Справа № 380/18049/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/18049/21 пров. № А/857/9850/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року у справі №380/18049/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Гавдик З.В.

рішення ухвалено в порядку письмового провадження,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 26.05.2022,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунку пенсій №4 Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві №61 від 23 вересня 2021 року про відмову ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м.Києві здійснити переведення (перерахунок) її з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року № 889-VIII з часу звернення, тобто з 17.09.2021 року.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2022 року замінено відповідача: Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві на належного відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області в частині позовної вимоги про зобов`язання здійснити переведення (перерахунок) ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року №3723-ХІІ, п.п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 23.09.2021 року №61 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 ». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити перерахунок ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723 «Про державну службу», п.п.10, 12 Закону України від 10.12.2015 року №889 «Про державну службу» з часу звернення, тобто з 17.09.2021 року.

Рішення мотивоване тим, що позивач станом на 01.05.2016 року має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що таке постановлене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не враховано тієї обставини, що у позивача станом на 01.05.2016 відсутній стаж 10 років державної служби або стаж 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі.

Позивач подала суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечила щодо доводів апелянта та просила залишити рішення суду без змін.

В зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), колегія суддів відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 04.12.2019 року.

Згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

З 17.11.1977 року по 15.05.1980 рік працювала на посаді слюсаря-збірника, монтажника Львівського заводу ім.. В.І. Леніна;

3 02.06.1980 року по 10.12.1987 рік працювала на дослідному заводі ЄКТІ автопрома на посаді техніка технолога, інженера технолога;

З 17.12.1987 року по 16.03.1989 рік працювала в ЖЕК-405 секретарем машиністкою;

З 17.03.1989 року прийнята машиністкою в маш. бюро Львівське виробниче швейне об`єднання «Маяк»;

З 02.07.1990 року звільнена з роботи згідно п.5 ст.36 КЗОТ УССР в порядку переводу в Шевченківський райвиконком м. Львова;

З 03.07.1990 року прийнята на роботу інспектора відділу по обліку та розподілу житла Шевченківського райвиконкому;

З 18.06.1991 року звільнена по переводу у міське житлове управління у зв`язку з ліквідацією відділу;

З 19.06.1991 року прийнята по переводу на посаду інспектора 2 категорії відділу закріплення управління обліку і розподілу житлової площі при міськвиконкомі;

З 11.02.1993 року згідно укладеного контракту призначена по переводу на посаду інспектора 2 категорії відділу закріплення житла управління обліку і розподілу житла Львівської міської адміністрації;

В зв`язку із зміною структури, внесенням змін в штатний розпис призначена на посаду інспектора 2 категорії відділу квартирного обліку і закріплення житла;

З 31.05.1994 року прийнята присяга державного службовця присвоєна VI категорія 13 ранг;

З 01.11.1994 року у зв`язку з реорганізацією управління призначена по переводу на посаду інспектора 2 категорії відділу закріплення житла;

З 09.09.1995 року призначена по переводу на посаду інспектора-спеціаліста друга категорія відділу закріплення житла управління обліку і розподілу житла департаменту житлового господарства;

З 17.11.1997 року присвоєно 12 ранг державного службовця;

З 02.01.1998 року переведена на посаду інспектора спеціаліста 1 категорії відділу закріплення житла;

З 02.08.1998 року у зв`язку з реорганізацією департаменту житлового господарства призначена по переводу на посаду інспектора, спеціаліста 1 категорії юридичного відділу;

З 08.09.1999 року переведена на посаду юрисконсульта, спеціаліста 2 категорії;

З 02.012001 року переведена на посаду інспектора, спеціаліста 1 категорії;

З 01.02.2001 року у зв`язку з реорганізацією департаменту житлового господарства, зміною структури та чисельності працівників призначена по переводу на посаду юрисконсульта, спеціаліста 1 категорії юридичного відділу;

З 11.06.2001 року присвоєно 11 ранг державного службовця;

З 04.07.2001 року посада віднесена до 6 категорії посад органів місцевого самоврядування. Присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування. Складена присяга;

З 14.08.2002 року в зв`язку з реорганізацією переведена на посаду юрисконсульта, спеціаліста 1 категорії юридичного відділу;

З 01.04.2003 року переведена на посаду рівнозначну, спеціаліста 1 категорії відділу правової експертизи проектів актів та реєстрації нормативних актів юридичного управління Львівської міської ради;

З 02.06.2003 року переведена з кадрового резерву на посаду головного спеціаліста відділу правової експертизи проектів актів та реєстрації нормативних актів юридичного управління Львівської міської ради;

З 04.01.2007 року в зв`язку з проведенням реорганізації та скороченням чисельності працівників, переведена за згодою на посаду головного спеціаліста відділу правової експертизи юридичного управління Львівської міської ради;

З 02.01.2017 року у зв`язку з реорганізацією переведена за згодою на рівнозначну посаду головного спеціаліста відділу правової експертизи з містобудівних та житлових питань управління правової роботи юридичного департаменту Львівської міської ради. На цій посаді працює по цей час.

28.09.2021 року позивач звернулася до відповідача із заявою про призначення/ перерахунок пенсії як державному службовцю, відповідно до Закону України «Про державну службу».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві №61 від 23.09.2021 року відмовлено позивачу у задоволенні її заяви, мотивувавши тим, що згідно наданої трудової книжки, з 04.07.2001 року посада була віднесена до категорій посад органів місцевого самоврядування, де гр. ОСОБА_1 працює по цей час.

Не погодившись з таким рішенням відповідача, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі ст.12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, який також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Згідно статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016р. визначалися Законом України № 3723-XII від 16.12.1993р. «Про державну службу».

01.05.2016 набув чинності Закон України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, згідно частини 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визнано такими, що втратили чинність, зокрема, Закон України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ визначено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

До набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII - 01.05.2016, право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016, відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу від 16.12.1993 №3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Разом з тим, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, статтею 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Таким чином, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Отже, після набрання чинності Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII - 01.05.2016 зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII, та мають передбачені частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ вік і страховий стаж.

Така правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 за результатом розгляду зразкової справи №822/524/18.

Пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283, був чинний до 01.05.2016.

Відповідно до п. 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 р. №283 (далі - Порядок №283) документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.

Згідно п. 2 Порядку №283 робота на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених у ст. 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», а також на інших посадах, не зазначених у цій статті, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад в органах місцевого самоврядування зараховується до стажу державної служби.

Як слідує з матеріалів справи, позивач досягла віку, визначеного законом та має відповідний страховий стаж, необхідний для перерахунку пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723 «Про державну службу». Разом з тим, відповідач вказує на відсутність у позивача стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, що дає право на призначення пенсії державного службовця, а саме 20 років, з огляду на те, що з 04.07.2001 року посада позивача була віднесена до категорій посад органів місцевого самоврядування, де гр. ОСОБА_1 працює по цей час.

Суд зазначає, що посади, на яких працювала позивач з 04.07.2001, передбачені у статті 14 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», тому стаж роботи на посадах в органах місцевого самоврядування з 04.07.2001 по 01.05.2016 має бути зарахований як стаж роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.

Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що ОСОБА_1 має право на перерахунок пенсії за віком відповідно до ст.37 Закону України від 16.12.1993 року №3723 «Про державну службу», п.п.10, 12 Закону України від 10.12.2015 року №889 «Про державну службу» з часу звернення, тобто з 17.09.2021 року, оскільки позивач має стаж на посаді державної служби понад 20 років; досягла віку, визначеного законом та має відповідний страховий стаж.

Вищенаведене дає підстави для висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року у справі №380/18049/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький