Справа № 160/13216/22
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УХВАЛА
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бондар М.В.
при секретарі судового засідання Ожередовій О.Д.
представника позивача Погрібняка О.М.
представника відповідача Бабаніної Т.І.
розглянув у підготовчому засіданні у місті Дніпрі питання щодо можливості поновленні строку звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку, -
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області від 25.02.2022 №184 о/с «По особовому складу» щодо звільнення ОСОБА_1 з посади старшого інспектора-чергового відділу оперативного реагування управління «Корпус оперативно-раптової дії» за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію»;
- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого інспектора-чергового відділу оперативного реагування управління «Корпус оперативно-раптової дії» Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 26 лютого 2022 року по дату постановлення судом рішення по даній справи.
В обгрунтування позову зазначено на безпідставність звільнення позивача з посади, оскільки рапорту про звільнення за власним бажанням ОСОБА_1 не писав.
Ухвалою суду від 05.09.2022 року прийнято позовну заяву та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
На підставі ухвали від 04.11.2022 року суд перейшов до розгляду справи в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання.
В підготовчому засіданні 30.11.2022 року представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду. Так, представником ГУНП в Дніпропетровській області зазначено, що позивачем порушено місячний строк звернення до суду. 25.02.2022 року позивач отримав копію наказу про звільнення №184 о/с, здав озброєння, здав спеціальний жетон та службове посвідчення до управління «Корд», отримав під підпис припис, в якому вказано про його звільнення та пропонується прибути для постановки на військовий облік. З 26.02.2022 року ОСОБА_1 на службу не виходив. Остаточний розрахунок з позивачем проведено у лютому 2022 року, одноразова грошова допомога при звільненні виплачена у квітні 2022 року. Таким чином, позивачу з 25.02.2022 року було відомо про підстави звільнення з поліції, однак до суду ОСОБА_1 звернувся через шість місяців 30.08.2022 року.
В підготовчому засіданні 30.11.2022 року оголошено перерву до 06.12.2022 року та судом запропоновано позивачу та його представнику надати пояснення та докази на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з цим позивом.
02.12.2022 року ОСОБА_1 надано додаткові пояснення до клопотання про поновлення строку звернення до суду, в якому позивач додатково зазначив, що 25.02.2022 року його було повідомлено про звільнення з посади за власним бажанням. Копію наказу про звільнення позивачу видали пізніше. 07.07.2022 року позивач отримав трудову книжку та військовий квиток. 04.08.2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Погрібняком О.М. укладено договір на правову допомогу, а 15.08.2022 року були отримані докази витребувані адвокатом. Зважаючи на це суду подано клопотання про поновлення строку звернення до суду та ухвалою суду від 05.09.2022 року відкрито провадження у справі і зазначено, що позовна заява відповідає вимогам статей 160, 161, 171 Кодексу адміністративного судочинства України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі відсутні. На підставі частини 2 статті 233 Кодексу законів про працю України (в редакції станом на 25.02.2022 року) позивачем було використано своє право звернутися до суду після отримання трудової книжки. Враховуючи воєнний стан, позивач не мав можливості знайти адвоката відповідної спеціалізації та займатися питанням поновлення на роботі. Без наданих адвокату відповідачем документів, зокрема, без інформації про наявність рапорту та його змісту, за яким відповідач звільнив ОСОБА_1 , останній не мав можливості звернутися до суду. Також, позивач зазначив, що поважною причиною порушення строку звернення до суду та необхідність його поновлення є продовження загальнодержавного карантину до 31.12.2022 року для запобігання розповсюдженню COVID-19. Крім того, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 року унормовано, що на час дії воєнного стану продовжуються строки загальної та спеціальної позовної давності, передбачені цивільним законодавством.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши долучені до матеріалів справи докази, суд встановив таке.
25.02.2022 року ГУНП в Дніпропетровській області винесено наказ №184 о/с «По особовому складу» про звільнення майора поліції ОСОБА_1 старшого інспектора-чергового відділу оперативного реагування управління «Корпус оперативно-раптової дії» за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Копія зазначеного наказу отримана позивачем 25.02.2022 року, що підтверджується копією наказу, долученою представником відповідача до матеріалів справи в підготовчому засіданні 30.11.2022 року.
25.02.2022 року позивачу вручено припис №20/3-1 з пропозицією прибути до ІНФОРМАЦІЯ_1 для постановки на військовий облік.
25.02.2022 року позивач здав зброю, спеціальний жетон та службове посвідчення.
Остаточний розрахунок з позивачем проведено у лютому 2022 року, а у квітні 2022 року позивач отримав одноразову грошову допомогу при звільненні.
07.07.2022 року позивачу видано трудову книжку.
04.08.2022 року позивач уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Погрібняком О.М.
04.08.2022 року адвокатом Погрібняком О.М. складено адвокатський запит до ГУНП в Дніпропетровській області про надання копій документів, які стосуються звільнення позивача з посади.
15.08.2022 року адвокат Погрібняк О.М. отримав відповідь на адвокатський запит.
Повторно з цим позовом позивач звернувся до суду з використанням засобів поштового зв`язку 26.08.2022 року.
Вирішуючи питання щодо можливості поновленні строку звернення до суду у справі, суд виходить з такого.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
Відповідно до пункту 17 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України публічною службою є, зокрема, служба в поліції.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку зі звільненням зі служби в поліції.
Таким чином, за характером спірних правовідносин і їх суб`єктним складом цей спір є публічно-правовим спором з приводу звільнення з публічної служби, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів.
Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Частиною другою цієї статті передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, Кодекс адміністративного судочинства України передбачає можливість встановлення цим Кодексом та іншими законами спеціальних строків звернення до адміністративного суду, які мають перевагу в застосуванні порівняно із загальним шестимісячним строком, визначеним у частині другій статті 122 цього Кодексу.
Таким спеціальним строком для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження служби є місячний строк, установлений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
Водночас нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено також строки звернення до суду за захистом порушеного права.
На підставі частини 3 статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За таких обставин, суд застосовує норму трудового законодавства в редакції, чинній на час звернення позивача до суду з цим позовом, тобто станом на 26.08.2022 року.
Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України, із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Суд зазначає, що інститут строків у адміністративному процесі стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.02.2020 року у справі №340/1019/19.

