Справа № 990/113/22
Суддя: Мамедова Ю.Т.
Дата ухвалення: 2022-09-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження в адміністративній справі

12 вересня 2022 року м. Київ № 990/113/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Мамедова Ю.Т., ознайомившись із позовною заявою та доданими матеріалами ОСОБА_1 до Верховного суду про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з позовом до Верховного Суду, в якому просить:

- відкрити провадження. Відмова заборонена Законом;

- припинити дії, які порушують право та визнати незаконним будь-які рішення, будь-які дії органу державної влади, які порушують цивільне право згідно п. п. 1, 3, 10 ст. 16 ЦКУ;

- згідно ст. 21 ЦК України визнати незаконним будь-яке рішення - Ухвалу, будь-якого суду, будь-який нормативно правовий акт, будь-якого органу державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси та скасувати їх дію по справі №990/74/22;

- визнати дії, бездіяльність, повну безвідповідальність у сфері професійної діяльності Верховного Суду, який з 2018 року при розгляді 75 позовних заяв, з яких 28 страв у 2021 році виносить ухвали «відмова у розгляді справи» протиправними та злочинними;

- оскільки згідно заявленого права правосуддя України розглядає справу з 2007 року та виносить неправомірні - завідомо неправосудні судові рішення Іменем України. Судова тяганина 15 років. 15 років Держава України її правосуддя, як орган судової влади знищує право на життя, того хто ціною свого життя рятував життя інших людей, України, світу. Вимагаю судіть по праву і Закону у відповідності до Конституції і Законів України;

- розглянути справу невідкладно, позачергово і визначити підсудність та забезпечити на 100 % заявлене на свій розсуд страхове-ядерне право та страхові казначейські зобов`язання СРСР визнані Україною нормами Конституції, законів України;

- згідно ст. 22 ЦПК України справу передайте на розгляд суду іншої держави, в тому числі: Нідерландів, Данії, Норвегії, Швейцарії, Великої Британії, Канади;

- згідно з Конституції - основного Закону України, ЦК - основного законодавчого акту, КАСУ - основоположних засад правосуддя у відповідності до ст. ст. 2-12, 242 Кодексу, Постанови пленуму ВСУ №9 від 01 листопада 1996 року, Віденської конвенції про цивільну відповідальність за ядерну шкоду від імені держави України;

- іменем держави України, присудити страхове-ядерне право і страхові Казначейські зобов`язання СРСР визнані нормами Конституції і законів України незворотної дії в часі і без будь-яких обмежень з дня настання права і довічно.

Ухвалою Верховного Суду від 12.08.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 передано за підсудністю до Окружного адміністративного суду міста Києва для вирішення питання про можливість відкриття провадження у справі.

Відповідно до пунктів 4, 6 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності та чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Пунктом 7 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Отже, необхідною та єдиною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення цим суб`єктом публічно-владних управлінських функцій саме у тих правовідносинах, у яких виник спір.

Якщо суб`єкт у спірних правовідносинах не здійснює вказаних управлінських функцій щодо іншого учасника спору, то такий спір не є адміністративним спором у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

В контексті наведеного суд зазначає, що згідно положень статей 126, 129 Конституції України, судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Вплив на них у будь-який спосіб забороняється. Рішення суду і відповідно дії чи бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя оскаржується лише в порядку, визначеному законодавством про судочинство.

Так, рішенням Конституційного суду від 23.05.2001 року 6-рп/2001 у справі №1-17/2001 визначено, що відповідно до частини першої статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійсненні правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону (частина перша статті 129 Конституції України). Виключно законами України визначаються судоустрій і судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України.

Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ у першій інстанції, в касаційному і наглядовому порядку та прийняття по них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів та дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Зі змісту наведених положень висновується, що рішення суду і відповідно дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з визначенням підвідомчості спорів, підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях, зверненням рішення до виконання) можуть оскаржуватись у встановленому законом апеляційному та касаційному порядку, а не шляхом їх оскарження до суду першої інстанції, оскільки це порушувало б конституційний принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом.

Разом з тим, у пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 року "Про незалежність судової влади" роз`яснено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Аналогічну позиці викладено у пункті 57 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських судів де, зокрема, до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку №3 (2002) Консультативної ради європейських судів щодо принципів та правил, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та безсторонності, зазначено, що за загальним принципом судді повинні персонально бути повністю звільненими від відповідальності стосовно претензій, які пред`являються їм у зв`язку із добросовісним здійсненням ними своїх функцій.

Системний аналіз вищенаведених положень дає підстави вважати, що дії або бездіяльність судів та суддів можуть оскаржуватись у встановленому законом апеляційному та касаційному порядку, а не шляхом їх оскарження до суду першої інстанції, оскільки це порушувало б конституційний принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи незалежним судом. Крім того, заяви та скарги, спрямовані на притягнення судді (суду) як відповідача, не підлягають розгляду в суді, оскільки в законі передбачено інший механізм усунення можливих помилок і недоліків, допущених при здійсненні правосуддя.

З огляду на викладене та з урахуванням того, що позовні вимоги стосуються процесуальних дій та судових рішень Верховного Суду в межах розгляду останнім судових справ, суд дійшов висновку про те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, оскільки суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб`єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв`язку з розглядом судових справ.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись ст. 20, 170, 241-243, 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у відкритті провадження за позовом останнього до Верховного суду про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвалу про передачу адміністративної справи з одного адміністративного суду до іншого може бути оскаржено.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.Т. Мамедова