Справа № 761/25819/22
Суддя: Савицький О. А.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-аз/761/43/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Габунії Н.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, поданого до оперуповноваженого 1 відділу 2 управління ДВКБ Служби безпеки України Мельничука Владислава Вікторовича, Голови Служби безпеки України Сандурського Анатолія Валерійовича про скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну,

ВСТАНОВИВ:

21.11.2022 р. на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до оперуповноваженого 1 відділу 2 управління ДВКБ Служби безпеки України Мельничука В.В., Голови Служби безпеки України Сандурського А.В. про скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

12.12.2022 р. позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення від 14.10.2022 р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, винесеного відносно нього оперуповноваженим 1 відділу 2 управління ДВКБ Служби безпеки України Мельничуком В.В. та затвердженого Головою Служби безпеки України Сандурським А.В., до розгляду адміністративного позову по суті, посилаючись на те, що невжиття таких заходів становитиме очевидну небезпеку заподіяння шкоди його правам і інтересам, а також істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

Інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Метою застосування заходів забезпечення позову є, перш за все, захист прав позивача до ухвалення рішення у справі.

Так, згідно з ч.1 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст. 150 КАС України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Аналіз вищенаведеної норми дозволяє дійти висновку, що забезпечення позову - це вжиття адміністративним судом певних заходів щодо охорони прав та інтересів позивача для створення можливості реального виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Тягар доведення необхідності вжиття заходів забезпечення позову з наданням відповідних доказів покладається саме на позивачів, які ініціюють таке клопотання.

Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову.

При цьому, суд зазначає, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову та доведеності належними доказами обставин, на які посилається заявник в заяві; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути співмірними з позовними вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Суди не вправі вживати такі заходи до забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

В межах спірних правовідносин, позивач вказує на наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, передбачених ч.2 ст. 150 КАС України.

Однак, позивачем не доведені та документально не підтверджені обставини, які б підтверджували, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту та унеможливити поновлення його порушених прав або інтересів, за захистом яких він звернувся до суду.

Верховний Суд у постанові від 16.09.2021 р. у справі № 320/5401/20 зазначив, що висновки суду про те, що невжиття заходів щодо зупинення дії оскаржуваного рішення зумовить настання негативних та незворотних наслідків для особи, яка звернулася до суду, повинні бути підтверджені оцінкою судом наданих доказів. Суд повинен зазначити, на підставі яких саме доказів визнано підтвердженими доводи позивача, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити ефективність захисту і унеможливити поновлення порушених прав позивача.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову після подання позовної заяви, предметом якої є оскарження рішення від 14.10.2022 р. про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця - громадянина Республіки Білорусь ОСОБА_1 .

Разом з цим, до поданої заяви про забезпечення позову позивачем не додано жодних доказів про те, що з боку відповідачів у даний час вчиняються відповідні дії щодо видворення його з України.

В матеріалах справи також відсутні докази та підтвердження того, що невжиття заходів до забезпечення позову якимось чином може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, суд звертає увагу, що на виконання вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», з метою упорядкування роботи з примусового повернення і примусового видворення іноземців та осіб без громадянства, затверджено Інструкцію про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби, Служби безпеки України від 23.04.2012 р. № 3853/271/150.

Пунктом 10 розділу 1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства передбачено, що оскарження рішень про примусове повернення або примусове видворення зупиняє їх дію, якщо іноземець оскаржив це рішення у встановленому законом порядку до суду - у межах строків, визначених частинами другою-четвертою статті 288 Кодексу адміністративного судочинства України, незалежно від того, чи суд у порядку забезпечення адміністративного позову відповідною ухвалою зупинив дію рішення суб`єкта владних повноважень або його окремих положень, що оскаржуються.

Таким чином, доводи позивача щодо неможливості ефективного судового захисту та поновлення порушених його прав і інтересів без забезпечення позову в даній справі є безпідставними.

Будь-яких обґрунтованих доводів і доказів, які б свідчили про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову, позивачем не надано та судом не встановлено.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про відсутність визначених ч.2 ст. 150 КАС України підстав, за наявності яких допускається забезпечення позову, шляхом зупинення дії рішення про примусове видворення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, а тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150, 243, 248, 256, 294 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні заяви про забезпечення позову, поданого до оперуповноваженого 1 відділу 2 управління ДВКБ Служби безпеки України Мельничука Владислава Вікторовича, Голови Служби безпеки України Сандурського Анатолія Валерійовича про скасування рішення про примусове повернення в країну походження або третю країну.

Ухвала може бути оскаржена до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: