Справа № 525/877/22
Суддя: Прасол Я. В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 525/877/22
Провадження №2-а/525/41/2022 Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.12.2022 Великобагачанський районний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді Прасол Я.В.,
секретаря судових засідань Хоменка М.М.,
з участю позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Данильчука С.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Велика Багачка Полтавської області адміністративний позов ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Данильчук Сергій Григорійович, до інспектора Сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Миргородського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області Требіна Максима Вікторовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
25.11.2022 до Великобагачанського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Данильчук Сергій Григорійович, до інспектора Сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Миргородського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області Требіна Максима Вікторовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 11.11.2022 відносно нього відповідачем інспектором СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Требіним М.В. було складено постанову серії БАБ №840948 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 грн.
Відповідно до постанови, 11.11.2022 о 21 год. 32 хв. по вул. Каштанова в селищі Велика Багачка ОСОБА_1 керував транспортним засобом "MERSEDES-BENZ 190" днз НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом категорії «В» без посвідчення водія та не маючи при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п.п. 2.1 а , 2.1 б ПДР України.
Позивач зазначає, що не порушував Правил дорожнього руху, оскільки не керував автомобілем, знаходився за кермом припаркованого автомобіля. Інспектор СРПП ОСОБА_2 , знаючи, що у позивача відсутнє посвідчення водія склав оскаржувану постанову.
Постанову про накладення адміністративного стягнення вважає незаконною та необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, оскільки він не вчиняв порушення передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП. З цих підстав позивач просив постанову серії БАБ №840948 від 11.11.2022 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП скасувати, провадження по справі закрити.
Ухвалою суду від 29.11.2022 відкрито провадження у справі, ухвалено проводити розгляд справи з урахуванням положень ст. 286 КАС України, справу призначено до розгляду на 07.12.2022, та відкладено на 12.12.2022, з поважних причин. Відповідачам у справі було направлено копію позовної заяви з доданими до неї документами та надано строк для подання відзиву на позов. Також цією ухвалою суду було витребувано матеріали адміністративної справи, де міститься оригінал постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАБ № 840948 від 11.11.2022 за ч. ч. 1, 2 ст.126 КУпАП та відеозапис з реєстратора патрульного автомобіля за 11.11.2022, де могло бути зафіксовано рух автомобіля під керуванням водія ОСОБА_1 , а також відеозапис з нагрудних камер патрульних поліцейських, який стосується предмету розгляду даної адміністративної справи (а.с.26).
05.12.2022 на адресу суду надійшов відзив на позов відповідача у справі інспектора СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Требіна М.В., у якому відповідач просив залишити в силі оскаржувану постанову та надав відеозапис з боді-камери патрульного поліцейського за 11.11.2022, повідомив, що оригінал оскаржуваної постанови направлений до Великобагачанського ВДВС у Миргородському районі, для примусового виконання.
Позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві.
Представник позивача адвокат Данильчук С.Г. у судовому засіданні повністю підтримав заявлені вимоги, просив позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
Відповідач інспектор СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Требін М.В. заперечував проти заявлених позовних вимог, вважав, що вони не підлягають до задоволення, а оскаржувана постанова винесена відповідно до норм чинного законодавства.
У судове засідання 12.12.2022 відповідач інспектор СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Требін М.В. не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, з клопотаннями про відкладення розгляду справи до суду не звертався.
Представник відповідача ГУНП в Полтавській області у судове засідання 12.12.2022 повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Данильчука С.Г., відповідача інспектора СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Требіна М.В., дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, дійшов висновку, що адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 11.11.2022 інспектором СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Требіним М.В. було складено постанову серії БАБ №840948 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 грн., оскільки він, 11.11.2022 о 21 год. 32 хв. по вул. Каштанова в селищі Велика Багачка керував транспортним засобом "MERSEDES-BENZ 190" днз НОМЕР_1 не маючи права керування таким транспортним засобом категорії «В» без посвідчення водія та не маючи при собі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, чим порушив п. п. 2.1 а , 2.1 б ПДР України.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 286 КАС України, позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Копію оскаржуваної постанови позивач отримав 15.11.2022, що підтверджується копією поштового конверта ( а.с. 12), іншого стороною відповідача не доведено. Таким чином суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення клопотання позивача про поновлення строку на звернення до суду з даним позовом.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.
За нормою ч. 2 ст. 73 КАС України, яка визначає поняття належності доказів, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», судам слід звернути увагу на неприпустимість спрощеного підходу до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників.
Завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого порядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Згідно ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
У відповідності до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 278 КУпАП визначає умови підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення. Згідно даної норми, орган, (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення, вирішує такі питання: чи належить до його компетенції розгляд даної справи, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення, чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду, чи витребувано необхідні додаткові матеріали, чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Стаття 280 КУпАП визначає обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Так, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.
Частиною 2 статті 126 КУпАП встановлено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Відповідно до положень п. п. 2.1 а, 2.1 б Правил дорожнього руху України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон).
Частина 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Системний аналіз та юридичний зміст положень ч. 2 ст. 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, зокрема наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання та звільнення від нього тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що будь-яких доказів на обґрунтування постанови, які б свідчили про вчинення порушень ПДР з боку ОСОБА_1 відповідачами не надано. Наданий до матеріалів справи відеозапис з боді-камери патрульного поліцейського не є належним доказом у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП, оскільки стосується складення протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Жодних доказів того, що ОСОБА_1 вчинив порушення за ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП на даному відеозаписі не зафіксовано, також зазначений відеозапис не містить повідомлення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про порушення п. п. 2.1 а, 2.1 б ПДР України, не зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, роз`яснення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності її прав та обов`язків у даній справі.
Суд також враховує, що до оскаржуваної постанови поліцейським не додано жодних доказів того, що ОСОБА_1 є особою, яка не має права керування транспортним засобом відповідної категорії, тобто не надано доказів того, що ОСОБА_1 не отримував посвідчення водія, чи отримане ним посвідчення водія не містить відповідної категорії, що дає право керувати відповідним транспортним засобом. Фабула адміністративного правопорушення у цій частині викладена суперечливо. Оскільки у випадку, якщо ОСОБА_1 не пред`явив посвідчення водія не вимогу поліцейського або не мав посвідчення водія при собі, його дії мають бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а у випадку, якщо останній посвідчення водія відповідної категорії не отримував взагалі за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Стаття 251 КУпАП визначає поняття та джерела доказів у справі про адміністративне правопорушення. Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, відеозапису, в т.ч. тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
У ч.ч. 1-2 ст. 2 КАС України вказано, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 71 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Згідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. ч. 1-3, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. Докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, матеріали адміністративної справи не містять належних доказів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, у тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що відповідачем, як посадовою особою, суб`єктом владних повноважень рішення якого оскаржуються, будь-яких доказів, які б підтвердили правомірність його дій та вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме порушення п. 2.1 а, 2.1 б ПДР України не надано.

У силу принципу презумпції невинуватості, гарантованого ч. 3 ст. 62 Конституції України, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах. За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. ч. 1, 2 ст. 126 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити, постанову серії БАБ №840948 від 11.11.2022 скасувати. Оскільки постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності підлягає скасуванню, суд вважає, що згідно приписів п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України виникає необхідність закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі, відносно позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що суд прийшов до переконання про необхідність задоволення позовних вимог, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень ГУПН в Полтавській області 496 грн. 20 коп. судових витрат на користь позивача.

Відповідно до положень ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Позивач у справі ОСОБА_1 згідно матеріалів справи поніс витрати на правову допомогу у розмірі 5000 гривень, що підтверджується матеріалами справи.

Так згідно з умовами договору №2022/11/21-01 про надання правової допомоги від 21.11.2022 укладеного між адвокатом Данильчуком С.Г. та Кремень В.В. та додатком №1 до Договору Сторони погодили надання адвокатом правової допомоги у вигляді послуг: з`ясування предмету спору, обставин, якими Клієнт обґрунтовує своє вимоги, вивчення наданих ним документів та пояснень та підготовка позовної заяви до інспектора СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Требіна М.В. та ГУНП в Полтавській області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Сума гонорару є фіксованою та становить 5000 грн. ( а.с. 18-22).

