Справа № 480/223/22
Суддя: В.О. Павлічек
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2022 року Справа № 480/223/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Павлічек В.О.,
за участю секретаря судового засідання - Нікітас К.В.,
представника позивача - Собка О.О.,
представника відповідача - Матюхи Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/223/22 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес ТСК" до Державної екологічної інспекції у Сумській області про визнання протиправним та скасування припису,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач, товариство з обмеженою відповідальністю «Агробізнес ТСК», звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Державної екологічної інспекції у Сумській області, в якому просить визнати протиправним та скасувати припис Державної екологічної інспекції у Сумській області № 296/06 від 22.11.2021 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведена позапланова перевірка з додержання ТОВ «Агробізнес ТСК» вимог природоохоронного законодавства та складено акт № 561/06 від 22.11.2021 року на підставі якого відповідач надав позивачу оскаржуваний Припис № 296/06 від 22.11.2021 року.
Позивач вважає вказаний припис № 296/06 від 22.11.2021 року протиправним та таким, що підлягає скасування з огляду на нижче викладене.
Позивач стверджує, що взагалі не здійснює меліорації землі та відповідач ні в акті позапланової перевірки ні в оскаржуваному приписі не визначив який саме вид меліорації здійснює позивач і чим це підтверджується. Також позивач стверджує, що не здійснював жодних будівельних робіт по створенню гідротехнічних споруд та відповідно акт позапланової перевірки № 561/06 від 22.11.2021 року не містить жодних відомостей про це, що спростовує доводи відповідача про зворотне. Під час проведення позапланової перевірки посадові особи відповідача у позивача не вимагали надання їм інформації стосовно площ земельних ділянок, які перебувають у нього в користуванні, правовстановлюючих документів, які підтверджують їх використання, площ земельних ділянок, які входять до територій на об`єктах природно-заповідного фонду, жодних камеральних (вимірювальних) робіт не здійснювали. Разом з цим акт позапланової перевірки та оскаржуваний припис не містить чіткої інформації про площу земельних ділянок, які використовуються під меліорацію - 500, 0 га.
При цьому, позивач звертає увагу, що ні акт позапланової перевірки ні оскаржуваний припис не містять інформації, яким чином та за допомогою яких засобів вимірювання посадовими особами відповідача була визначена площа земельних ділянок, місця їх розташування, кадастрових номерів.
Також позивач зазначає, що ТОВ «Агробізнес ТСК» в 2011 році розроблено та затверджено проект «Реконструкція зрошуваної ділянки на полях ТОВ «Агробізнес ТСК» і отримало рішення про провадження планової діяльності, тобто до набрання чинності Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», а тому дія даного закону в частині вимог п.3 ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» на ТОВ «Агробізнес ТСК» - не поширюється, що не було не враховано відповідачем.
Щодо пункту 2 оскаржуваного припису позивач зазначає, що в акті позапланової перевірки відповідач зазначив, що позивач здійснює забір води з поверхневого водного об`єкту ставу в межах об`єкту природно-заповідного фонду ландшафтний заказник місцевого значення «Дібрівка», тобто позивач здійснює використання природних ресурсів у вигляді - поверхневих вод.
Позивач зазначає, що в своїй господарській діяльності використовує виключно природні ресурси місцевого значення (поверхневі води - став) і як наслідок на нього не розповсюджуються вимоги Постанови Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1992р. № 459, яка передбачає порядок отримання спеціальних дозволів та лімітів на використання природних ресурсів загальнодержавного значення, що безпідставно не було враховано відповідачем при винесені оскаржуваного пункту припису.
Також позивач наголошує, що Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1992р. № 459 не регулює відносин по отриманню спеціальних дозволів для використання поверхневих вод на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, що також не було враховано відповідачем.
Позивач звертає увагу, що у нього наявний Дозвіл на спеціальне водокористування № 108/СМ/49д-18 від 16.01.2018 року з терміном дії по - 16.01.2024 року, в якому передбачається, що забір поверхневої води з р. Сула здійснюється під час весняного паводку (квітень - травень). Використання води здійснюється із ставка-накопичувача площею 18,30 га. та об`ємом 760 тис. м3, що розташований на північно-східній околиці смт. Недригайлів. Недригайлівська об`єднана громада в басейні р. Сула.
