Справа № 560/5370/22
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/5370/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Майстер П.М.

Суддя-доповідач - Біла Л.М.

12 грудня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Гонтарука В. М. Матохнюка Д.Б. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Городоцької міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Городоцької міської ради, в якому просила:

- визнати протиправним та скасувати п. 12 рішення №51 одинадцятої чергової сесії Городоцької міської ради від 24 вересня 2021 року "Про відмови у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Городоцької міської ради" про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення;

- зобов`язати Городоцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та прийняти рішення щодо надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності за рахунок земельної ділянки розташованої за межами населених пунктів сіл Стара Пісочна, Нова Пісочна Городоцької міської ради Хмельницького району Хмельницької області орієнтовною площею 2,00 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства на території Городоцького району, Хмельницької області.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року позов задоволено частково.

Судом визнано протиправним та скасовано пункт 12 рішення одинадцятої чергової сесії восьмого скликання Городоцької міської ради від 24.09.2021 №51 "Про відмови у наданні дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на території Городоцької міської ради" та зобов`язано Городоцьку міську раду розглянути повторно заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної власності за рахунок земельної ділянки, розташованої за межами населених пунктів сіл Стара Пісочна, Нова Пісочна Городоцької міської ради Хмельницького району Хмельницької області :04:023:), орієнтовною площею 2,0 га з метою подальшої передачі безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства у місячний строк після закінчення в Україні воєнного стану та за результатами розгляду прийняти рішення відповідно до норм Земельного кодексу України, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

В задоволенні решти позовних вимог судом першої інстанції відмовлено.

Водночас, судом першої інстанції ухвалено стягнути на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на сплату судового збору в розмірі 992,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Городоцької міської ради.

Не погоджуючись із вказаним рішенням в частині відмови у стягненні витрат на оплату професійної правничої допомоги в повному обсязі, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити рішення в оскаржуваній частині та стягнути на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 грн. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача .

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивачем відзначено, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу належать до відшкодування на користь позивача в повному обсязі, як такі, що є реальними, обгрунтованими, неминучими та наданими в повному обсязі.

Так, на переконання апелянта, суд першої інстанції протиправно дійшов висновку про можливість зменшення заявлених стороною до відшкодування витрат на професійну правову за власної ініціативи, оскільки зменшення витрат на професійну допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони не є можливим.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив доводи апелянта та відзначив про правомірність висновків суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат.

Розгляд справи відповідно до приписів ст. 311 КАС України здійснюється в порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отже, спірним питанням у даному випадку є лише правомірність висновків суду першої інстанції стосовно відшкодування позивачу, понесених нею судових витрат на правничу допомогу.

Частково задовольняючи вимогу позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, які понесенні в зв`язку з судовим розглядом справи, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу не відповідає умовам співмірності, а тому судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, понесені позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи підлягають частковому відшкодуванню у розмірі 1000 грн.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За приписами п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Зазначені положення кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.

За приписами п.п. 1, 5, 6 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; захист - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні захисту прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

З приводу зазначеного питання висловлювався і Конституційний Суду України, а саме пунктом 3.2 рішення від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачив, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Також Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті частини другої статті 3, статті 59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги.

Отже, з викладеного слідує, що до правничої (правової) допомоги належать, зокрема, надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру тощо.

Положеннями п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України визначено, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Як встановлено з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надав суду: договір про надання правничої (правової) допомоги №16-12/20 від 22.12.2020; акт про надання юридичних послуг та виконаних робіт №1 від 06.05.2022; рахунок №1-05/22 від 06.05.2022; квитанцію від 06.05.2022; ордер серії ВХ №1019123; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ №001770.

Судом апеляційної інстанції здійснено аналіз акту про надання юридичних послуг та виконаних робіт №1 від 06.05.2022 року, з якого встановлено, що розмір понесених витрат на надання юридичних послуг в сумі 4000 грн. пов`язаний з такими послугами:

1) з`ясування суті спірних правовідносин, вивчення нормативної правової бази, судової практики, юридична консультація; збір та аналіз необхідних документів для підготовки позовної заяви (вартість юридичних послуг та виконаних робіт - 1000,00 грн; час виконання відповідних видів робіт - 1 година);

2) складання позовної заяви про визнання протиправним, скасування рішення суб`єкта владних повноважень та зобов`язання вчинити певні дії (вартість юридичних послуг та виконаних робіт - 3000,00 грн; час виконання відповідних видів робіт - 3 години).

Відповідно до квитанції від 06.05.2022 позивач сплатив за надані послуги 4000,00 грн.

В даному випадку, судова колегія вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду позовної заяви в розмірі 4000 грн., не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

В розрізі встановлених складових вартості заявлених до відшкодування послуг адвоката, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що такий вид правничої послуги, як складання позовної заяви включає в себе і ряд інших супутніх послуг таких, як: з`ясування суті спірних правовідносин, вивчення нормативної правової бази та судової практики, юридичну консультацію, збір та аналіз необхідних документів для підготовки позовної заяви.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку наявне значне та безпідставне перевищення розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу, що свідчить про відсутність будь-якої співмірності заявлених позовних вимог та розміру правничої допомоги, визначеної адвокатом.

З огляду на правову позицію Верховного Суду наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 по справі № 826/841/17 (провадження № К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, за наявності заперечень іншої сторони, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

Суд зазначає, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Крім того Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 по справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні розміру витрат, що підлягають відшкодуванню на користь позивача, судом враховано, що дана справа не є складною, підготовка позовної заяви та обґрунтування правової позиції позивача не потребувало витрачання великої кількості часу. До того ж, судова колегія враховує можливість використання при підготовці позовної заяви інформації, наявної в Єдиному державному реєстру судових рішень, де мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічних мотивів.

Більше того, суд апеляційної інстанції відзначає, що представник позивача участі у судових засіданнях не приймав, так як дана адміністративна справа розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Таким чином, з врахуванням принципу співмірності та розумності судових витрат, пропорційності до предмету позову, виходячи з конкретних обставин справи та змісту виконаних послуг, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що співмірним розміром відшкодування на користь позивача витрат на правничу допомогу є саме 1000 грн. Даний розмір витрат є доведеним, документально обґрунтованим.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи ), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Гонтарук В. М. Матохнюк Д.Б.