Справа № 380/95/22
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 380/95/22 пров. № А/857/13424/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.,

суддів Довгополова О.М., Гуляка В.В.,

з участю секретаря судового засідання Приступи Р.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі № 380/95/22 (головуюча суддя Желік О. М., м. Львів) за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Бойки Паллетс до Головного управління ДПС у Львівській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

04 січня 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Бойки Паллетс звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Львівській області: за № 21107/13-01-07-04 від 27.09.2021 року в частині нарахування основного зобов`язання в розмірі 1421662,06 грн та штрафної (фінансової) санкції в розмірі 255608,76 грн; № 21111/13-01-07-04 від 27.09.2021 року; № 21113/13-01-07-04 від 27.09.2021 року; № 21112/13-01-07-04 від 27.09.2021 року в частині нарахування штрафних санкцій в розмірі 19154,50 грн.

Рішенням від 19 липня 2022 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю, а також стягнув на користь товариства з обмеженою відповідальністю ,,Бойки Паллетс за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Львівській області 22700 грн. 00 коп. судових витрат по сплаті судового збору.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що при його винесенні суд неповно встановив обставини справи та порушив норми матеріального права, що призвело до винесення незаконного судового рішення.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд не взяв до уваги, що в представлених до перевірки ТТН зазначено як пункт відвантаження продукції позивачем с. Нові Червища та с. Звірів, однак за даними адресами ТзОВ ,,Флора Торг, ТзОВ ,,Торговий Дім Конкордія, ТзОВ ,,Ніка Торг, ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван не задекларовані об`єкти оподаткування, а також згідно з даними ЄРПН відсутнє придбання послуг оренди нежитлових приміщень за даними адресами і пояснити за якими адресами здійснювалось відвантаження продукції позивачем представник товариства в судовому засіданні не зміг.

За таких обставин відповідач вважає, що в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували фактичне отримання ТзОВ ,,Бойки Паллетс матеріалів від вказаних контрагентів.

Згідно акту перевірки на рахунок позивача були перераховані кошти в сумі 325856,00 грн. як авансова оплата за товар за договорами та виставленими рахунками на оплату. Однак, суд дійшов висновку, що такі рахунки не були складені взагалі, не вказавши при цьому на підставі яких даних суд дійшов таких висновків.

Відповідач зазначає, що товариство позивача на дату надходження коштів на свій рахунок зобов`язане було скласти та зареєструвати податкові накладні, а на дату повернення коштів скласти розрахунок коригування.

Так, 24.07.2018 товариство позивача перерахувало на рахунок контрагента кошти в сумі 116600,00 грн. на підставі платіжного № 230 від 24.07.2018, в якому у графі призначення вказано, що це аванс за товар. Цього ж дня товариство позивача звернулось з проханням повернути помилково сплачені кошти. Кошти лише 25.07.2018 і у позивача виник обов`язок зареєструвати ПН, оскільки отримані кошти були авансом.

ТзОВ ,,Транстрейдвуд 28.07.2020 перерахувало на рахунок товариства позивача кошти в розмірі 96000,00 грн., призначення платежу - ,,оплата за лісопродукцію згідно з договором № 13/07-2020, в тому числі ПДВ 20% - 16000,00 грн..

Лише 229.07.2020 ТзОВ ,,Транстрейдвуд надіслало позивачу лист № 29/07 про повернення платежу, оскільки при формуванні платіжного доручення була допущена помилка, оскільки ТзОВ ,,Транстрейдвуд згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги повинно було перерахувати фінансову допомогу позивачу. Кошти були повернуті 29.07.2020.

Суд дійшов помилкового висновку, що це було повернення помилково сплачених коштів, а не авансу за товари, а тому, на думку суду, у позивача не було обов`язку реєструвати податкові накладні.

Відповідач акцентує увагу на тому, що договір про надання ТзОВ ,,Транстрейдвуд поворотної фінансової допомоги ТзОВ ,,Бойки Паллетс до перевірки не надавався.

