Справа № 200/16155/21
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

12 грудня 2022 року

м. Київ

справа № 200/16155/21

адміністративне провадження № К/990/34647/22

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про поновлення на роботі, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) (далі - П`ятнадцята кадрова комісія) в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року №279 про неуспішне проходження ним атестації; зобов`язати П`ятнадцяту кадрову комісію або іншу уповноважену Законом кадрову комісію на час прийняття судом рішення, допустити її до проходження етапу атестації, передбаченого підпунктом 2 пункту 6 розділу 1 Порядку №221 - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, шляхом включення до відповідного графіку з призначенням часу його проведення; визнати протиправним та скасувати наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 21 жовтня 2021 року №2613-к про звільнення її з посади прокурора Добропільського відділу Костянтинівсько`ї місцевої прокуратури Донецької області; поновити її у Донецькій обласній прокуратурі з 23 жовтня 2021 року на посаді прокурора Добропільського відділу Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення П`ятнадцятої кадрової комісії від 13 вересня 2021 року №279 «Про неуспішне проходження прокурором атестації». Визнано протиправним та скасувати наказ керівника Донецької обласної прокуратури від 21 жовтня 2021 року №2613-к, яким - ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Добропільського відділу Костянтинівсько`ї місцево`ї прокуратури Донецької області. Поновлено ОСОБА_1 у Донецькій обласній прокуратурі з 23 жовтня 2021 року на посаді прокурора Добропільського відділу Костянтинівської місцевої прокуратури Донецької області. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 23 жовтня 2021 року по 13 вересня 2022 року, в розмірі 75612,94 грн. В іншій частині позову відмовлено.

08 грудня 2022 року Донецька обласна прокуратура через підсистему «Електронний суд» звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року. Заявник, посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення ними норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та відмовити в позові.

Предметом спору у цій справі є правомірність рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором, за наявності іншого рішення попередньої комісії про допуск його до повторної здачі іспиту та звільнення прокурора з цих підстав з органів прокуратури.

Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним і касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами.

Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

У касаційній скарзі Донецька обласна прокуратура зазначила, що оскаржує судові рішення на підставі пункту 3 частини другої статті 353 КАС України, так як відсутня правова позиція Верховного Суду «у справах вищенаведеної категорії з урахуванням обставин наявності процедурного рішення кадрової комісії, яке передбачене пунктом 11 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17 жовтня 2019 року №233 (далі - Порядок №233) стосовно задоволення заяви позивача про повторне проходження іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки та в подальшому пізнішою датою прийнятого рішення іншою кадровою комісією про неуспішне проходження прокурором атестації ухваленого за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (ненабрання мінімального прохідного балу)», яке передбачене пунктом 17 розділу ІІ «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 19 вересня 2019 року №113-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон №113-IX).

Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що за приписами частини четвертої статті 328 КАС України оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 цієї норми КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а й визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду та який вплив такий висновок буде мати для вирішення спору по суті.

Аналізуючи доводи касаційної скарги в цій частині, Верховним Судом установлено, що заявником касаційної скарги акцентовано увагу на відсутності позиції Верховного Суду щодо прийняття рішення в порядку пункту 8 розділу І Порядку № 221 при наявності процедурного рішення, передбаченого пунктом 11 Порядку 233. Проте пункт 11 Порядку 233 регулює процедурні питання щодо уповноваження працівників підрозділу, який забезпечує діяльність цієї комісії, брати участь у розгляді судом про оскарження рішень, дій чи бездіяльності комісії.

