Справа № 420/11527/22
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) про визнання протиправними дiй та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області в Одеській області, в якій позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмiрi перiодiв роботи з 01.04.1988 по 15.10.1988 роки на посадi медсестри відділення реанімації інтенсивної терапії в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 18.10.1989 по 01.07.1990 роки на посаді фельдшера швидкої допомоги вiддiлення реанімації новонароджених в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 01.01.2004 по 30.09.2013, з 01.10.2013 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 28.02.2020 роки на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного вiддiлення, лікаря- анестезіолога палати реанімації анестезіологічного вiддiлення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення у Комунальній установі Міська клінічна лікарня № 9 ім. Професора О.І. Мінакова Одеського національного медичного університету;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу: з дати призначення пенсії - періоди роботи на посаді медсестри вiддiлення реанімації і iнтенсивної терапії з 01.04.1988 по 15.10.1988 роки, на посаді фельдшера швидкої допомоги відділення реанімації новонароджених з 18.10.1989 по 01.07.1990 роки та на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.01.2004 по 30.09.2013 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2013 по 28.02.2018 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020 року - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2018 по 28.02.2020 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022 року - періоди роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2020 по 28.02.2022 роки;

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області за рахунок бюджетних асигнувань відшкодувати ОСОБА_1 судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 09.10.2013 року позивач отримує пенсію згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. Пенсію позивача обчислено виходячи із страхового стажу 54 роки 5 місяців та її розмір на 01.04.2022 року (на дату останнього автоматичного перерахунку) становить 3155 грн. 80 коп.

Позивач зазначив, що 19.07.2022 року за відповідними роз`ясненнями через електронну пошту він звернувся із заявою до відповідача і просив перевірити пенсійну справу щодо правильності обчислення його страхового стажу та заробітної плати, надати роз`яснення щодо обчислення його страхового стажу, в тому числі в лікарняних закладах та надати роз`яснення щодо розрахунку його заробітної плати при перерахунку пенсії в 2018, 2020 та 2022 роках.

У відповідь на таке звернення позивач отримав лист № 12447-10231/Д-02/8-1500/22 від 04.08.2022 року. Позивач не погоджується із зазначеним у даному листі та вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови йому в зарахуванні до страхового стажу та в розрахунок коефіцієнту стажу в подвійному розмірі окремих періодів роботи та в перерахунку пенсії є протиправними. Позивач зауважує, що редакція статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону № 1058-IV не скасовує статтю 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та не зупиняє її дію. Таким чином зарахування стажу в подвійному розмiрi, передбачене статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», не пов`язано із набранням чинності Закону № 1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Крім того, позивач вважає, що записів у його трудовій книжці цілком достатньо для визначення його права на пільгове пенсійне забезпезпечення, а саме - на призначення пенсії за вислугу років. До того ж, під час подання заяви про призначення пенсії відповідач не вимагав ніяких уточнюючих довідок.

На підставі викладеного, на думку позивача, періоди його роботи з 01.04.1988 по 15.10.1988 роки на посаді медсестри вiддiлення реанімації терапії в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 18.10.1989 по 01.07.1990 роки на посаді фельдшера швидкої допомоги вiддiлення реанімації новонароджених в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 01.01.2004 по 30.09.2013, з 01.10.2013 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 28.02.2020 роки на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення, лікаря-анестезіолога палати реанімації анестезіологічного відділення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення у Комунальній установі «Міська клінічна лікарня № 9 iм. Професора О.І. Мінакова» Одеського національного медичного університету підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-XII.

Як зазначає позивач, загалом ці періоди роботи становлять 52 роки 2 місяці 25 днів, а при обчисленні у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону № 1788-ХІІ - 71 рік 7 місяців 16 днів.

Ухвалою судді від 23.08.2022 року відкрито провадження по справі та повідомлено сторін, що справу буде розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Також ухвалою судді від 23.08.2022 року витребувано з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області належним чином засвідчену копію пенсійної справи ОСОБА_1 .

05.09.2022 року до суду надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого відповідач повідомив, що позивач звернувся до Головного управління із зверненням за вхідним номером №10231/Д- 1500-22 вiд 21.07.2022 щодо пенсійного забезпечення. Листом Головного управління №12447-10231/Д-02/8-1500/22 від 04.08.2022 у відповідь на звернення позивача повідомлено, що позивачу пенсію обчислено як працюючій особі при страховому стажі 54 роки 5 місяців (враховано по 28.02.2022), в тому числі 2 роки 2 місяці додаткового стажу, заробітній платі 11223,59 грн, визначеній за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згiдно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2013 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 3155,80 грн, де: (6107,54 грн розмір пенсії за віком; 204,06 грн - доплата за 19 років понаднормативного стажу) * 50 %. Страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На зазначених підставах до страхового стажу в подвійному розмірі зараховані періоди Вашої роботи з 11.09.1991 по 01.05.1994, 3 16.05.1994 по 31.05.1997 та з 01.07.1997 по 31.12.2003. Для зарахування періодів роботи з 01.04.1988 по 15.10.1988, з 18.10.1989 по 01.07.1990, з 01.08.1990 по 01.10.1990 необхідно надати довідки про відсутність окремого реанімаційного вiддiлення та про знаходження у відпустках без збереження заробітної плати. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058.