Таким чином, відповідач доводить, що контролюючий орган встановив відсутність реального характеру здійснення господарської діяльності між позивачем та його контрагентами, а тому спірні податкові повідомлення-рішення прийняті з дотриманням необхідного справедливого балансу, що вказує на безпідставність позовних вимог.

З огляду на викладене, відповідач вважає правомірними оскаржені податкові повідомлення-рішення, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ТзОВ ,,Бойки Паллетс правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТзОВ ,,Бойки Паллетс зареєстроване 15.02.2018; видами діяльності підприємства, внесеними до (КВЕД) є: 16.24 Виробництво дерев`яної тари (основний); 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 16.21 Виробництво фанери, дерев`яних плит і панелей, шпону; 16.22 Виробництво щитового паркету; 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 16.29 Виробництво інших виробів з деревини; виготовлення виробів з корка, соломки та рослинних матеріалів для плетіння; 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 46.74 Оптова торгівля залізними виробами, водопровідним і опалювальним устаткуванням і приладдям до нього; 46.77 Оптова торгівля відходами та брухтом; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.52 Роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами в спеціалізованих магазинах; 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальним приладдям та іншими товарами для дому в спеціалізованих магазинах; 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна; 77.11 Надання в оренду автомобілів і легкових автотранспортних засобів ; 77.12 Надання в оренду вантажних автомобілів.

За результатами документальної планової виїзної перевірки з питань дотриманням позивачем податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 15.02.2018 по 30.06.2021, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 15.02.2018 по 30.06.2021, відповідно до затвердженого плану перевірки, оформленого актом від 06.09.2021 № 17362/13-01-07-04/41943445, контролюючий орган встановив наступні порушення:

- П(С)БО 15;підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 135.1 статті 135, пункту 137.1 статті 137, пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємство за період з 15.02.2018 по 30.06.2021 допустило заниження податку на прибуток всього у сумі 1544761 грн, в тому числі за 2018 рік - 744426 грн, за 2019 рік - 401108 грн, за 2020 рік - 258570 грн, за І півріччя 2021 року -140657 грн;

- пункту 180.2 статті 180, пункту 185.1 статті 185, пункту 186.3 статті 186, пункту 187.1 статті 187, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.4 статті 200, пунктів 201.1, 201.2, 201.4, 201.6, 201.7 статті 201, пункту 208.2 статті 208 Податкового кодексу України, в результаті чого підприємство допустило завищення суми ПДВ, яка підлягає бюджетному відшкодуванню, всього у сумі 1 417 034 грн., та завищення суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за червень 2021 року у суму 418142 грн;

- пункту 201.10 статті 201 ПК України - підприємство не зареєструвало податкові накладні (загальна сума штрафних санкцій 89 577,50 грн);

- підпунктів 14.1.195, 14.1.222 пункту 14.1 статті 14; підпункту 163.1 статті 163, пункту 164.1, підпункту 164.2.1 пункту 164.2 статті164, пункту 167.1 статті 167, підпунктів 168.1.1, 168.1.2 пункту 168.1 статті 168, пунктів 171.1, 171.2 «а» статті 171 Податкового кодексу України - підприємство не утримало та не перерахувало податок на доходи фізичних осіб в сумі 62536,09 грн;

- підпункту 1.6. пункту 16-1 підрозділу 10 Розділу XX, підпункту 168.1.1 пункту168.1 статті 168, статті 171, пункту 176.1 статті176 Податкового кодексу України - підприємство не утримало та не перерахувало до бюджету військовий збір в сумі 5211,34 грн;

- частини 2 статті 6, п. 1 статті 7, статті 8 , п. 2 статті 9 Закону № 2464 підприємством не донараховано єдиного внеску за період з 01.01.2019 по 30.06.2021 на суму 76433,00 грн;

- пункту 51.1 статті 51, пункту 176.2 «б» статті 176 Податкового кодексу України - підприємством не у повному обсязі відображено у Податковому розрахунку за формою 1 ДФ суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків за 2019 2021 роки.

