Справа № 480/949/22
Суддя: А.І. Сидорук
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року Суми Справа № 480/949/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Сидорука А.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ),

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Суть спору, позиція сторін.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення повного розрахунку з позивачем при звільненні з військової служби, в частині виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні, передбаченої ст. 15 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо затримки повного розрахунку при звільненні та невиплати позивачу грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплати позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні, передбачену ст. 15 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період проходження служби за 2015, 2016, 2017 роки, у зв`язку із звільненням з військової служби у запас, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 05.12.2021.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що при звільненні зі служби відповідач протиправно не виплатив позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні зі служби у розмірі 50% сум грошового забезпечення, оскільки його вислуга років з урахуванням пільгового стажу складає повних 12 років. У 2015-2017 роках йому не надавалась додаткова оплачувана відпустка, пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, право на яку позивач має у відповідності до ст. 10-1 Закону України № 2011-ХІІ. Зазначає, що у разі невикористання такої додаткової щорічної відпустки, така відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки; 2) грошова компенсація відпустки. При звільненні зі служби грошової компенсації за вказану відпустку йому не нараховано та невиплачено.

Відповідач подав відзив на позов, в якому проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив мотивований тим, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується виключно при наявності 10 і більше років календарної вислуги. Оскільки календарна вислуга років у позивача складає повних 7 років, зазначена допомога йому правомірно не виплачувалась. Щодо компенсації за додаткову відпустку зазначає, що в силу вимог ст. 10-1 Закону № 2011-ХІ така компенсація надається виключно у рік звільнення військовослужбовцям, тобто особам, які ще не виключені з військової частини та виконують обов`язки. Переліком, затвердженим постановою Уряду № 702 від 01.08.2012 не передбачено механізму виплати компенсації у випадку невикористання додаткової відпустки. Вказує, що нормою ст. 10-1 Закону № 2011-ХІ передбачено надання щорічної додаткової оплачуваної відпустки виключно за однією підставною. Надання додаткових оплачуваних щорічних відпусток за двома підставами суперечить чинному законодавству. Зазначає, що з огляду на дію особливого періоду в Державі та вимог п. 19 ст. 10-1 Закону України № 2011-ХІІ, позивач не мав права на додаткову відпустку, що передбачена ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ під час проходження військової служби.

Процесуальні дії у справі.

21.01.2022 судом було постановлено ухвалою про відкриття провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Обставини, встановлені судом.

05.12.2021 з позивачем було припинено контракт, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення, що підтверджується наказом відповідача № 569-ОС від 03.12.2021 (а.с. 9). У вказаному наказі зазначено, що вислуга років станом на 05.12.2021 становить: календарна - 7 років 5 місяців 21 день; пільгова - 4 роки 11 місяців 3 дні; всього - 12 років 4 місяці 24 дні.

На звернення позивача відповідач листами від 13.12.2021 та від 20.12.2021 повідомив позивача, що оскільки станом на момент його звільнення календарна вислуга років складала 7 років 5 місяців 21 день, підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні відсутні (а.с. 10, 11).

29.11.2021 відповідачем була видана довідка за № 12/1219, відповідно до якої під час проходження сулужби позивачем у 2015-2017 роках щорічна додаткова оплачувана відпустка, пов`язана з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я йому не надавалась.

Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною в частині ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за 12 років служби та грошової компенсації за додаткову відпустку, пов`язану з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за період з 2015 по 2017 роки позивач звернувся до суду з даним позовом.

Оцінка суду.

Щодо одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби.

Нормою абз. 2 ч. 2 ст. 15 Закону України ''Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей'' № 2011-ХІІ встановлено, що військовослужбовцям виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту одноразова грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.

Аналогічне положення закріплено в абз. 3 п. 10 Порядку, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992.

Даною нормою встановлено умову для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні - наявність вислуги 10 і більше років, та порядок розрахунку такої допомоги шляхом множення 50% місячного грошового забезпечення саме на календарні роки служби.

Натомість пп. 1 п. 9 розділу V Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 25.06.2019 за № 558 встановлено, що у разі звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту грошова допомога в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше (у цьому та інших пунктах цієї глави мається на увазі наявність календарної вислуги років).

Отже, фактично наказом МВС України звужено право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, оскільки цією Інструкцією передбачено її виплату у разі наявності у військовослужбовця 10 і більше календарних років вислуги, тоді як норми Закону № 2011-ХІІ та постанови Уряду № 393 такої умови не містять, а передбачають її виплату у разі наявності 10 і більше років вислуги (тобто загальної вислуги).

Тому суд, у відповідності до норми ч. 3 ст. 7 КАС України, не застосовує норми наказу МВС України, а застосовує норми Закону № 2011-ХІІ та постанови Уряду № 393, як правових актів, які мають вищу юридичну силу.

З наказу відповідача від 03.12.2021 (а.с. 9) вбачається, що вислуга років позивача станом на 05.12.2021 всього становить 12 років 4 місяці 24 дні. Отже умова про наявність 10 і більше років вислуги для виплати грошової допомоги позивачу в даному випадку дотримана.

Тому вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому одноразову грошову допомоги при звільненні зі служби є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Бездіяльність відповідача в цій частині не відповідає критеріям правомірності, встановленим нормою ч. 2 ст. 2 КАС України.

Оскільки розмір грошової допомоги визначається виходячи з календарної вислуги років, яка у позивача складає 7 років 05 місяців 21 день (а.с. 9), відповідач повинен нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні саме за повних 7 календарних років служби.

Щодо компенсації додаткової відпустки за 2015-2017 роки.

Відповідно до норми абз. 1 ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Постановою Уряду № 702 від 01.08.2012 затверджено перелік військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку.

Відповідно до додатку 4 Переліку зазначеної постанови Уряду, посади військовослужбовців державної прикордонної служби - молодший інспектор прикордонної служби 1 категорії - інструктор; інспектор прикордонної служби 2 категорії - інструктор; та інспектор прикордонної служби 3 категорії відноситься до посад, яким надається додаткова щорічна відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я у кількості 7 діб.

Факт перебування позивача у 2015-2017 роках на зазаначених посадах підтверджується записами у військовому квитку (з.б.а.с. 8).

Отже, суд приходить до висновку, що позивач має право на щорічні додаткові відпустки відповідно до норми ч. 4 ст. 10-1 Закону України № 2011 за періоди служби з 2015 по 2017 роки у кількості 7 діб на рік.

Суд не приймає до уваги довідку відповідача від 29.11.2021 (а.с. 12), як доказ того, що позивач у 2015-2017 роках мав право на додаткову відпустку у кількості 6 днів за рік, оскільки таке спростовується нормами нормами постанови Уряду № 702 та записами у військову квитку позивача.

Відповідно до пунктів 8, 14, 17, 18, 19 ст. 10-1 Закону № 2011, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, додаткові відпустки у зв`язку з навчанням, творчі відпустки та соціальні відпустки надаються відповідно до Закону України "Про відпустки". Інші додаткові відпустки надаються їм на підставах та в порядку, визначених відповідними законами України. У разі якщо Законом України "Про відпустки" або іншими законами України передбачено надання додаткових відпусток без збереження заробітної плати, такі відпустки військовослужбовцям надаються без збереження грошового забезпечення.

У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Відповідачем не заперечується, що у період з 2015 по 2017 роки щорічна додаткова відпустка за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я або інша додаткова відпустка в особливий період до моменту звільнення з військової служби позивачу не надавалась.

Указом президента України від 17.03.2014 № 303 оголошено рішення про проведення часткової мобілізації. Тому з 18.03.2014 і по даний час особливий період триває.

Відповідно до норм пп. 6 п. 8 розділу V Інструкції, затвердженої наказом МВС України від 25.06.2018 № 558 у рік звільнення зі служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зазначеним у пунктах 4, 5 цієї глави, у разі невикористання ними щорічної основної та додаткової відпусток виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки.

Враховуючи вищевикладені вимоги діючого законодавства України у разі невикористання додаткової щорічної відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, така відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

При цьому, суд звертає увагу, що припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток відповідно до ст. 10-1 Закону № 2011-XII в особливий період є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо та жодним чином не впливає на суть цього права.

Отже, у випадку звільнення військовослужбовців зі служби їм повинна виплачуватися грошова компенсація за всі невикористані дні додаткової відпустки. При цьому, суд зауважує, що сам факт неможливості надання відповідачем відпустки без рівноцінної її заміни грошовою компенсацією суперечить самій суті права.

Враховуючи той факт, що відповідач при звільненні позивача зі служби не нарахував та не виплатив позивачу, компенсацію за додаткові щорічні відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням за періоди служби з 2015 по 2017 рік, суд приходить до висновку про порушення відповідачем прав позивача в цій частині.

Тому суд вважає позовні вимоги в цій частині обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача, оскільки вона не відповідає критеріям правомірності, встановленими ч. 2 ст. 2 КАС України та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити таку компенсацію.

Судові витрати.

Враховуючи той факт, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України,

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_2 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

3. Визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військової частини НОМЕР_1 ) щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_2 грошової компенсації щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2015, 2016 та 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

4. Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військову частину НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням висновків суду.

5. Зобов`язати 5-й прикордонний загін Державної прикордонної служби України (Військову частину НОМЕР_1 ) ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) грошову компенсацію щорічної додаткової відпустки військовослужбовця за виконання обов`язків військової служби пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я за 2015, 2016 та 2017 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

6. Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

7. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду складено та підписано суддею 09.12.2022.

Суддя А.І. Сидорук