Справа № 600/4227/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

12 грудня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/4227/22-а

Суддя Чернівецького окружного адміністративного суду Лелюк О.П., розглянувши адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просить суд:

- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби;

- зобов`язати НОМЕР_2 прикордонний загін (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178 без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби за цінами предметів речового майна визначеними станом на 01.01.2021 розпорядженням Адміністрації Державної прикордонної служби України від 29.01.2021 №Р-13/0/10-21 «Про доведення розрахунку вартості предметів речового майна для нарахування грошової компенсації».

Відповідно до пунктів 3 та 5 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, суд зазначає таке.

Статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачені строки звернення до адміністративного суду.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Отже, у справах щодо звільнення з публічної служби законодавець визначив строк в один місяць достатнім для того, щоб особа, яка вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до адміністративного суду з позовом за їх захистом.

У прохальній частині позову позивач просить суд визнати протиправними дії щодо нарахування та виплати компенсації за неотримане речове майно пропорційно часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу, зобов`язати нарахувати та виплатити грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно без застосування пропорції часу, що минув з дня виникнення права на отримання цього майна до дати підписання наказу про виключення зі списків особового складу.

При цьому, зі змісту позовної заяви слідує, що фактична виплата заборгованості із компенсації за неотримане речове майно здійснена 11 червня 2022 року, відтак позивач довідався та остаточно визначився із обсягом порушеного права 11 червня 2022 року.

Суд зауважує, що вказані позовні вимоги, є вимогами які стосуються проходження позивачем публічної служби.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що для звернення до суду з указаними вимогами встановлений місячний строк.

Між тим, з даною позовною заявою позивач звернувся до суду лише 05 грудня 2022 року. Тобто, з пропуском строку, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Судом встановлено, що до позовної заяви надано заяву про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, що фактично свідчить про визнання позивачем факту пропуску ним строку звернення до суду з даним позовом.

Водночас суд звертає увагу на те, що в обґрунтування поданої заяви позивач зазначає, що для звернення до суду з вимогами про виплату всіх сум грошового забезпечення встановлено тримісячний строк звернення до суду, у відповідності до статті 233 Кодексу законів про працю України. При цьому позивач вважає вірним обраховувати початок цього строку з 19 липня 2022 року дня внесення змін до Кодексу законів про працю в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника із заявою про вирішення трудового спору. Водночас тримісячний строк звернення до суду з 19.07.2022 року, на думку позивача, мав бути зупинений з 20.07.2022 року у зв`язку з проходженням військової служби представником позивача та продовжений із 04.09.2022 року із закінченням такого 04.12.2022 року. Зважаючи на викладене, просив суд визнати зазначені причини пропуску строку звернення до суду поважними та поновити строк звернення до суду.

Між тим, посилання у поданій заяві про необхідність застосування у цих відносинах строку звернення до суду, встановленого статтею 233 Кодексу законів про працю України, є помилковим, адже, як зазначено вище, спірні відносини виникли у зв`язку із проходженням позивачем публічної служби, а тому застосуванню підлягає спеціальний строк, встановлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Поряд з цим надаючи оцінку причинам, зазначеним у поданій заяві, у зв`язку з якими позивачем пропущений строк звернення до суду з цим позовом, суд зазначає таке.

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними.

У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

Викладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду у постанові від 24 лютого 2021 року у справі №9901/313/20, Верховного Суду у постановах від 17 березня 2021 року у справі №160/3121/20, від 18 березня 2021 року у справі № 320/2915/20 та ін., які суд враховує у відповідності до вимог частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

Крім цього, суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, згідно з якою причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Із змісту доводів заяви позивача не вбачається обставин, які б були пов`язані з дійсними істотними труднощами у реалізації права ОСОБА_1 на звернення до суду з даним позовом у встановлений законом строк.

Суд, враховуючи правову позицію Верховного Суду у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, наголошує, що у поданій заяві про поновлення строку на звернення до адміністративного суду не наведено:

- причин, пов`язаних безпосередньо з ОСОБА_1 , які унеможливили її звернутися до суду з цим позовом у встановлений законом строк;

- обставин, які виникли об`єктивно, незалежно від волі позивача саме протягом строку, який пропущено, а не після закінчення цього строку.

Суд також звертає увагу та враховує те, що Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2020 року (справа №340/1019/19) вказав, що незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Поряд з цим, поняття особа повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Аналогічний висновок наведений Верховним Судом і в постанові від 31 березня 2021 року (справа №240/12017/19).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що у поданій заяві не наведено причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом, які би можна було визнати поважними.

Подана заява про поновлення строку звернення до суду є безпідставною та необґрунтованою.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Згідно частини першої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для залишення даної позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 169, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

У Х В А Л И В:
1. Визнати причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду неповажними та відмовити у задоволені заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з цим позовом.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

3. Встановити позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали шляхом подання заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до суду, в якій вказати інші підстави (причини) для поновлення строку, й надати докази поважності причин його пропуску.

4. Роз`яснити, що в разі невиконання вимог ухвали і не усунення недоліків у вказаний строк позовна заява буде вважатися не поданою і буде повернута особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лелюк