Справа № 420/13284/22
Суддя: Скупінська О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд

у складі

головуючого судді Скупінської О.В.,

при секретарі Гудзікевич Я.В.,

за участю:

представника відповідача Барбулат В.С.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В :

До Одеського окружного адміністративного суду 22 вересня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_1 у якій позивач просить суд:

1) Визнати протиправним та скасувати Наказ Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні №628-к від 15.07.2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 »;

2) Поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні з наступного дня за днем звільнення, тобто з 19 серпня 2022 року;

3) Стягнути з Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з дня звільнення з посади по день ухвалення судом рішень про поновлення на роботі;

4) Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні та стягнення середнього заробітку в межах суми стягнення за один місяць.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вироком Київського районного суду м. Одеси вiд 18.07.2022 року по справі №947/13327/22 у кримінальному провадженні №00000654 вiд 29.12.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України затверджено угоду від 24.06.2022 року про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим. Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнано ОСОБА_1 Винним y вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 368 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 51000 грн. з позбавленням права займати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік. Наказом відповідача №100-к від 18.08.2022 року звільнено ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу прикордонного iнспекцiйного контролю «Одеса», 18.08.2022 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу». Позивач наголошує, що Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, яке підпорядковане Держпродспоживслужбі, не є правоохоронним органом відповідно до ст.. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду та правоохоронних органів», тому позивача не могло бути звільнено із займаної посади у зв`язку із позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах. Неналежність Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, яке підпорядковане Держпродспоживслужбі до правоохоронних органів, а також вiдсутнiсть обвинувального вироку суду відносно позивача позбавляє можливості відповідача звільнити ОСОБА_1 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу, у зв`язку із чим вказаний наказ підлягає скасуванню.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернулася до суду з позовною заявою.

Ухвалою судді від 26.09.2022 відкрито провадження по справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 11.10.2022 ухвалено розгляд справи № 420/13284/22 проводити за правилами загального позовного провадження. Призначити підготовче засідання на 11 листопада 2022 року об 11 год 00 хв.

11.11.2022 підготовче засідання відкладено на 22.11.2022.

22.11.2022 підготовче засідання відкладене на 01.12.2022.

28.11.2022 до суду від представника відповідача надійшло клопотання у якому заявник просить суд закінчити підготовче провадження у порядку письмового провадження.

01.12.2022 сторони у підготовче засідання не з`явились.

Ухвалою суду від 09 грудня 2022 року ухвалено закрити підготовче провадження по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та призначити справу №420/13284/22 до судового розгляду по суті на 12 грудня 2022 року об 12 год 00 хв.

28 листопада 2022 року до суду (вх.№36588/22) від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву у якому він проти задоволення позовних вимог заперечує та вказує, що ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України з призначенням штрафу та позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 рік, при цьому, зазначеним вироком було встановлено, що позивач є працівником правоохоронного органу. Зазначає, що Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні є правоохоронним органом, у той же час для застосування п.4 ч.1 ст.84 Закону України «про державну службу» достатньо наявності обвинувального вироку щодо державного службовця, що має місце у спірних правовідносинах.

Позивач 12.12.2022 у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

При цьому суд вважає за необхідне зазначити, що Згідно з ч.3 ст.9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що положення п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський Суд, позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов`язаної з його правами та обов`язками.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання».

В рішенні Конституційного Суду України у справі №1-9/2011 за конституційним поданням 54 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», Кримінально-процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України, від 13.12.2011 (17-рп/2011) зазначено, що «вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала.

Інших заяв по суті справи до суду станом на дату вирішення справи не надходило.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлено таке.

ОСОБА_1 , відповідно до копії трудової книжки НОМЕР_1 (а.с.10-16),та наказу Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні від 15.07.2021 №628-к «Про призначення ОСОБА_1 » (а.с.76), 02.08.2021 призначений на посаду головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні. 18.08.2022 позивач звільнений відповідно до пункту 4 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу».

Матеріали справи містять вирок Київського районного суду м.Одеси від 18.07.2022 у справі №947/13327/22 (а.с.18-22, 24), відповідно до якого суд, розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000654 від 29.12.2021, за обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, ухвалив затвердити угоду від 24.06.2022 про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим. Відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості визнати ОСОБА_1 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 3000 (трьох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тобто 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн. з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах строком на 1 (один) рік.

На даному вироку міститься відмітка про набрання ним законної сили 18.08.2022.

Матеріали справ містять наказ Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні від 18 серпня 2022 року №100-к «Про звільнення ОСОБА_1 » (а.с.17 та а.с.77)), згідно з яким відповідно до пункту 4 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу», наказано: «Звільнити ОСОБА_1 , головного спеціаліста відділу прикордонного інспекційного контролю «Одеса» управління державного контролю на кордоні Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, 18 серпня 2022 року, відповідно до пункту 4 частини першої статті 84 Закону України «Про державну службу». Підстава: вирок Київського районного суду м.Одеси від 18.07.2022.

Вважаючи наказ від 18 серпня 2022 року №100-к протиправним, позивач звернувся до суду з позовною заявою.

Вирішуючи дану адміністративну справу, суд виходить з такого.

За приписами ч.ч. 1-3 ст. 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби. Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 83 того ж Закону державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону).

Пунктом 4 частини першої статті 84 вищевказаного Закону встановлено, що підставами для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо державного службовця за вчинення умисного злочину та/або встановлення заборони займатися діяльністю, пов`язаною з виконанням функцій держави.

А за приписами ч. 2 ст. 84 Закону України «Про державну службу» у випадках, зазначених у пунктах 1-4, 6 частини першої цієї статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею, якщо інше не встановлено законом, а у випадку, зазначеному у пункті 5 частини першої цієї статті, - у порядку, визначеному статтею 32 цього Закону.

Суд зазначає про те, що набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо державного службовця, за вчинення умисного злочину є самостійною, достатньою і безумовною підставою для припинення державної служби і звільнення з посади державної служби за п. 4 ч. 1 ст. 84 Закону України «Про державну службу».

При цьому, відповідно до вимог частини другої статті 84 Закону України «Про державну службу», наявність вказаної підстави не надає суб`єкту призначення (роботодавцю) права діяти на власний розсуд, а передбачає імперативний обов`язок - звільнити державного службовця у триденний строк з дня настання або встановлення факту, передбаченого цією статтею.

Оскаржуваним наказом позивача було звільнено саме на цій підставі.

Як встановлено судом, вироком Київського районного суду м.Одеси від 18.07.2022 у справі №947/13327/22 ухвалено визнати ОСОБА_1 винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.368 КК України.

Згідно із ч.1 ст.368 КК України, прийняття пропозиції, обіцянки або одержання службовою особою неправомірної вигоди, а так само прохання надати таку вигоду для себе чи третьої особи за вчинення чи невчинення такою службовою особою в інтересах того, хто пропонує, обіцяє чи надає неправомірну вигоду, чи в інтересах третьої особи будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища - карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк від трьох до шести місяців, або позбавленням волі на строк від двох до чотирьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Як видно зі змісту цієї норми, вищезазначеного вироку та встановлених обставин, злочин, передбачений ч.1 ст.368 КК України, є умисним, а позивач є державними службовцем, особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Тому набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо позивача, як державного службовця, за вчинення умисного злочину є самостійною, достатньою і безумовною підставою для припинення державної служби і звільнення позивача з посади державної служби за пунктом 4 частини 1 статті 84 Закону України «Про державну службу».

Отже, при прийнятті оскаржуваного наказу відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Як зазначено в п.4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Відповідно до ст.139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального головного управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - Південне міжрегіональне головне управління Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні (65058, Одеська область, м. Одеса, вул. Говорова Маршала, 7, ).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА