Справа № 640/22168/21
Суддя: Кобаль Михайло Іванович
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Кобаль М.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого Кобаля М.І.,

суддів Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

при секретарі Хмарській К.І.

за участю:

представника позивача: Шовкуна С.І.

представника відповідача: Кучми А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України, Комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, Київського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі по тексту - відповідачі, МО України, Комісія МО, Київський обласний ТЦК) в якому просив:

- визнати протиправними дії Комісії МО щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, оформлене протоколом від 04 лютого 2021 року № 3, про відмову в наданні статусу ОСОБА_1 учасника бойових дій;

- скасувати рішення комісії МО України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, від 04 лютого 2021 року № 3, про відмову в наданні ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій;

- зобов`язати комісію МО України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань щодо зарахування вислуги років для призначення пенсії окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах надати ОСОБА_1 статус учасника бойових дій;

- зобов`язати Київський обласний ТЦК видати ОСОБА_1 відповідне посвідчення учасника бойових дій та нагрудний знак «Ветеран війни-учасник бойових дій», відповідно до вимог Інструкції про видачу в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних документів з 50-відсотковою знижкою їх вартості, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 16 квітня 2020 року № 122.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у 2008 році капітан ОСОБА_1 займав посаду старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України.

Згідно з витягом з наказу військового прокурора Центрального регіону України № 140 від 27.08.2008 року старший слідчий військової прокуратури Центрального регіону України капітан ОСОБА_1 вибув у службове відрядження до м. Харкова, м. Лозова Харківської області строком на 30 діб з 27.08.2008 по 25.08.2008 для виконання службового завдання.

Як вбачається з посвідчення про відрядження від 27.08.2008 № 204, ОСОБА_1 відряджено до в/ч НОМЕР_1 для виконання службового завдання.

Так, вказане посвідчення містить відмітки (а.с.21):

- вибув із м. Києва 27.08.2008 - прибув до м. Лозова 27.08.2020;

- вибув з м. Лозова 25.09.2008 - прибув до м. Києва 25.09.2020.

Згідно з витягом наказу командувача військ ІНФОРМАЦІЯ_6 оперативного командування від 25.09.2008 № 273 «Про організацію виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів», з метою виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів в зонах навколо технічної території військової частини НОМЕР_1 м. Лозова в ході ліквідації наслідків надзвичайної події, з метою проведення розслідування щодо надзвичайної події у в/ч НОМЕР_1 та для огляду центральної та південної частин 61 арсеналу 26.09.2008 допущено групу у складі, зокрема, старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України капітана ОСОБА_1

Так, актами виконання робіт № 3371 від 23.09.2008, № 3398 від 24.09.2008, № 3402 від 25.09.2008, № 3424 від 26.09.2008 підтверджується присутність капітана ОСОБА_1 у складі групи з розмінування з очищення місцевості та знищення вибухонебезпечних предметів північної частини 61 арсеналу.

Наказом Міністерства оборони України від 442 від 09.09.2020 року полковника юстиції ОСОБА_1 , начальника відділу статистики, ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань військової прокуратури Центрального регіону України, звільнено з військової служби у запас за підпунктом «г» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів).

З метою отримання відповідного соціального захисту та додаткових гарантій для осіб з числа військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, які є учасниками бойових дій, позивач звернувся з відповідною заявою до Васильківського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки, до якої додано останній надав такі документи:

- копію паспорту та ідентифікаційного коду;

- копію службового посвідчення старшого слідчого ВП Центрального регіону України;

- копії витягів з наказів та посвідчень про відрядження;

- фотографії;

- оригінал довідки щодо визначення небезпечних відстаней при несанкціонованому вибуху артилерійських боєприпасів;

- оригінал витягу з наказу командувача військ Червоного прапора Південного оперативного командування № 273 від 25.09.2008 «Про організацію виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів»;

- оригінали актів виконання робіт з очищення місцевості та знищення вибухонебезпечних предметів на території 61 арсеналу.

Рішенням комісії МО України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни та спірних питань з зарахування до вислуги років для призначення пенсій окремих періодів служби в календарному обчисленні або на пільгових умовах, оформленим протоколом від 04.02.2021, відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій, документи повернуто до ІНФОРМАЦІЯ_5.

