самоврядування щодо виконання відповідних функцій держави не може відновлювати строк звернення до суду органу якому передані відповідні функції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що причини вказані позивачем в заяві про поновлення строку неповажні та відсутні підстави для поновлення строку звернення до суду з цим позовом.

Доводи апелянта, що позивач про існування наказу, який оскаржується дізнався саме 01 жовтня 2021 року, тоді коли ОСОБА_1 подавала на затвердження проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, в матеріалах якого був наказ, який він зараз оскаржує, і до цієї дати про його існування позивач не знав і не міг знати, оскільки накази Головного управління Держземагенства в Полтавській області не оприлюднювалися, суд апеляційної інстанції вважає помилковими, оскільки оскаржуваний наказ відповідач не повинен був надаватися безпосередньо позивачу. При цьому, власник земельної ділянки повинен був бути обізнаним щодо свого майна. Також, як вже зазначено вище, позивачем не зазначено про відповідні перешкоди в заяві про поновлення строку звернення до суду.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи апелянта, що йому було не відомо про те, що в 2013 році відповідачем видано спірний наказ, і лише 01.10.2021 р. він дізнався про винесення оскаржуваного наказу Головним управлінням Держземагенства у Полтавській області, оскільки позивач, як розпорядник спірною земельною ділянкою з 27.052021 року, зобов`язаний був володіти інформацією стосовно неї, в тому числі документально підтвердженою.

Щодо інших доводів апелянта, то вони спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Згідно із п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Із врахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення адміністративного позову позивачу, оскільки ним не надано належних доказів поважності пропуску шестимісячного місячного строку звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 р. без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 229, 240, 243, 308, 313, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Лубенської міської ради Лубенського району Полтавської області - залишити без задоволення.

Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 20.04.2022 р. по справі № 440/3356/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді Я.В. П`янова Л.В. Любчич