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №2511/81 від 25.11.2022 ОСОБА_1 сплатив адвокату Данильчуку С.Г. 5000 грн. ( а.с. 23). Факт надання послуг визначених умовами договору про надання правової допомоги від 21.11.2022 підтверджується актом №1 приймання-передачі наданих послуг від 07.12.2022 ( а.с. 41).

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною 1 ст. 132 КАС України встановлено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч.3 ст. 132 КАС України).

Частинами 1 та 2 ст. 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону, видами адвокатської діяльності є, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

У межах розгляду даної справи представником позивача було здійснено представництво ( оплата зазначеної послуги не передбачена умовами Договору) та надано інші види правової допомоги, зокрема складання позову.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Визначаючись щодо обґрунтованості розміру витрат на професійну правничу допомогу суд має надати оцінку обґрунтованості розміру заявлених Позивачем витрат на професійну правничу допомогу в контексті пропорційності їх складності правовому супроводу справи та враховуючи зміст та обсяг наданих послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду за результатами розгляду справи №200/14113/18-а, ухвалив постанову від 26.06.2019, в якій сформував правову позицію, яка також зазначена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду по справі №620/1958/19 у постанові від 11.10.2021, згідно з якою, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд керується критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.

Суд, враховує, що дана справа є незначної складності, виходячи з усталеної правової позиції у таких справах, спірні правовідносини не є новими у судовій практиці, а тому, підготовка до вказаної справи не вимагала великого обсягу юридичної та технічної роботи, а також не потребувала значних затрат часу та коштів.

Таким чином, заявлені позивачем до відшкодування 5000 грн. витрат на правничу допомогу є необґрунтованими, не відповідають реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а їх стягнення з відповідача становить надмірний тягар для останнього, що суперечить принципу розподілу таких витрат. Заявлений розмір витрат не є співмірним із складністю справи та виконаним адвокатом робіт (наданих послуг), із реальним часом витраченим адвокатом та із обсягом наданих адвокатом послуг (виконаних робіт).

Відтак, з огляду на незначну складність справи та обсяг наданих послуг, суд, виходячи з критерію пропорційності вважає, що розмір витрат на правничу допомогу, що підлягає стягненню з відповідача, повинен становити в загальному розмірі 2000,00 грн.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача Головного управління національної поліції в Полтавській області.

На підставі викладеного та керуючись ч. 2 ст. 19, ч. 2 ст. 61 Конституції України, ст. ст. 7, 9, 245, 246, 251, 252, 254, 268, 280, 293 КУпАП, ст. ст. 6, 9, 72, 73, 76, 77, 241-246, 255, 257, 271-272, 286, 293, 297 КАС України,

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до інспектора Сектору реагування патрульної поліції відділу поліції №3 Миргородського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області Требіна Максима Вікторовича, Головного управління національної поліції в Полтавській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №840948 від 11 листопада 2022 року за ч. 1 ст. 126, ч. 2 ст. 126 КУпАП винесену інспектором Сектору реагування патрульної поліції Відділу поліції №3 Миргородського районного відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області Требіним Максимом Вікторовичем про накладення на ОСОБА_1 штрафу в сумі 3400 ( три тисячі чотириста) гривень - скасувати, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок судового збору та 2000 ( дві тисячі) гривень витрат на правову допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня її оголошення.

На виконання п. 4 ч. 5 ст. 246 КАС України зазначається повне найменування сторін у справі:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ;

представник позивача адвокат Данильчук Сергій Григорійович, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №4926 видане Радою адвокатів Дніпропетровської області 25.09.2020, адреса для листування: АДРЕСА_2 ;

відповідачі інспектор СРПП ВП №3 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Требін Максим Вікторович, адреса: вул. Шевченка, 103, селище Велика Багачка, Миргородський район, Полтавська область;

Головне управління національної поліції в Полтавській області, , адреса: вул. Пушкіна, 83, м. Полтава.

Суддя Я.В. Прасол