Тобто, факт використання позивачем поверхневих вод зі ставка-накопичувача прямо передбачений умовами Дозволу на спеціальне водокористування № 108/СМ/49д-18 від 16.01.2018 року.
Ухвалою суду відкрито провадження у цій справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Представник відповідача надав суду відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує та зазначає, що перевіркою, зокрема було встановлено факт ведення сільськогосподарського господарства із зрошуванням та меліорацією на земельних ділянках загальною площею 500,0 га в межах території Недригайлівської СТГ Роменського району за відсутності висновку оцінки впливу на довкілля.
Відповідач вважає, що для настання відповідальності за порушення вимог Закону України «Про оцінку впливу на довкілля» не є обов`язковою умовою настання негативних наслідків для навколишнього природного середовища, оскільки сам Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» прийнятий для визначення та запобіганню настання негативних наслідків (прямих чи опосередкованих) від господарської діяльності для навколишнього природного середовища в майбутньому, що спростовує позицію відповідача про зворотнє.
Також відповідач зазначає, що перевіркою було встановлено факт прямого порушення режиму використання об`єкту природно-заповідного фонду, а саме факт спеціального водокористування забір води з поверхневого водного об`єкту - ставка з боку ТОВ «Агробізнес ТСК» на підставі дозволу на спеціальне водокористування від 16.08.2016 року № 108/СМ/49д-18, який виданий з порушенням діючого природоохоронного законодавства України, та підлягає анулюванню« так як такий, що прямо суперечить режиму використання територій, шо підлягають особливій охороні - ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка», та факт спеціального використання природних ресурсів(води) з поверхневого водного об`єкту (став), якій розташований в межах території об`єкту природно-заповідного фонду України ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка» за відсутності спеціального дозволу та лімітів.
Позивач своїм правом щодо надання відповіді на відзив не скористався.
Ухвалою суду справу було призначено до судового розгляду з викликом сторін.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Представник відповідача проти позову заперечував та просив у задоволенні позову відмовити.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що Державною екологічною інспекції у Сумській області в період з 09.11.2021 року по 22.11.2021 року була проведена позапланова перевірка з додержання ТОВ «Агробізнес ТСК» вимог природоохоронного законодавства, за результатами якої було складено акт позапланової перевірки № 561/06 від 22.11.2021 (а.с. 10 29).
На підставі зазначеного акту позапланової перевірки № 561/06 від 22.11.2021 відповідач надав позивачу припис № 296/06 від 22.11.2021 року (а.с. 35 36), який містить вимоги для ТОВ «Агробізнес ТСК»:
- у строк до 01.01.2022 року отримати у встановленому законодавством порядку висновок з оцінки впливу на довкілля для ведення сільськогосподарського виробництва із зрошуванням та меліорацією на площах 500,0 га. на території Недригайлівської СТГ Роменського району.
- у строк до 01.01.2022 року отримати у встановленому законодавством порядку дозвіл та ліміт на спеціальне використання природних ресурсів на території об`єкту природно-заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка».
Не погодившись із зазначеним приписом позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.
В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 № 877-V (далі - Закон № 877-V).
Згідно з ст.2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.
Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», за результатами здійснення планового або позапланового заходу посадова особа органу державного нагляду (контролю) складає акт. На підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.
Відповідно до ч.9 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» невиконання приписів, розпоряджень та інших розпорядчих документів органу державного нагляду (контролю) тягне за собою застосування штрафних санкцій до суб`єкта господарювання згідно із законом. Відповідно до ч. 8 ст.7 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» припис - обов`язкова для виконання у визначені строки письмова вимога посадової особи органу державного нагляду (контролю) суб`єкту господарювання щодо усунення порушень вимог законодавства. Припис не передбачає застосування санкцій щодо суб`єкта господарювання. Припис видається та підписується посадовою особою органу державного нагляду (контролю), яка здійснювала перевірку.
З матеріалів справи суд вбачає, що актом позапланової перевірки № 561/06 від 22.11.2021 були зафіксовані ряд порушень вимог природоохоронного законодавства, в зв`язку з чим був прийнятий оскаржуваний припис про усунення виявлених порушень.
Пунктом 1 оскаржуваного припису зобов`язано позивача отримати у встановленому законодавством порядку висновок з оцінки впливу на довкілля для ведення сільськогосподарського виробництва із зрошуванням та меліорацією на площах 500,0 га. на території Недригайлівської СТГ Роменського району, термін виконання - 01.01.2022 року, обґрунтування: п.п.2 п.3 ст. Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
В акті перевірки відповідачем встановлено факт ведення сільськогосподарського господарства із зрошуванням та меліорацією на земельних ділянках загальною площею 500,0 га в межах території Недригайлівської СТГ Роменського району за відсутності висновку оцінки впливу на довкілля, що є порушенням вимог підпункту 2 пункту 3 статті 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
Суд зазначає, що Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин, далі Закон №2059-VIII) встановлює правові та організаційні засади оцінки впливу на довкілля, спрямованої на запобігання шкоді довкіллю, забезпечення екологічної безпеки, охорони довкілля, раціонального використання і відтворення природних ресурсів, у процесі прийняття рішень про провадження господарської діяльності, яка може мати значний вплив на довкілля, з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.
Відповідно до п.1. ч.1 ст.1 Закону України №2059-VIII, вплив на довкілля (далі - вплив) - будь-які наслідки планованої діяльності для довкілля, в тому числі наслідки для безпечності життєдіяльності людей та їхнього здоров`я, флори, фауни, біорізноманіття, ґрунту, повітря, води, клімату, ландшафту, природних територій та об`єктів, історичних пам`яток та інших матеріальних об`єктів чи для сукупності цих факторів, а також наслідки для об`єктів культурної спадщини чи соціально-економічних умов, які є результатом зміни цих факторів.
Частиною 2 ст.2 Закону №2059-VIII визначено, що оцінка впливу на довкілля здійснюється з дотриманням вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, з урахуванням стану довкілля в місці, де планується провадити плановану діяльність, екологічних ризиків і прогнозів, перспектив соціально-економічного розвитку регіону, потужності та видів сукупного впливу (прямого та опосередкованого) на довкілля, у тому числі з урахуванням впливу наявних об`єктів, планованої діяльності та об`єктів, щодо яких отримано рішення про провадження планованої діяльності або розглядається питання про прийняття таких рішень.
Відповідно до ч.1, ч.3 ст.3 Закону №2059-VIII, здійснення оцінки впливу на довкілля є обов`язковим у процесі прийняття рішень про провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті. Така планована діяльність підлягає оцінці впливу на довкілля до прийняття рішення про провадження планованої діяльності.
Друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, зокрема, включає:
2) сільське господарство, лісівництво та водне господарство:
сільськогосподарське та лісогосподарське освоєння, рекультивація та меліорація земель (управління водними ресурсами для ведення сільського господарства, у тому числі із зрошуванням і меліорацією) на територіях площею 20 гектарів і більше або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду чи в їх охоронних зонах на площі 5 гектарів і більше, будівництво меліоративних систем та окремих об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем.
Частиною 4 ст.3 Закону №2059-VIII визначено, що забороняється розпочинати провадження планованої діяльності, визначеної частинами другою і третьою цієї статті, без оцінки впливу на довкілля та отримання рішення про провадження планованої діяльності.
Згідно із частиною шостою статті 3 Закону № 2059-VIII забороняється провадження господарської діяльності, експлуатація об`єктів, інші втручання в природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, якщо не забезпечено в повному обсязі додержання екологічних умов, передбачених у висновку з оцінки впливу на довкілля, рішенні про провадження планованої діяльності та проектах будівництва, розширення, перепрофілювання, ліквідації (демонтажу) об`єктів, інших втручань у природне середовище і ландшафти, у тому числі видобування корисних копалин, використання техногенних родовищ корисних копалин, а також змін у цій діяльності або подовження строків її провадження.
Висновок з оцінки впливу на довкілля є обов`язковим для виконання. Екологічні умови провадження планованої діяльності, зазначені у частині п`ятій цієї статті, є обов`язковими. Висновок з оцінки впливу на довкілля враховується при прийнятті рішення про провадження планованої діяльності та може бути підставою для відмови у видачі рішення про провадження планованої діяльності (частина друга статті 9 Закону № 2059-VIII).
Змістом частини п`ятої статті 9 Закону № 2059-VIII визначено, що у висновку з оцінки впливу на довкілля уповноважений територіальний орган, а у випадках, визначених частинами третьою і четвертою статті 5 цього Закону, - уповноважений центральний орган:
1) зазначає тип, основні характеристики та місце провадження планованої діяльності;
2) визначає допустимість чи обґрунтовує недопустимість провадження планованої діяльності;
3) встановлює умови використання території та природних ресурсів під час виконання підготовчих і будівельних робіт та провадження планованої діяльності;
4) встановлює умови щодо охорони довкілля та забезпечення екологічної безпеки під час виконання підготовчих і будівельних робіт та провадження планованої діяльності;
5) встановлює умови щодо запобігання виникненню надзвичайних ситуацій та усунення їх наслідків;
6) встановлює умови щодо зменшення транскордонного впливу планованої діяльності, щодо якої здійснювалася процедура оцінки транскордонного впливу;
7) якщо з оцінки впливу на довкілля випливає необхідність:
здійснення компенсаційних заходів - покладає обов`язок із здійснення таких заходів;
запобігання, уникнення, зменшення (пом`якшення), усунення, обмеження, а також моніторингу впливу планованої діяльності на довкілля - покладає обов`язок із здійснення відповідних дій;
здійснення додаткової оцінки впливу на довкілля на іншій стадії проектування - визначає строки та обґрунтовує вимоги щодо її здійснення; додаткова оцінка впливу на довкілля здійснюється за процедурою, передбаченою цим Законом;
здійснення післяпроектного моніторингу - визначає порядок, строки та вимоги до його здійснення.
Якщо з оцінки впливу на довкілля з розглянутих виправданих альтернативних варіантів виявляється екологічно обґрунтованим варіант, відмінний від запропонованого суб`єктом господарювання, за письмовою згодою із суб`єктом господарювання у висновку з оцінки впливу на довкілля зазначається погоджений варіант здійснення планованої діяльності.
При цьому, частинами восьмою та дев`ятою статті 9 Закону № 2059-VIII визначено, що висновок з оцінки впливу на довкілля втрачає силу через п`ять років у разі, якщо не було прийнято рішення про провадження планованої діяльності. Якщо до отримання рішення про провадження планованої діяльності внесено зміни до проектної документації чи зміни до законодавства, які вимагають зміни екологічних умов, визначених у висновку з оцінки впливу на довкілля, оцінка впливу на довкілля здійснюється повторно.
Висновок з оцінки впливу на довкілля та інші результати оцінки впливу на довкілля протягом п`яти років з дня прийняття рішення про провадження планованої діяльності можуть бути використані для отримання інших документів дозвільного характеру, передбачених законодавством, за умови що вони не передбачають встановлення (затвердження) змін у діяльності, затвердженій (схваленій) рішенням про провадження планованої діяльності або подовження строків її провадження.
Врахування результатів оцінки впливу на довкілля у рішенні про провадження планованої діяльності регламентовано у статті 11 Закону № 2059-VIII, частиною першою якої передбачено, що звіт з оцінки впливу на довкілля, звіт про громадське обговорення та висновок з оцінки впливу на довкілля подаються суб`єктом господарювання для отримання рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування про провадження планованої діяльності, яке є підставою для початку провадження цієї діяльності, встановлює (затверджує) параметри та умови провадження планованої діяльності і приймається у формі документа дозвільного характеру або іншого акта органу державної влади чи органу місцевого самоврядування у порядку, встановленому законодавством для відповідних рішень.
Отже завершальним етапом оцінки впливу на довкілля є врахування її результатів під час прийняття відповідним органом рішення про провадження планованої діяльності. Згідно Закону № 2059-VIII, рішення про провадження планованої діяльності є документом дозвільного характеру або іншим актом органу державної влади чи місцевого самоврядування, яке є підставою для початку її провадження та встановлює (затверджує) параметри та умови провадження планованої діяльності (частина 1 статті 11 Закону).