Висновки контролюючого органу базуються на відсутності об`єктів оподаткування по операціях з придбання товарів (заготовки палетної та бруса дерев`яного) у ТзОВ ,,Флора Торг, ТзОВ ,,Торговий Дім Конкордія, ТзОВ ,,Ніка Торг, ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван. Встановлено, що позивач здійснював оприбуткування товарно-матеріальних цінностей від ТзОВ ,,Флора Торг, ТзОВ ,,Торговий Дім Конкордія, ТзОВ ,,Ніка Торг, ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван. Проте, до перевірки підприємство не представило документів, які б підтверджували походження товару, його якість та відповідність, зокрема: сертифікатів походження продукції, сертифікатів якості та сертифікатів відповідності. Таким чином, перевіркою не встановлено реальності здійснення позивачем з вищевказаними контрагентами господарських операцій.

На підставі висновків акту перевірки контролюючий орган прийняв податкові повідомлення-рішення:

- № 21107/13-01-07-04 від 27.09.2021, яким збільшена сума грошового зобов`язання по податку на прибуток в розмірі 1831144,50 грн., з яких 1544761,00 грн. основного платежу та 286 383,50 грн штрафної (фінансової) санкції;

- № 21111/13-01-07-04 від 27.09.2021, яким визначена сума грошового зобов`язання по податку на додану вартість, яке підлягає сплаті в розмірі 2125551,00 грн, з 1417034.00 грн основного платежу та 1 417 034.00 грн. штрафної (фінансової) санкції;

- № 21113/13-01-07-04 від 27.09.2021, яким зменшений розмір від`ємного значення суми ПДВ в розмірі 418142,00 грн;

- № 21112/13-01-07-04 від 27.09.2021, яким застосована штрафна санкція у розмірі 89577,50 грн за відсутність реєстрації податкових накладних;

- № 21109/13-01-07-16 від 27.09.2021, яким збільшена сума грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 84764,37 грн, з яких 62536,09 грн основного платежу, 6537,03 грн штрафної (фінансової) санкції та 15691,25 грн пені;

- № 21106/13-01-07-16 від 27.09.2021, яким застосована штрафна санкція по податку на доходи фізичних осіб в розмірі 1020,00 грн;

- № 21110/13-01-07-16 від 27.09.2021, яким збільшена сума грошового зобов`язання по військовому збору на загальну суму 7052,02 грн, з яких 5211,34 грн основного платежу, 533,08 грн штрафної (фінансової) санкції та 1307,60 грн пені.

ТзОВ ,,Бойки Паллетс оскаржило зазначені податкові повідомлення - рішення в адміністративному порядку шляхом подання скарги до Державної податкової служби України.

Рішенням за № 27372/6/99-00-06-01-01-06 від 03.12.2021 Державна податкова служба України скаргу ТзОВ ,,Бойки Паллетс частково задовольнила: залишила без змін податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27.09.2021 № 21107/13-01-07-04, № 21111/13-01-07-04, № 21113/13-01-07-04, № 21112/13- 01-07-04 та скасувала податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27.09.2021 № 21106/13-01-07-16, № 21109/13-01-07-04, № 21110/13-01-07-16.

Таким чином, предметом розгляду у даній справі є спірні податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Львівській області від 27.09.2021 № 21107/13-01-07-04, № 21111/13-01-07-04, № 21113/13-01-07-04, № 21112/13- 01-07-04.

Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями, ТзОВ ,,Бойки Паллетс звернулось до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що господарські операції між товариством позивача та його контрагентами мали реальний характер, діяльність позивача спрямована на отримання економічної вигоди від господарської діяльності.

Відтак, суд дійшов висновку, що прямими доказами в підтвердження реальності здійснення вищенаведених господарських операцій є надані позивачем первинні бухгалтерські документи, які не містять недоліків, а не докази, на які посилається контролюючий орган в акті перевірки, які ґрунтуються на припущеннях.

У свою чергу, контролюючий орган не надав прямих доказів, або непрямих, які б у своїй сукупності підтверджували нереальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом.

Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів апеляційного суду, відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно приписів пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу (ПК) України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Базою оподаткування визначено грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу (п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України), а звітним для цілей податку на прибуток періодом - календарний рік (п.137.4 ст.137 Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 ПК України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

В силу вимог підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Проаналізувавши наведені норми податкового законодавства, суд першої інстанції слушно зауважив, що платник податку на прибуток підприємств з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, визначаються на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів, витрат та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування податком на додану вартість є, зокрема, операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку (пункт 187.1 статті 187 ПК України).

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу) (підпункт ,,г пункту 198.5).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно до приписів статті 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду (пункт 200.1).

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом (пункт 200.2).

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу;

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4).

За змістом п. 201.1 ст.201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, кваліфікованого електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Статтею 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що будь-які документи (у тому числі, договори, накладні, рахунки, акти, звіти тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Таким чином, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, яка призводить до руху активів (майна, коштів тощо) платників податків у процесі її здійснення.

Виходячи з системного аналізу наведених нормативно-правових актів, колегія суддів дійшла переконання, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій та податкового обліку є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Лише на підставі первинних документів формується податкова звітність та визначаються податкові зобов`язання.

Правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкових вигод (витрат та податкового кредиту) виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази, первинні документи, та з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача дійшов висновку, що в результаті господарських операцій з ТзОВ ,,Флора Торг, ТзОВ ,,Торговий Дім Конкордія, ТзОВ ,,Ніка Торг, ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван у товариства позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі.

Окрім того, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог в частині реального здійснення оподатковуваних операцій та їх документального підтвердження договори, первинні та інші документи, що зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін договірних відносин спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності належним чином складеної податкової накладної; ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції й подальшого використання придбаного товару у її межах підтверджують реальність господарських операцій позивача у межах спірних правовідносин.

Колегія суддів вважає необхідним зазначити, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами - постачальниками, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту та витрат, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків у вигляді позбавлення права на податковий кредит за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.

Виходячи з принципу індивідуального застосування відповідальності за порушення правил оподаткування, негативні наслідки, зокрема, у вигляді позбавлення права на податковий кредит, можуть бути застосовані саме до того платника податків, який їх припустився, а не до іншої особи. Таким чином, наданими позивачем первинними документами підтверджується реальність здійснених господарських операцій при придбанні товару у контрагента.

Окрім того, колегія суддів також акцентує увагу на тому, що ТзОВ ,,Флора Торг, ТзОВ ,,Торговий Дім Конкордія, ТзОВ ,,Ніка Торг, ТзОВ ,,Виробничо комерційна компанія ,,Сільван на час здійснення господарських операцій були належним чином зареєстровані в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, перебували на обліку в органах державної податкової служби, були зареєстровані органом державної податкової служби платниками податку на додану вартість у відповідності до вимог чинного законодавства України, мали свідоцтва платника ПДВ, складені за наслідками господарських операцій податкові накладні були перевірені та зареєстровані органом державної податкової служби в ЄРПН, їх реєстрація не була зупинена податковим органом, що свідчить про відсутність будь-якого із критеріїв ризиковості здійснення операцій або ризиковості платника податку, достатніх для зупинення реєстрації податкових накладних.

Також колегія суддів відхиляє доводи представника контролюючого органу щодо відсутності реального характеру спірних господарських операцій, оскільки такі висновки відповідача базуються в основному на дослідженні інформації баз даних ДПС.

При цьому колегія суддів зазначає, що інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Таким чином, бази даних ДФС не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Крім того, колегія суддів вважає, що наведені відповідачем обставини можуть лише свідчити про наявність сумнівів у фактичному виконанні умов договорів контрагентами позивача. Однак, вказані обставини не є беззаперечними доказами відсутності реального характеру цих операцій.