Позивач, вважаючи, протиправною відмову відповідача, звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що прийняте Комісією рішення про відмову у наданні позивачу статусу учасника бойових дій, є правомірним та не підлягає скасуванню, а відтак інші позовні вимоги також не підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 17 Конституції України Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993 № 3551-XII.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції закону, чинній на момент ухвалення рішення) учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Пунктом 11 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3551-XII від 22.10.1993, (у редакції Закону № 426-VIII від 14.05.2015), передбачено, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) залучалися до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Водночас, положення п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3551-XII від 22.10.1993 (у редакції, чинній на момент залучення позивача до виконання службового завдання у м. Лозова у 2008 році) передбачало, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, та особи, які на мінних тральщиках брали участь у траленні бойових мін у територіальних і нейтральних водах у воєнний і повоєнний час.

Тобто, нова редакція п. 11 ст. 6 Закону у редакції Закону № 426-VIII від 14.05.2015 чіткіше та конкретніше (звужено) визначає категорію осіб, які визнаються учасниками бойових дій.

Так, якщо більш пізніша редакція цієї статті Закону передбачала, що учасниками бойових дій визнаються, зокрема, особи, які були залучені командуванням військових частин, державними і громадськими організаціями до розмінування полів і об`єктів народного господарства, то нова редакція статті містить також умови участі особи у складі груп піротехнічних робіт (груп розмінування) та безпосереднього виконання такою особою завдань щодо розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів на території України.

У свою чергу, п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення рівня соціального захисту окремих категорій ветеранів війни» від 14.05.2015 № 426-VIII встановлено, що статус учасника бойових дій зберігається за особами, яких визнано учасниками бойових дій відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до набрання чинності цим Законом.

З урахуванням Закону України від 14.05.2015 № 426-VIII, яким змінено вимоги щодо набуття статусу учасника бойових дій відповідно до п. 11 ст. 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», із застереженням щодо збереження статусу учасника бойових дій, на підставі вказаної статті, у попередній редакції Закону, суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про необхідність застосування положення Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції, яка діяла на час виконання службового завдання ОСОБА_1 .

Так, наказом Міністра оборони України від 16.04.2020 № 122 затверджено:

- Положення про комісії Міністерства оборони України з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни (далі по тексту - Положення № 122);

- Інструкцію про порядок видачі в Міністерстві оборони України посвідчень учасника бойових дій, нагрудних знаків «Ветеран війни - учасник бойових дій» та листів талонів на право одержання проїзних квитків з 50-відсотковою знижкою їх вартості.

Відповідно до Положення № 122, Комісії створюються:

у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони) - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, учасниками війни;

у Генеральному штабі Збройних Сил України (далі - Генеральний штаб), Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (далі - Адміністрація ДССТ), військових частинах НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , командуваннях видів Збройних Сил України, оперативних командуваннях « ІНФОРМАЦІЯ_1 », « ІНФОРМАЦІЯ_2 », « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (далі - оперативні командування) - з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій (далі - Комісії).

У своїй діяльності Комісії керуються Конституцією України, законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства України та цим Положенням.

Згідно з п. 6 Положення № 122, на Комісію Міноборони покладається вирішення питань про визнання учасниками бойових дій відповідно до пунктів 1 - 5, 7 - 18 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

У свою чергу, Комісії зобов`язані:

- приймати до розгляду заяви громадян про визнання їх учасниками бойових дій, учасниками війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- реєструвати заяви в спеціальній книзі обліку;

- розглядати заяви та інші документи в місячний строк з дня їх отримання;

- робити запити до відповідних архівних установ (за потреби), про що повідомляти заявника;

- заслуховувати (за потреби) пояснення осіб, які подали заяви, свідків, досліджувати інші докази особистої участі заявника в бойових діях чи забезпеченні бойової діяльності військ (сил);

- доводити рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, до відома громадянина в письмовій формі, а також роз`яснювати порядок його оскарження;

- розглядати документи стосовно надання статусу учасника бойових дій, учасника війни відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а в разі відсутності підстав, що підтверджуються документами, - повертати їх до військових частин (органів, підрозділів), установ, закладів чи особисто заявнику з метою подальшого доопрацювання;

- проводити засідання Комісії не рідше ніж один раз на місяць (за наявності документів) (п. 12 Положення № 122).

За приписом п. 13 Положення № 122, Комісії приймають рішення про надання особам статусу учасника бойових дій на підставі таких документів, зокрема, для військовослужбовців, які брали участь у розмінуванні чи траленні бойових мін:

- заява військовослужбовця або клопотання командира (начальника);

- копія посвідчення спеціаліста з розмінування;

- витяг із наказу командира військової частини про призначення до групи розмінування (тралення бойових мін);

- витяг із наказу командира військової частини про виїзд у складі групи на розмінування (тралення бойових мін);

- акт про виконання робіт із розчищення місцевості (територіальних і нейтральних вод) від вибухонебезпечних речовин (бойових мін).