Значення висновку із оцінки впливу на довкілля полягає у тому, що в процесі прийняття рішення про провадження планованої діяльності цим документом визначається її екологічна допустимість чи недопустимість, а також в разі допустимості встановлюються обов`язкові екологічні умови провадження такої діяльності. Висновок про недопустимість планованої діяльності є підставою для відмови суб`єкту господарювання у видачі йому рішення про провадження планованої діяльності (частини 2 статті 9 Закону).
Отже, висновок про допустимість планованої діяльності із оцінки впливу на довкілля формує екологічну складову рішення про провадження планованої діяльності, відсилаючи до екологічних умов у висновку, або безпосередньо включаючи їх до свого тексту та не вичерпує свою дію отриманням, зокрема дозволу на спеціальне водокористування.
З матеріалів справи суд вбачає, що позивач є сільськогосподарським товаровиробником та з метою ведення сільського господарства на території колишнього Недригайлівського району Сумської області позивач протягом 2011 2013 років здійснив реконструкцію зрошувальної системи, яка використовується ним для поливу сільськогосподарських культур, що підтверджується витягом з Робочого проекту «Реконструкция оросительной системы», деклараціями про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації, які наявні в матеріалах справи (а.с. 37 42, 87 96, 101 111).
Відповідно до документів протяжність проведених трубопроводів для зрошення складає - 10 743 метрів на поливну площу земельних ділянок - 470 гектарів, що значно перевищує площу визначену підпунктом 2 п.3 ст. 3 Закону України «Про оцінку впливу на довкілля».
При цьому суд вважає безпідставним твердження позивача, що товариством не здійснюється меліорація землі.
Так, суд зазначає, що відповідно до абзацу 1 ст. 1 Закону України «Про меліорацію», меліорація земель - це комплекс гідротехнічних, культуртехнічних, хімічних, агротехнічних, агролісотехнічних, інших меліоративних заходів, що здійснюються з метою регулювання водного, теплового, повітряного і поживного режиму грунтів, збереження і підвищення їх родючості та формування екологічно збалансованої раціональної структури угідь.
Стаття 4 Закону України «Про меліорацію» визначає, що гідротехнічна меліорація земель передбачає здійснення комплексу заходів, спрямованих на забезпечення поліпшення земель з несприятливим водним режимом (перезволожених, переосушених тощо), регулювання водного режиму шляхом створення спеціальних гідротехнічних споруд на схилових та інших землях з метою поліпшення водного і повітряного режиму грунтів та захисту їх від шкідливої дії води (затоплення, підтоплення, ерозія тощо).
Під час гідротехнічної меліорації земель здійснюються зрошувальні, осушувальні, осушувально-зволожувальні, протиповеневі, протипаводкові, протисельові, протиерозійні та інші меліоративні заходи.
Абзацом 4 ст. 1 Закону України «Про меліорацію» передбачено, що меліоративна система - це технологічно цілісна інженерна інфраструктура, що включає в себе такі окремі об`єкти, як меліоративна мережа каналів, трубопроводів (зрошувальних, осушувальних, осушувально-зволожувальних, колекторно-дренажних) з гідротехнічними спорудами і насосними станціями, захисні дамби, спостережна мережа, дороги і споруди на них, взаємодію яких забезпечує управління водним, тепловим, повітряним і поживним режимом грунтів на меліорованих землях.
Відповідно до ДБН В.2.4-1-99 «Меліоративні споруди та системи», затвердженого наказом Держбуду України від 25.06.1999 №153 (введена в дію з 01.01.2000 р.), дані норми поширюються на проектування, будівництво та реконструкцію меліоративних систем і споруд.