З наданої представником відповідача копії наказу про звільнення позивача №184 о/с від 25.02.2022 року судом встановлено, що копію зазначеного наказу позивач отримав 25.02.2022 року.

Отже, перебіг строку звернення до адміністративного суду починається з дня, коли позивач дізнався про порушення його прав, тобто з дня отримання копії наказу про звільнення - 25.02.2022 року.

Суд критично оцінює доводи позивача, що початок відліку строку звернення до суду необхідно обраховувати з дня отримання копії трудової книжки 07.07.2022 року, оскільки за нормами права, чинними на час звернення позивача до суду, такий строк обраховувався з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

До суду позов в перший раз позивачем подано 24.08.2022 року, тобто з пропуском строку звернення до суду.

Та обставина, що позивач лише 04.08.2022 року звернувся за правовою допомогою до адвоката не змінює момент, з якого ОСОБА_1 повинен був дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду.

Аналогічна правова позиція викладена в пункті 44 постанови Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 по справі №240/12017/19.

Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом визначеного законом строку звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 31.03.2021 року у справі № 240/12017/19.

Поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

В частині доводів позивача про необхідність поновлення строку звернення до суду внаслідок введення в Україні воєнного стану, суд зазначає, що лише факт введення воєнного стану на території України не може слугувати безумовною та достатньою підставою для визнання поважними причин пропуску процесуального строку, за відсутності відповідних обґрунтувань та доказів того, як саме введення воєнного стану, вплинуло на порушення строку.

Аналогічна позиція була сформована Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 03.11.2022 року у справі №560/15534/21.

Також не поширюються на спірні правовідносини норми Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 року, на які посилається позивач.

Суд звертає увагу, що Дніпропетровський окружний адміністративний суд не припиняв роботу з початком військової агресії та фахівці у галузі права, які перебували у місті Дніпрі не були обмежені у праві на здійснення своєї професійної діяльності та звернення до суду.

Крім того, відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції, що діяла з 02.04.2020, під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, зокрема процесуальні строки звернення до суду, продовжуються на строк дії такого карантину.

З цього виходить, що в разі закінчення процесуального строку, який припадає на період дії карантину, такий строк продовжується до закінчення дії карантину.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 18.06.2020 № 731-IX, який набрав чинності 17.07.2020, пункт 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України було викладено в новій редакції.

Положення пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу в редакції, що діє з 17.07.2020, вже не передбачали продовження процесуальних строків на період дії карантину. Пункт 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» указаного Закону встановлює, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» КАС України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом, тобто 06.08.2020.

За таких обставин навіть, якщо брати до уваги продовження процесуального строку відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» цього Кодексу в редакції, що діяла з 02.04.2020, то такий строк сплинув ще 06.08.2020.

У цьому разі норми статті 58 Конституції не порушуються, оскільки Закон України від 30.03.2020 № 540-IX передбачав продовження, а не припинення процесуальних строків, які припали на період дії карантину. Норми Закону від 18.06.2020 № 731-IX завчасно (не порушуючи принцип юридичної визначеності) установили обмеження процесуальних строків у часі, що раніше не було зазначено в законі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду 27.05.2021 року у справі № 826/7786/17.

Отже, запровадження карантинних обмежень жодним чином не вплинуло на право позивача щодо звернення до суду за захистом порушеного права.

Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що мали місце непереборні обставин, перешкоди чи труднощі, що унеможливили своєчасне звернення до суду.

Суд зазначає, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого. Позивач, необґрунтовано не дотримуючись такого порядку, позбавляє себе можливості реалізовувати своє право на звернення до суду в межах строків звернення до суду, не реалізація цього права зумовлена його власною пасивною поведінкою.

Отже, суд доходить висновку про відсутність поважних причин пропуску строку звернення до суду.

Згідно з частиною 3 статті 123 Кодекс адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Частиною 4 статті 123 Кодекс адміністративного судочинства України передбачено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Наведені норми підтверджують право суду вирішити питання щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду та поновлення порушеного строку як на стадії відкриття провадження у справі, так і після відкриття провадження. Це спростовує доводи позивача про вирішення судом питання щодо наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду та відповідність позовної заяви вимогам статей 160, 161, 171 Кодекс адміністративного судочинства України, відсутність підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження у справі, про що зазначено в ухвалі суду від 05.09.2022 року.

Суд звертає увагу, що копія наказу ГУНП в Дніпропетровській області від 25.02.2022 року №184 о/с про звільнення позивача, з відміткою ОСОБА_1 про його отримання 25.02.2022 року, була надана суду представником відповідача в підготовчому засіданні лише 30.11.2022 року. Таким чином, про наявність доказів на підтвердження дати обізнаності позивача про порушення його прав суд дізнався 30.11.2022 року та розглянув клопотання представників учасників щодо строку звернення до суду на стадії підготовчого провадження.

Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 240 Кодекс адміністративного судочинства України, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами 3 та 4 статті 123 цього Кодексу.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду, не надано доказів на підтвердження поважності причин його пропуску, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду та залишення позову без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись статтею 123, пунктом 8 частини 1 статті 240, статтями 248, 256 Кодекс адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду - відмовити.

Залишити без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, передбачені статті 295 та 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвала в повному обсязі складена 14.12.2022 року.

Суддя М.В. Бондар