Водночас, вирішуючи спір та задовольняючи позов, суди виходили з того, що під час проходження другого етапу іспиту ОСОБА_1 набрала 85 балів, що є меншим за прохідний бал, через що вона звернулася до Другої кадрової комісії з відповідними заявами про надання їй можливості повторно здати іспит, оскільки технічні проблеми з програмою вплинули на його результат. За результатом розгляду заяви позивача, Друга кадрова комісія дійшла висновку про наявність об`єктивних і поважних причин, які вплинули на перебіг і результат складання іспиту та вирішила задовольнити заяву ОСОБА_1 та призначити новий час для складання іспиту. Водночас рішення про неуспішне проходження прокурором атестації цією комісією не приймалось. Стосовно конкретної нової дати складання іспиту, комісія вказаним рішенням не могла вирішити, з огляду на приписи пункту 2 розділу І Порядку проходження прокурорами атестації, затвердженого наказом Генерального прокурора від 03 жовтня 2019 року № 221 (далі - Порядок №221), що передбачають визначення конкретної дати, часу та місця проведення тестування саме у графіку складання іспитів, які формує відповідна кадрова комісія. Указане рішення Другої кадрової комісії, не скасоване і прийняте саме на підставі пункту 7 розділу І Порядку №221 (тобто, тієї правової норми, яка передбачає, що складання відповідного іспиту було перервано чи не відбулося з технічних або інших причин, незалежних від членів комісії та прокурора, тому комісія призначає новий час (дату) складання відповідного іспиту для прокурора). Однак наказом Генерального прокурора від 16 липня 2021 року №236 визнано таким, що втратив чинність наказ Генерального прокурора від 10 вересня 2020 року №423 (про створення другої кадрової комісії) і наказом Генерального прокурора від 16 липня 2021 року №239 створено П`ятнадцяту кадрову комісію метою створення якої було завершення процедури атестації місцевих прокурорів. На засіданні П`ятнадцятої кадрової комісії було розглянуто питання про включення позивача до графіку складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки (2 етап атестації); проте підстав для цього не встановлено, тому прийнято рішення про неуспішне проходження нею атестації та відсутності підстав для повторного проходження іспиту. Зазначене рішення стало підставою для прийняття наказу Донецької обласної прокуратури від 21 жовтня 2021 року №2613-к про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури. Ураховуючи те, що на час розгляду справи існували протилежні рішення кадрових комісій щодо позивача, водночас ні Закон №113-1Х, ні Порядок №221 та Порядок №233 не наділяють кадрову комісію повноваженнями за тими ж самими обставинами приймати нове рішення чи переглядати власне рішення або рішення попередньої кадрової комісії щодо призначення прокурору нового часу (дати) складання відповідного іспиту чи проведення з ним співбесіди, чи приймати рішення про відмову включити прокурора до графіку складання іспитів, щодо якого вже прийнято рішення про призначення йому нової дати складання іспиту, суди дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Касаційна скарга Донецької обласної прокуратури не містить об`єктивних підстав на спростування таких висновків судів, а мотиви скарги зводяться до недопущення повторного проходження прокурором атестації, з посиланням на відсутність правового обґрунтування процедурного рішення Другої кадрової комісії та доводів, що таке рішення не породжує для позивача жодних правових наслідків. Проте ці аргументи не містять посилання на правову норму, що врегульовує неврахування такого процедурного рішення, неправильно застосовано судами попередніх інстанцій та потребує висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах.

Водночас прокуратура не навела жодного аргументу, що пояснює причини повторного перегляду новоствореної кадрової комісії рішення стосовно задоволення заяви прокурора про повторне проходження іспиту, яке є чинним та підлягало виконанню, а мотиви скарги зводяться лише до формальних висловлювань щодо неправильного застосування указаних норм та необхідності урегулювання питання щодо порядку їхнього застосування за наявності заборони повторного проходження прокурором атестації.

Заявник також указує про неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, однак фактично не погоджується з оцінкою доказів у справі, що свідчить про їхню переоцінку і виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.

Суд зазначає, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.

Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку у постанові Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах не є достатньою підставою для обґрунтування касаційної скарги, оскільки вимагає визначення норми права, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.

Лише загальні посилання на відсутність висновків Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження.

За таких обставин, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Донецької обласної прокуратури на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури, П`ятнадцятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора про поновлення на роботі, стягнення коштів повернути особі, яка її подала.

2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Уханенко