Пунктом 1.1 розділу 1 частини 1 ДБН В.2.4-1-99 «Меліоративні споруди та системи» визначено, що зрошувальна система повинна включати комплекс взаємопов`язаних споруд і пристроїв, який забезпечує підтримання в кореневмісному шарі грунту зрошуваного масиву оптимального водно-сольового режиму для одержання високих і сталих врожаїв сільськогосподарських культур. До складу зрошувальної системи входять: цільові водосховища, водозабірні споруди на природних або штучних водних джерелах з рибозахистом, відстійники, насосні станції, зрошувальна, водозабірно-скидна і дренажна мережі, нагірні канали, споруди на мережі, поливні та дощувальні машини, установки і пристрої, засоби керування і автоматизації контролю за меліоративним станом земель, об`єкти електропостачання і зв`язку, протиерозійні споруди, виробничі будівлі та житлові будинки експлуатаційної служби, дороги, лісозахисні насадження, дамби. Розділом частини 1 ДБН В.2.4-1-99 «Меліоративні споруди та системи» описані зрошувальні системи, зокрема системи дощування.
Відповідно до Додатку А ДБН В.2.4-1-99 «Меліоративні споруди та системи»:
6) Гідромеліорація - сукупність заходів та споруд, які забезпечують поліпшення природних умов сільськогосподарського використання земель шляхом регулювання водного режиму грунтів;
7) Гідромеліоративна система комплекс взаємодіючих споруд та технічних засобів для гідромеліорації земель;
10) Дощування - спосіб поливу сільськогосподарських культур, при якому вода спеціальними пристроями розбризкується у вигляді штучного дощу на зрошуваній площі;
33) Зрошувальна мережа - постійні й тимчасові канали, трубопроводи зрошувальних систем, по яких подається вода з джерела зрошення на зрошувані землі;
34) Зрошувальна система - земельна територія з розміщеними на ній гідротехнічними спорудами, що забезпечують зрошення цієї території;
35) Зрошення земель - підведення води на поля для штучного зволоження грунту з метою поліпшення живильного і теплового режиму рослин, мікроклімату грунту і приземного шару повітря; вид меліорації.
Отже виходячи із перелічених вище норм, зрошення земель за допомогою зрошувальної системи є видом меліорації.
Із витягів з Робочого проекту «Реконструкция оросительной системы» суд вбачає, що об`єктом водопостачання є дощувальні машини кругової дії, джерелом водопостачання є став з підкачкою об`єма води, що не вистачає із р. Сула. Для забору води передбачена Головна насосна станція, до складу якої входить пересувна дизельна насосна станція. На насосній станції передбачено рибозахисні споруди. Обладнання насосної станції встановлюється на залізобетонні шляхові плити. Все обладнання знаходиться під навісом (а.с. 102 103).
Таким чином, виходячи із викладеного суд доходить висновку про здійснення позивачем меліорації (вид гідроміліорація) земельних ділянок площею 470 гектарів, що відноситься до другої категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля.
Суд також вважає безпідставним посилання позивача на пункт 2 статті 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2059-VIII, яким визначено, що дія цього Закону не поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності цим Законом, крім випадків, передбачених пунктом 22 частини другої та пунктом 14 частини третьої статті 3 цього Закону.
Так з матеріалів справи суд вбачає, що реконструкція зрошувальної системи з метою здійснення зрошування сільськогосподарських угідь, проведена позивачем протягом 2011 2013 років.
При цьому, судом встановлено, що в якості джерела водопостачання для зрошувальної системи позивачем використовується став, що знаходиться на території ландшафтного заказника місцевого значення «Дібровка», що утворений відповідно до рішення Сумської обласної ради від 27.07.2007 (а.с. 78). Наказом Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Сумській області №62 від 07.11.2007 затверджено Положення про ландшафтний заказник місцевого значення «Дібровка» (а.с. 160 163).
Суд зазначає, що ст.48 Водного кодексу України визначено, що спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів.
Відповідно до ст.49 Водного кодексу України, спеціальне водокористування є платним та здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування. Дозвіл на спеціальне водокористування видається територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства.
Згідно ст.94 Водного кодексу України, водні об`єкти, віднесені у встановленому законодавством порядку до територій та об`єктів природно-заповідного фонду, охороняються та використовуються відповідно до вимог, встановлених Законом України "Про природно-заповідний фонд України". На водних об`єктах, віднесених до природно-заповідного фонду, забороняється здійснення будь-якої діяльності, що суперечить їх цільовому призначенню.
Суд зазначає, що 18 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про оцінку впливу на довкілля» від 23 травня 2017 року № 2059-VІII.
При цьому, пунктом 2 статті 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2059-VIII визначено, що дія цього Закону не поширюється на суб`єктів господарювання, які отримали рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності цим Законом, крім випадків, передбачених пунктом 22 частини другої та пунктом 14 частини третьої статті 3 цього Закону.
В свою чергу пунктом 14 частини третьої статті 3 цього Закону визначено, що друга категорія видів планованої діяльності та об`єктів, які можуть мати значний вплив на довкілля та підлягають оцінці впливу на довкілля, зокрема, включає:
14) розширення та зміни, включаючи перегляд або оновлення умов провадження планованої діяльності, встановлених (затверджених) рішенням про провадження планованої діяльності або подовження строків її провадження, реконструкцію, технічне переоснащення, капітальний ремонт, перепрофілювання діяльності та об`єктів, зазначених у пунктах 1-13 цієї частини, крім тих, які не справляють значного впливу на довкілля відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Отже законодавцем, визначені випадки, за умови настання яких, оцінка впливу на довкілля здійснюється навіть за умови отримання рішення про провадження планованої діяльності до набрання чинності Законом № 2059-VІII, зокрема, у разі якщо здійснюється подовження строків її провадження.
Судом встановлено, що з метою забору води із ставу на території ландшафтного заказника місцевого значення «Дібровка» позивачем 07.11.2011 було отримано Дозвіл на спеціальне водокористування №УКР 3860 на строк до 07.11.2016 (а.с. 164 165). В зв`язку із закінченням строку дії зазначеного Дозволу позивач 09.11.2016 отримав Дозвіл на спеціальне водокористування №УКР 0798 на строк до 09.11.2019 (а.с. 166 167). В зазначених Дозволах спеціальне водокористування визначено, що позивачем здійснюється поверхневий водозабір зі ставу прощею 22,4 га, розташованому в Урочищі «Дібровка» в бассейні річки Сула (ЧОР ДНІПРО 0621), ціль водокористування забезпечення сільськогосподарських потреб підприємства, площа оброблювальних земель 470 га.
В подальшому, до закінчення строку дії Дозволу на спеціальне водокористування від 09.11.2016 №УКР 0798, позивач 16.01.2018 отримав Дозвіл на спеціальне водокористування №108/СМ/49д-18 строк дії до 16.01.2024, згідно якого позивачем здійснюється забір поверхневої води із р. Сула під час весняного паводку, використання води здійснюється із става накопичувача площею 18,30га, що розташований на північно східній околиці смт.Недригайлів, Недрігайлівська об`єднана громада в басейні р. Сула (ЧЕР ДНЕПР 0621), мета водокористування забезпечення власних потреб на зрошення сільськогосподарських культур (а.с. 43 45).
Таким чином, шляхом надання позивачу дозвільного документу - Дозволу на спеціальне водокористування №108/СМ/49д-18 фактично було подовжено строк провадження його планової діяльності до 16.01.2024.
Отже, продовження строку планованої діяльності, а також зміна особливих умов та інших відомостей, зазначених у дозволі, є достатньою підставою для виникнення у водокористувача обов`язку на підставі пункту 14 частини третьої статті 3 Закону №2059-VIII здійснити оцінку впливу діяльності підприємства на довкілля.
Окрім того вимоги щодо необхідності здійснення оцінки впливу на довкілля визначені також статтею 8 Закону України «Про природно-заповідний фонд України», якою передбачено, що збереження територій та об`єктів природно-заповідного фонду забезпечується, зокрема, шляхом: здійснення оцінки впливу на довкілля (абз.5 ст.8).
При цьому, преамбулою Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.
Відповідно до ст. 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до природно-заповідного фонду України, зокрема, належать: природні території та об`єкти - природні заповідники, біосферні заповідники, національні природні парки, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища; заказники, пам`ятки природи, ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки та парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва залежно від їх екологічної і наукової, історико-культурної цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.
