Справа № 200/18437/21
Суддя: Циганенко А.І.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року Справа№200/18437/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Циганенка А.І., розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

13 грудня 2021 року шляхом здавання на пошту позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення №10 від 30 вересня 2021 року щодо відмови в призначенні пенсії за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача зарахувати період з 18 липня 1983 року по 14 квітня 1984 року, з 23 квітня 1984 року по 26 квітня 1986 року та з 25 липня 1986 року по 16 жовтня 1988 року, як стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- зобов`язати відповідача переглянути заяву про призначення пенсії та призначити позивачу пенсію на пільгових умовах за Списком №2 з дня звернення до УПФУ (14 червня 2021 року).

Позовні вимоги вмотивовані тим, що відповідач протиправно не зарахував до стажу роботи певні періоди його роботи.

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало відзив на адміністративний позов, в якому позовні вимоги не визнало, просило відмовити в їх задоволенні в повному обсязі з наступних підстав. Позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Спірним рішенням відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. До пільгового стажу за Списком № 2 не враховані періоди роботи з 18.07.1983 по 14.04.1984, з 23.04.1984 по 26.04.1986 та з 25.07.1986 по 16.10.1988, так як позивач не надав довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Страховий стаж становить 37 років 05 місяців 12 днів (до страхового стажу увійшли усі періоди роботи). Пільговий стаж позивача становить 09 років 04 місяці 21 день.

22 грудня 2021 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначений за правилами загального позовного провадження.

22 грудня 2021 року від відповідача витребувані докази.

13 січня 2022 року до відповідача застосовані заходи процесуального примусу.

13 січня 2022 року від відповідача повторно витребувані докази.

13 січня 2022 року позовна заява залишена без руху у зв`язку із тим, що позивач не сплатив судовий збір у встановленому розміру.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженим Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, строк дії воєнного стану в Україні продовжено ще на 30 діб, тобто до 25.04.2022.

21.04.2022 на засіданні Верховної Ради України ухвалено Закон України від 21 квітня 2022 року №2212-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» про затвердження Указу Президента України від 18.04.2022 №259 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні». Цим Указом передбачено продовження строку дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 на 30 діб.

Законом України від 22 травня 2022 року №2263-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджений Указ Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджений Указ Президента України від 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», яким строк дії воєнного стану в Україні продовжений з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07.11.2022 №757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб.

Згідно з опублікованими Радою суддів України 02.03.2022 Рекомендаціями щодо роботи судів в умовах воєнного стану року, судам України рекомендовано за можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через залучення до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.

Донецький окружний адміністративний суд продовжує свою роботу у дистанційному режимі.

10 листопада 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про відстрочення сплати судового збору, позивачу продовжений строк для усунення недоліків позовної заяви.

29 листопада 2022 року від Міністерства соціальної політики України витребувані докази.

12 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області в частині позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення №10 від 14 червня 2021 року, від 08 жовтня 2021 року щодо відмови в призначенні пенсії за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», залишити без розгляду.

12 грудня 2022 року продовжений розгляд справи в частині позовних вимог.

12 грудня 2022 року скасовані заходи процесуального примусу, застосовані до відповідача.

12 грудня 2022 року закрито підготовче провадження, судовий розгляд справи по суті продовжений у письмовому провадженні.

Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить паспорт громадянина України НОМЕР_1 .

14 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

18 червня 2021 року рішенням про відмову в призначенні пенсії №10 Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з рішенням вік заявника 55 років 2 місяці 23 дні, страховий стаж становить 37 років 05 місяців 12 днів, пільговий стаж 08 років 10 місяців 1 день.

23 вересня 2021 року повторно звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

30 вересня 2021 року рішенням про відмову в призначенні пенсії №10 Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 у відповідності до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Згідно з рішенням вік заявника 55 років, страховий стаж становить 37 років 05 місяців 12 днів, пільговий стаж 09 років 04 місяці 12 днів.

Згідно з формою РС-право ОСОБА_1 до пільгового стажу зараховані періоди з 09 січня 2012 року по 31 грудня 2018 року ( 7 років ), з 01 січня 2019 року по 28 травня 2021 року ( 2 роки 5 місяців ).

За даними «Індивідуальні відомості про застраховану особу форма ОК-5» пільговий стаж ОСОБА_1 за період травня 2012 року по червень 2021 року облікований за кодом ЗП3013Б1.

Згідно з Архівною довідкою №290, яка видана адміністрацією Брасовського району Брянської області Російської Федерації, в період з 18 липня 1983 року по 23 квітня 1984 року ОСОБА_1 працював трактористом в радгоспі «Городищенський».

Згідно з Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній №03.03.01-841, яка видана 12 липня 2021 року ПрАТ «Металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ», ОСОБА_1 в період з 25.07.1986 по 16.10.1988 виконував роботу, що передбачена Списком №2 розділ IV підрозділ 3а, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР №1173 від 22.08.1956.

В трудові книжці НОМЕР_2 , яка видана 17 липня 1983 року на ім`я ОСОБА_1 , за спірні періоди містяться наступні записи:

№1 17.07.1983 прийнятий на роботу в радгосп «Городищенський» в якості тракториста, наказ №307 від 17.07.1983;

№2 23.04.1984 звільнений з радгоспу за ст. 29 п.3 КЗпП РРФСР (Радянська Армія), наказ №166 від 23.04.1984;

№3 25.06.1986 Служба в лавах Радянської Армії з 19 квітня 1984 року по 26 квітня 1986 року, в/к №2554763;

Ждановський ордена Жовтневої Революції, ордена Трудового Червоного Прапору,

металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ» ім. С. Орджонікідзе

№4 25.07.1986 прийнятий у рейкобалочний цех штабелеровщиком металу складу готової продукції 3 розряду, наказ 500 від 24.07.1986,

№5 17.10.1988 переведений у відділ технічного контролю контролером у виробництві чорних металів приймання рейок 4 розряду на час декретної відпустки, наказ 1320т від 17.10.1988.

Згідно з записами у військовому квитку НОМЕР_3 , який виданий на ім`я ОСОБА_1 , останній проходив службу у складі Збройних Сил СРСР з 19 квітня 1984 року по 26 квітня 1986 року.

При ухваленні рішення суд виходив з наступних мотивів та керувався такими положеннями законодавства.

Україна є […] правова держава (стаття 1 Конституції України) .

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (стаття 46 Конституції України).

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закону №1058-ІV).

Закон №1788-ХІІ був введений в дію з 01 січня 1992 року в частині норм, що стосуються призначення і виплати пенсій та коригування рівнів пенсій, призначених до введення цього Закону; з 01 квітня 1992 року в повному обсязі.

01 січня 2004 року набув чинності Закон №1058-ІV.

Згідно з пунктом 2 частини 2 статті 114 Закон №1058-ІV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: […] з 1 квітня 2020 року по 31 березня 2021 року - не менше 28 років у чоловіків […].

Отже, до 1 квітня 2024 року право на пенсію на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закон №1058-ІV мають чоловіки, які на дату досягнення 55-річного віку мають страховий стаж не менше 28 років, з них не менше 12 років 6 місяців на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України.

За наслідками судового розгляду встановлено, що на дату звернення за призначенням пенсії на пільгових умовах позивач досяг 55-річного віку і мав страховий стаж 37 років 05 місяців 12 днів.

Спірним у даній справі є питання обчислення пільгового стажу позивача.

Відповідно до частини 2 статі 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Система персоніфікованого обліку була введена в дію 01 січня 2004 року на виконання Указу Президента України від 4 травня 1998 року №401 «Про заходи щодо впровадження персоніфікованого обліку відомостей у системі обов`язкового державного пенсійного страхування» згідно постанов Кабінету Міністрів України №1854 від 12 грудня 2002 року та №303 від 12 березня 2003 року.

Отже, під час обчислення страхового стажу позивача з 1983 по 1988 роки (спірний період) відповідач мав керуватися документами та порядком, визначеним законодавством, що діяло до набрання чинності Законом №1058-ІV.

В період 1983-1988 років діяло Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03 серпня 1972 року №590 (далі Положення №590).

Згідно з підпунктом «б» пункту 16 Положення №590 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники та службовці на інших роботах з важкими умовами праці по списку виробництв, цехів, професій та посад, який затверджується Радою Міністрів СРСР: чоловіки до досягненню 55 років.