Крім документів, зазначених у пунктах 13 - 14 цього Положення, підставами для надання статусу учасника бойових дій, учасника війни можуть бути такі документи:

оригінали довідок відповідного періоду, підписані й завірені печаткою;

партизанський квиток;

посвідчення учасника підпілля;

посвідчення до знака «За розмінування»;

грамоти, фотографії (оригінали);

газетні матеріали періоду, який потребує підтвердження;

історичні довідки, документи та інші архівні матеріали;

документи потрібного періоду, де зазначено прізвище, ім`я, по батькові заявника;

документи, які підтверджують службу чи роботу заявника у відповідний період;

інші документи, на підставі яких можна зробити достовірний висновок про участь у бойових діях.

Відповідно до п. 17 Положення № 122, у разі встановлення судом факту участі особи в бойових діях чи інших подіях, що надає право на визнання її учасником бойових дій, учасником війни, відповідно до частини першої статті 6 та статті 9 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», таке рішення суду є підставою для надання особі статусу учасника бойових дій, учасника війни.

На виконання вимог Положення № 122, ОСОБА_1 надано відповідачам наступні документи:

1) копію паспорту та ідентифікаційного коду;

2) копію службового посвідчення старшого слідчого ВП Центрального регіону України;

3) копії витягів з наказів та посвідчень про відрядження;

4) фотографії;

5) оригінал довідки щодо визначення небезпечних відстаней при несанкціонованому вибуху артилерійських боєприпасів;

6) оригінал витягу з наказу командувача військ Червоного прапора Південного оперативного командування № 273 від 25.09.2008 «Про організацію виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів»;

7) оригінали актів виконання робіт з очищення місцевості та знищення вибухонебезпечних предметів на території 61 арсеналу.

Рішенням Комісії МО, оформленим протоколом від 04.02.2021 року, відмовлено ОСОБА_1 у наданні статусу учасника бойових дій.

Так, Комісії МО зауважено, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 1999 р. № 2294 «Про упорядкування робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів», наказу МНС, Міноборони, Мінтрансзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби від 27.05.2008 № 405/223/625/455 «Про організацію робіт з виявлення, знешкодження та знищення вибухонебезпечних предметів на території України та взаємодію під час їх виконання», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 04 липня 2008 р. за № 591/15282, безпосередню організацію виконання завдань щодо розмінування (знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів та проведення інших вибухових робіт, координацію дій підпорядкованих піротехнічних підрозділів та груп розмінування, налагодження взаємодії між центральними органами виконавчої влади, на які покладено реалізацію завдань з розмінування, а також місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування покласти на структурний підрозділ МНС, службу мінної безпеки Міноборони та Держспецтрансслужбу.

Роботи з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів здійснювати групами піротехнічних робіт територіальних органів управління та підпорядкованих МНС підрозділів Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, групами розмінування Збройних Сил України та Держспецтрансслужби.

Пунктом 5 визначено Типовий штатний розрахунок та оснащення піротехнічних груп розмінування Збройних Сил України, що становить:

начальник відділення - старший начальницький склад - 1;

старший сапер - 1;

сапер - 1;

водій-сапер - 2.

Також, відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 , під час військової служби на посаді старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України, у період з серпня по грудень 2008 року, у складі групи слідчих брав участь в розслідуванні кримінальної справи за фактом вибухів на території військової частини НОМЕР_1 , при цьому заявник до складу групи з розмінування не включався та не залучався до безпосереднього виконання завдань щодо розмінування, як такий, що не мав відповідної фахової підготовки з розмінування та не мав допуску до проведення розмінування.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи наявний наказ командувача військ ІНФОРМАЦІЯ_6 від 25.09.2008 року № 273 «Про організацію виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів» (а.с.14), яким з метою виконання завдань по розмінуванню та очищенню місцевості від вибухонебезпечних предметів в зонах навколо технічної території Військової частини НОМЕР_4 у АДРЕСА_1 , в ході ліквідації наслідків надзвичайної події та з метою проведення розслідування щодо надзвичайної події у Військової частини НОМЕР_4 та для огляду центральної та південної частин 61 арсеналу 26.09.2008 допущено групу у складі:

- старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України капітана ОСОБА_1;

- старшого слідчого військової прокуратури Центрального регіону України капітана ОСОБА_2 ;

- начальника цеху регламенту та ремонту ракет Військової частини НОМЕР_4 майора ОСОБА_3 .

Також, п. 2 вказаного наказу для безпечного пересування та дотримання заходів безпеки посилено слідчу групу групою розмінування у складі:

- командира групи розмінування - підполковника ОСОБА_4 ;

- старшого сапера - ст. лейтенанта ОСОБА_5 ;

- сапера - ОСОБА_6 ;

- сапера - ОСОБА_7 ;

- сапера - солдата ОСОБА_8 ;

- водія-сапера - мол. сержанта ОСОБА_9 .

На виконання наказу від 25.09.2008 № 273, актом № 3424 встановлено, що вищевказана група розмінування провела пошук, піднімання, розмінування, знешкодження скупчення споряджених різноманітних боєприпасів, що знайдені при ліквідації наслідків надзвичайної події на арсеналі.

Натомість, надані позивачем копії актів, зокрема від 25.09.2008 № 3424, не відповідають формі, зазначеній у додатку № 9 до наказу МНС, Міноборони, Мінтрансзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби 27.05.2008 № 405/223/625/455, оскільки не містять відомостей щодо п. 9 та 10, що передбачають зазначення інформації про осіб, що брали участь у роботах з очищення місцевості від вибухонебезпечних предметів, зокрема, про шляхові листи.

Також, відсутні донесення про хід виконання робіт щодо знищення вибухонебезпечних предметів за Додатком № 13 до наказу МНС, Міноборони, Мінтрансзв`язку, Адміністрації Держприкордонслужби 27.05.2008 № 405/223/625/455, що також включають відомості про групи розмінування та їх склад.

Відповідно до листа командувача військ Південного оперативного командування генерала-лейтенанта ОСОБА_10 , на вих. 15.09.08 № 08400011, починаючи з 18:00 09.09.2008 року, вибухи на технічній території військової частини НОМЕР_1 припинилися. Вказано про доцільність проведення слідчими військової прокуратури огляду технічної території військової частини НОМЕР_1 , починаючи з 18.09.2008 року, за умови залучення групи з розмінування, інженерної машини розгородження, інженерного танку та забезпечення засобу індивідуального захисту (шоломами та бронежилетами).

Отже, вищевказані обставини справи підтверджують, що ОСОБА_1 перебував у складі слідчої групи у ході розслідування кримінальної справи за фактом вибухів на території військової частини НОМЕР_1 , у період з 23.09.2008 року, на технічній території військової частини - арсеналу, на якій знаходились розкидані снаряди, міни, інші боєприпаси та вибухові речовини, що, очевидно, становило загрозу для життя та здоров`я групи слідчих.

Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що наказу про залучення позивача до групи розмінування та про виїзд у складі групи на розмінування матеріали справи не містять, ОСОБА_1 разом із заявою про визнання його учасником бойових дій подано не було, що не заперечується сторонами.

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, ОСОБА_1 перебуваючи на території військової частини НОМЕР_1 , у період з 23.09.2008 по 26.09.2008 року, у ході проведення слідчих дій, не був залученим командуванням військових частин до розмінування полів та не здійснював жодної діяльності, пов`язаної зі знешкодженням боєприпасів, що вказує на відсутність підстав для визнання останнього учасником бойових дій відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 6 Закону України № 3551-XII від 22.10.1993 «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (у редакції, чинній на момент залучення позивача до виконання службового завдання у м. Лозова).

Твердження апелянта щодо застосування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 24.04.2019 у справі №808/1728/16, не заслуговують на увагу суду апеляційної інстанції, оскільки фактичні обставини у зазначеній справі стосувались встановлення факту залучення особи у знешкодженні небезпечних боєприпасів шляхом їх підриву на місці, враховуючи участь такої особи у зведеному піротехнічному загоні у складі групи навантажувально-розвантажувальних робіт, що є суттєвою відмінністю в контексті цієї справи.

З огляду на законне та обґрунтоване прийняття Комісією МО рішення, оформлене протоколом від 04 лютого 2021 року № 3, про відмову в наданні статусу ОСОБА_1 учасника бойових дій, усі інші похідні вимоги не підлягають задоволенню.

Судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішенням повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права.

Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.

В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: М.І. Кобаль

Судді: Л.О. Костюк

А.Г. Степанюк

Повний текст виготовлено 12.12.2022 року