Статтею 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
Таким чином, враховуючи, що Дозвіл на спеціальне водокористування від 16.01.2018 №108/СМ/49д-18 був наданий позивачу вже під час дії Закону України «Про оцінку впливу на довкілля», надання такого дозволу повинно було здійснюватися із урахуванням оцінки впливу на довкілля. Пролонгація в 2018р. строку спеціального водокористування із водного об`єкта, що відноситься до природно-заповідного фонду, зобов`язувала позивача здійснити оцінку впливу діяльності підприємства на довкілля.
За таких обставин вимога відповідача, висловлена у пункті 1 оспорюваного припису позивачу щодо отримання у встановленому законодавством порядку висновку з оцінки впливу на довкілля, є законною та обґрунтованою, а позовні вимоги в цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.
Також пунктом 2 оскаржуваного припису зобов`язано позивача отримати у встановленому законодавством порядку дозвіл та ліміт на спеціальне використання природних ресурсів на території об`єкту природно - заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка», термін виконання - 01.01.2022 року, обґрунтування: абз.6 ст.9-1 Закону України «Про природно заповідний фонд», абз.9 п.4 Постанови КМУ від 10.08.1992 №459 «Про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно - заповідного фонду і встановлення лімітів використання ресурсів загальнодержавного значення».
В акті перевірки відповідачем встановлено факт спеціального використання природних ресурсів (води) з поверхневого водного об`єкту (став), якій розташований в межах території об`єкту природно-заповідного фонду України ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка» за відсутності спеціального дозволу та лімітів.
Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначає Закону України "Про природно-заповідний фонд України".
Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України "Про природно-заповідний фонд України", завдання, науковий профіль, характер функціонування і режим територій та об`єктів природно-заповідного фонду визначаються у положеннях про них, які розробляються відповідно до цього Закону, і затверджуються: обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища - щодо територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення.
Статтею 9-1 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" визначено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду здійснюється в межах ліміту та на підставі дозволу на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду. Перелік встановлених цим Законом видів використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду і порядок їх використання визначаються режимом територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення здійснюється в межах ліміту на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, затвердженого органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями, а також на підставі дозволів.
Спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення (крім корисних копалин) здійснюється на підставі дозволів, що видаються місцевими радами за погодженням з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища, обласними, Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями.
Порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів і встановлення лімітів на використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду загальнодержавного значення визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів від 10 серпня 1992 р. № 459 затверджено Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, пунктом 1 якого визначено, що це Положення визначає порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, крім лісових та водних ресурсів, підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Отже норми зазначеного Положення не розповсюджуються на спеціальне використання водних ресурсів, натомість, як встановлено судом, позивачем здійснюється саме використання водних ресурсів із ставу, що розташований на території об`єкту природно - заповідного фонду - ландшафтного заказника місцевого значення «Дібрівка».
При цьому, як зазначалося судом вище, на даний час підприємство здійснює спеціальне водокористування на підставі Дозволу №108/СМ/49д-18 від 16.01.2018.
На час розгляду справи Дозвіл №108/СМ/49д-18 не анульований та його строк дії не закінчився.
Враховуючи наявність у позивача діючого Дозволу на спеціальне водокористування та те, що норми Положення про порядок видачі дозволів на спеціальне використання природних ресурсів у межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду не розповсюджуються на спеціальне використання водних ресурсів, суд доходить висновку про безпідставність вимоги відповідача, що викладена в п.2 оскаржуваного припису.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та оцінюючи встановлені фактичні обставини справи, та наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес ТСК" за рахунок бюджетних асигнувань Державної екологічної інспекції у Сумській області суму судового збору у розмірі 1 135,00 грн., сплаченого відповідно до платіжного доручення від 22.12.2021 року № 2550 (а.с. 7).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агробізнес ТСК" до Державної екологічної інспекції у Сумській області про визнання протиправним та скасування припису задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати пункт 2 припису Державної екологічної інспекції у Сумській області № 296/06 від 22.11.2021 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 12.12.2022 року.

Суддя В.О. Павлічек