Такі висновки апеляційного узгоджуються з висновками Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеними у постанові від 20.03.2018 року у справі №804/939/16, в якій Верховний Суд зазначив, що податкова інформація, яка міститься в інформаційно-аналітичних базах щодо контрагентів позивача стосовно ланцюгів постачання, а також податкова інформація, надана іншими контролюючими органами, має виключно інформативний характер та не вважається належним доказом у розумінні процесуального Закону.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що надані позивачем первинні документи повністю підтверджують реальність господарських операцій за договорами поставки, а тому податкові повідомлення- рішення про збільшення сум грошового зобов`язання по податку на прибуток та по податку на додану вартість, а також зменшення розміру від`ємного значення суми ПДВ є протиправними.

В акті перевірки також зазначено, що на рахунок ТзОВ ,,Бойки Паллетс були перераховані кошти у сумі 325 856,00 грн. як авансові платежі за товар за договорами та виставленими рахунками на оплату, а також повернення таких авансових платежів в межах одного дня або місяця, в якому були отримані такі авансові платежі, при цьому відвантаження підприємством товару не відбувалося (т.1 а.с. 21).

Так, кошти в сумі 113256,00 грн. надійшли 03.07.2018 від ТзОВ ,,Флора Торг згідно договору № 2018/06-005 від 01.06.2018, повернуті 03.07.2018.

24.07.2018 надійшли кошти в сумі 116600,00 грн. від ФОП ОСОБА_1 згідно договору № 180510/003 від 10.05.2018 , повернуті 25.07.2018.

ТзОВ ,,Транстрейдвуд 28.07.2020 перерахувало на рахунок товариства позивача кошти в розмірі 96000,00 грн., призначення платежу - ,,оплата за лісопродукцію згідно з договором № 13/07-2020, в тому числі ПДВ 20% - 16000,00 грн..

29.07.2020 ТзОВ ,,Транстрейдвуд надіслало позивачу лист № 29/07 про повернення платежу, оскільки при формуванні платіжного доручення була допущена помилка, оскільки ТзОВ ,,Транстрейдвуд згідно договору про надання поворотної фінансової допомоги повинно було перерахувати фінансову допомогу позивачу. Кошти були повернуті 29.07.2020.

Однак, суд першої інстанції встановив, що рахунки на оплату не були складені взагалі.

Відповідно вимог пункту 201.10 статті 201 ПК України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних /розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних /розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені. У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України визначена відповідальність за порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Оскільки протягом визначених пунктом 201.10 статті 201 ПК України строків для реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних кошти, які надійшли на рахунок позивача, були повернуті, тобто відпали підстави для формування податкових зобов`язань, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо протиправності застосування до товариства позивача штрафу в сумі 89577,50 грн за відсутність реєстрації податкових накладних.

Також колегія суддів акцентує увагу на тому, що кошти в сумі 113256,00 грн., які від ТзОВ ,,Флора Торг, були повернуті в день їх надходження, а тому у позивача не було обов`язку щодо складання податкової накладної.

Оскільки кошти, які надійшли 28.07.2020 від ТзОВ ,,Транстрейдвуд в розмірі 96000,00 грн. були повернуті 29.07.2020 року як помилково перераховані, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про відсутність обов`язку у позивача щодо складання податкової накладної.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно до пункту 185.1 статті 185, пункту 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну на дату виникнення податкових зобов`язань з операції платників податку з постачання товарів.

Таким чином, відсутність же факту постачання товару не породжує обов`язку суб`єкта господарювання складати та реєструвати податкову накладну навіть у випадку надходження коштів на його рахунок.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що надані позивачем первинні документи повністю підтверджують реальність господарських операцій за договорами поставки, а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним.

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19 липня 2022 року у справі № 380/95/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді О. М. Довгополов
В. В. Гуляк
Повне судове рішення складено 08.12.2022.