За приписами пункту 109 Положення №590 при призначенні на пільгових умовах пенсії за віком працівникам та службовцям, які працювали на інших роботах з важкими умовами праці (підпункт «б» пункту 16) період, зазначений в підпункті «к» (служба у складі Збройних Сил СРСР), прирівнюється за вибором особи, яка звернулася за призначенням пенсії, або до роботи яка передувала даному періоду, або до роботи, яка слідувала за закінченням цього періоду.

Пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України № 383 від 18 листопада 2005 року, встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.92 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.92.

«Список №2 производств, цехов, профессий и должностей с тяжелыми условиями труда, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах» , затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 №1173. Розділ IV «Металургійне виробництво» підрозділ «3а» цього Списку передбачає таку професію як «Рабочие и бригадиры на отделке, сортировке, приемке, сдаче, пакетировке и упаковке металла».

Отже, період роботи позивача штабелеровщиком металу складу готової продукції 3 розряду у рейкобалковому цеху Ждановського ордена Жовтневої Революції, ордена Трудового Червоного Прапору, металургійний комбінат «АЗОВСТАЛЬ» ім. С. Орджонікідзе (з 25 липня 1986 року по 16 жовтня 1988 року) підлягає обчисленню як стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2.

10 січня 1992 року відповідно до постанови Верховної Ради України від 20 грудня 1991 року №2012-XII «Про порядок ведення в дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» був введений в дію Закон України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Відповідно до абзацу другого частини 1 статті 8 цього Закону час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх загального і безперервного трудового стажу, а також до стажу роботи за спеціальністю.

Судом встановлено, що після служби у складі Збройних Сил СРСР позивач працював за професією, яка передбачена Списком №2.

Отже, період служби у складі Збройних Сил СРСР з 19 квітня 1984 року по 26 квітня 1986 року підлягає обчисленню як стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2.

Позивач наполягає на тому, що період роботи в якості тракториста в радгоспі «Городищенський» (з 18 липня 1983 року по 14 квітня 1984 року) підлягає обчисленню як стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2.

Суд не погоджується з аргументами позивача, оскільки «Списком №2 производств, цехов, профессий и должностей с тяжелыми условиями труда, работа в которых дает право на государственную пенсию на льготных условиях и в льготных размерах» , затверджений постановою Ради Міністрів СРСР від 22.08.56 №1173, робота в якості тракториста в радгоспі не передбачена як робота, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Таким чином, позовні вимоги про зарахування періоду з 18 липня 1983 року по 14 квітня 1984 року, як стаж роботи на пільгових умовах за Списком №2 згідно з пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 45 Закону України №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків:

1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач досяг пенсійного віку (55 років) 21 березня 2021 року, заява про призначення пенсії була подана 14 червня 2021 року.

Отже, пенсія за віком має бути призначена з дня, що настає за днем досягнення позивачем пенсійного віку, оскільки звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення останнім пенсійного віку.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно зі статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно із статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Згідно зі статтею 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, пред`явлені до відповідача слід задовольнити частково.

Пунктом 2 частини 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Зазначеній нормі кореспондують положення пункту 2 частини 2 статті 245 КАС України відповідно до яких у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з частиною 3 статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява №38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Разом з тим, обчислення страхового стажу та визначення розміру пенсії є дискреційними повноваженнями відповідного територіального органу ПФУ; суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише має компетенцію на здійснення судового контролю за відповідністю чинному законодавству оскаржуваного рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта владних повноважень (постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2019 року у справі № 804/3646/18 та від 21 грудня 2019 року у справі № 663/574/17).

Тому, суд, з метою повного захисту порушених прав позивача, вважає за необхідне задовольнити позов шляхом визнання протиправним та скасування спірного рішення, та зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог слід відмовити.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Судові витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем, підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача (частина 1 статі 139 КАС України).

Керуючись статтями 2, 5-10, 20, 22, 25, 72-76, 90, 132, 139, 143, 159, 193, 205, 241-246, 250, 251, 255, 291, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (юридична адреса: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3; ) задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в призначенні пенсії №10, прийняте 30 вересня 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 14 червня 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) гривень 00 копійок.

Повний текст рішення складений 13 грудня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Суддя А.І. Циганенко