Справа № 240/18763/22
Суддя: Майстренко Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Житомир справа № 240/18763/22

категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Майстренко Н.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, в якому вона просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до її трудового стажу періоду її перебування разом з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для працевлаштування за спеціальністю, а саме у місті Шверін, Німеччина, у період серпня 1986 року по 17 червня 1991 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати період перебування ОСОБА_1 , як дружини військовослужбовця, у місті Шверін, Німеччина, з серпня 1986 року по 17 червня 1991 року до її трудового (страхового) стажу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з військовими діями російської федерації на території України вона позбавлена можливості отримати офіційний документ з архівної установи для підтвердження факту її перебування у період серпня 1986 року по 17 червня 1991 року разом з чоловіком у групі радянських військ у Німеччині. До поданої заяви були долучені всі наявні у неї документи з тих, які могли би бути нею отримані, для підтвердження та зарахування зазначеного періоду до її трудового стажу.

Ухвалою від 06.09.2022 року справу було призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

До суду 24.10.2022 року надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачем до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян не надано довідку про період проживання її, як дружини військовослужбовця, з 1986 по 1991 роки з чоловіком у місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, а тому відповідач просить відмовити в задоволенні позову.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що встановлений законом порядок призначення пенсії передбачає встановлення органом ПФУ факту наявності відповідного трудового стажу і органи Пенсійного фонду також мають право самостійно вимагати від підприємств, організацій та окремих осіб відповідні документи та опитувати свідків на підтвердження тих чи інших фактів, а також на підтвердження наявності трудового стажу, що в даному випадку відповідачем зроблено не було.

Розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження відповідно до вимог ст. 257, 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

З 06.04.2021 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Житомирській області та отримує довічно пенсію за віком (а.с. 16). Сторонами не заперечується, що позивачу виплачується пенсія у визначеному чинним законодавством максимальному розмірі, а тому вирішення даного спору не вплине на розмір пенсії позивача.

В травні 2022 року позивач звернулась до відповідача з питання обчислення її трудового стажу, оскільки їй не було зараховано до загального трудового стажу період з серпня 1986 року по червень 1991 року, тобто час, який вона перебувала, як дружина військовослужбовця, з чоловіком у місцевості, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, а саме у місті Шверін, група радянських військ у Німеччині.

Листом Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області від 04.08.2022 №20389-17929/М-02/8-0600/22 розглянуто звернення ОСОБА_1 з питання обчислення страхового стажу відповідно до Закону України "Про звернення громадян". Відповідачем повідомлено, що відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюються на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Також повідомлено, що для розгляду питання можливості врахування до страхового стажу періоду з 1986 року по 1991 рік рекомендовано надати довідку про період проживання дружини військовослужбовця, з чоловіком у місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю до відділу обслуговування громадян (сервісного центру) управління обслуговування громадян.

Оцінюючи правомірність такої вимоги як умови для зарахування вказаного періоду до трудового стажу позивача, судом враховується таке.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Згідно ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно п. 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, затвердженого постановою КМУ від 12.08.1993 №637, період проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками, виданими командирами (начальниками) військових частин, військових навчальних закладів на підставі документів, які підтверджують зазначений період.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала разом з чоловіком, який був відкомандированим з травня 1986 року по січень 1991 року, у місті Шверін, група радянських військ у Німеччині. Це підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про проходження військової служби згідно послужного списку, виданою відділом соціального забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 19). У цей період позивач не була працевлаштована.

З копії трудової книжки ОСОБА_1 , запис від 18.07.1986 року № 8, вбачається, що позивач була звільнена з роботи у зв`язку з переведенням чоловіка на нове місце служби (а.с. 12). Запис у трудовій книжці від 20.08.1991 року № 11 свідчить про те, що з цієї дати позивач працює на Житомирській фабриці "Житичі" (а.с. 13).

Записи у трудовій книжці здійснено відповідно до вимог чинного законодавства, вони не містять виправлень, засвідчені печаткою підприємства і дефектів їх вчинення не мають.

Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 року № 637 (далі - Порядок), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Отже, суд зазначає, що вказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Як зазначила представник позивача, ОСОБА_1 позбавлена об`єктивної можливості отримати архівну довідку на підтвердження її перебування у місті Шверін у 1986-1991 роках, оскільки архівна установа знаходиться у місті Подольськ російської федерації і отримати такий документ на теперішній час неможливо.

Для підтвердження відомостей про трудовий страж позивача з 1986 року по 1991 рік судом були допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які підтвердили, що вони з 1985 по 1990 роки також перебували у групі радянських військ у Німеччині, де познайомились з родиною ОСОБА_5 , які прибули до Німеччини у 1986 році всією сім`єю. З ОСОБА_1 та її родиною вони спілкувались регулярно, підтримуючи тісні стосунки до теперішнього часу. Також вони підтвердили, що в період з 1986 по 1990 роки позивач постійно намагалася влаштуватись на роботу у місті Шверін, Німеччина, за спеціальністю, але специфіка служби її чоловіка обмежувала можливість її працевлаштування, оскільки таке працевлаштування допускалось лише в установах, пов`язаних з радянською владою. Через ці обставини та відсутність підходящої роботи ОСОБА_1 була позбавлена можливості працевлаштування за спеціальністю. В 1990 році родина Себало виїхала з Німеччини.

У матеріалах справи наявні копія трудової книжки ОСОБА_3 та копія закордонного паспорту ОСОБА_4 , з яких вбачається, що свідки у спірний період проживали у групі радянських військ у Німеччині (а.с. 25-28).

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, ці дані встановлюються, зокрема, показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ч. 2 ст. 73 КАС України). Відповідно до ч. 2 ст. 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 1 ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 76 КАС України). Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2 ст. 76 КАС України).

Судом враховується, що у справах щодо протиправності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень діє презумпція вини такого суб`єкта, а тому певну обставину слід вважати встановленою, якщо суб`єкт владних повноважень не навів переконливих доказів щодо відсутності цієї обставини.

Приписами статті 101 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Аналізуючи наведені положення, суд дійшов висновку, що органи, які призначають пенсію, мають право перевіряти надані заявником документи, вимагаючи відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряючи обґрунтованість їх видачі. Органи Пенсійного фонду України, їх посадові та службові особи зобов`язані надавати допомогу громадянам у витребуванні та оформленні необхідних для призначення пенсії документів.

Судом враховуються заперечення відповідача, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення/перерахунок пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший, при зверненні особи з відповідною заявою. Відповідач вказує, що оскільки позивачем заява встановленого зразка подана не була, підстав для використання повноважень на перевірку поданих заявником документів у Пенсійного фонду не було, а тому така заява правомірно розглянута у межах Закону України "Про звернення громадян".

У той же час, такі заперечення мали би право на існування лише у випадку, коли б відповідач у своїй відповіді обмежився роз`ясненням позивачу загальної процедури ініціювання перерахунку пенсії, вказавши на перелік необхідних для цього документів.

Натомість, зміст відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області свідчить про те, що відповідач з питання обрахунку страхового стажу позивача вказав на необхідність надання ОСОБА_1 до управління обслуговування громадян довідки про період її проживання з 1986 по 1991 рік з чоловіком у місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, що свідчить про розгляд порушеного позивачем питання по суті.

Оскільки надання такої довідки є об`єктивно неможливим і термін існування таких обставин є невизначеним, що виключає позитивне вирішення порушеного позивачем питання у межах як процедури звернення громадян, так і у межах процедури перерахунку пенсії, суд не може вважати звернення з цим позовом передчасним.

Відтак, вказавши на необхідність надання позивачем у її конкретному випадку довідки про період проживання з 1986 по 1991 рік з чоловіком у місцевостях, де не було можливості працевлаштування за спеціальністю, відповідач вдався до розгляду питання обрахунку страхового стажу позивача по суті, що і передбачає перевірку судом правомірності такої вимоги.

Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України" від 7 лютого 2008 року, п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України" від 19 жовтня 2004 року, п. 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" від 13 січня 2011 року, п. 54 рішення у справі "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 року тощо).

Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів здійснення пенсійним органом дій щодо перевірки повідомлених позивачем відомостей, у той час як останній вказав лише на можливість зарахування певного періоду до страхового стажу на підставі документа, який позивачем не може бути отриманий. Відповідач, порушивши основоположні засади діяльності державного органу, переклав тягар доведення на позивача, який і так опинився у скрутному становищі.

Враховуючи викладене, зважаючи на підтвердження у судовому засіданні показаннями свідків обставин неможливості працевлаштування позивача за спеціальністю, а також об`єктивної неможливості підтвердження цього факту будь-якими іншими доказами, суд дійшов висновку, що відповідач безпідставно не зарахував до трудового стажу ОСОБА_1 періоду її перебування разом з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для працевлаштування за спеціальністю, а саме у місті Шверін, Німеччина, у період серпня 1986 року по 17.06.1991 року.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінивши зібрані у справі докази та враховуючи встановлені у справі обставини, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 КАС України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду її перебування разом з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для працевлаштування за спеціальністю, а саме: у місті Шверін, Німеччина, у період з серпня 1986 року по 17.06.1991 року.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період перебування її, як дружини військовослужбовця, у місті Шверін, Німеччина, з серпня 1986 року по 17.06.1991 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.М. Майстренко