Щодо проведених перерахунків пенсії у листі-відповіді зазначено, що при перерахунку пенсії проведено перерозподіл наявного страхового та додаткового стажiв, що не впливає на коефіцієнт стажу. На зазначених підставах з 01.04.2018 пенсію позивачу автоматично перераховано при страховому стажі 54 роки 5 місяців (враховано по 28.02.2018), в тому числi додатковому стажі 6 років 2 місяці, середньомісячній заробітній платі 6829,60 грн (коефіцієнт заробітку 1,81426), визначеній за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згiдно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2013 згідно даних персоніфікованого обліку. 3 01.04.2020 пенсію позивачу автоматично перераховано при страховому стажі 54 роки 5 місяців (враховано по 28.02.2020), в тому числі додатковому стажі 4 роки 2 місяці, середньомісячній заробітній платі 7990,64 грн, визначеній за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2013 згідно даних персоніфікованого обліку. 3 01.04.2022 пенсію позивача автоматично перераховано при страховому стажі 54 роки 5 місяців (враховано по 28.02.2022), в тому числі додатковому стажі 2 роки 2 місяці, середньомісячній заробітній платі 139 грн, визначеній за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2013 згідно даних персоніфікованого обліку. Перерахунки по заробітній платі не проведено, оскільки зменшується коефіцієнт заробітної плати.

Враховуючи зазначене відповідач вважає дії Головного управління щодо здійснених ОСОБА_1 перерахунків пенсії законними та обгрунтованими, оскільки здійснені на підставі чинних нормативно-правових актів України, та просить суд відмовити у задоволенні позовної заяви у повному обсязі.

У відзиві відповідач також заперечує щодо стягнення на користь позивача суми судових витрат.

12.09.2022 року від відповідача на виконання ухвали суду від 23.08.2022 року надійшли належним чином засвідчені копії пенсійної справи ОСОБА_1 .

15.09.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача зауважив, що наданий відповідачем відзив на позов взагалі не містить конкретних заперечень щодо наведених у позові обставин та правових підстав позову, будь-яких доказів щодо правомірності дій відповідача у відзиві не наведено, а також не спростовано жодного з наведених у позові доводів та аргументів на підтримку позовних вимог. На переконання позивача за своїм змістом відзив у переважній частині - це просто формальне повторення змісту листа-відповіді,, яким відповідач відмовив позивачу в перерахунку пенсії.

Заперечень на відповідь на відзив станом на момент розгляду справи до суду не надійшло.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини.

З 09.10.2013 року ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивач:

у період з 01.04.1988 по 15.10.1988 роки працював в Обласній дитячій клінічній лікарні м. Одеси на посадi медсестри відділення реанімації та інтенсивної терапії;

у період з 18.10.1989 по 01.07.1990 роки працював в Обласній дитячій клінічній лікарні м. Одеси на посаді фельдшера швидкої допомоги вiддiлення реанімації новонароджених;

у період з 11.09.1991 по 01.05.1994 роки працював в Обласній дитячій клінічній лікарні на посадi лiкаря-реаниматолога випзноп реанімаційноп бригади вiддiлення реанімації новонароджених;

у період з 15.09.1993 по 16.05.1994 роки працював у 2-й Міській лікарні м. Одеси (з подальшим перейменуванням) на посаді лікаря анестезіолога-реаніматолога анестезіологічного вiддiлення за сумісництвом на 0,5 ставки;

у період з 16.05.1994 по 31.05.2007 роки працював у 2-й Міській лікарні м. Одеси посадi лiкаря-анестезіолога палати реанімації анестезіологічного вiддiлення.

Відповідно запису №17 у вказаній трудовій книжці від 31.05.2007 року позивача на підставі рішення міської ради №865-V від 26.01.2007 року переведено до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9» на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України (реорганізація).

3 01.06.2007 року позивач прийнятий до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня № 9 iм. Професора О.І. Мінакова» м. Одеси по переводу з КУ «Міська клінічна лікарня № 2» на посаду лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного вiддiлення, де працює по теперішній час на тій же посаді.

Вiдповiдно до запису у трудовій книжці за № 19 Комунальна установа Міська клінічна лікарня № 9 iм. Професора О.І. Мінакова з 15.12.2014 року реорганізована шляхом приєднання до Одеського національного медичного університету.

09.07.2022 року позивач звернувся із заявою до відповідача і просив перевірити його пенсійну справу щодо правильності обчислення страхового стажу та розміру пенсії, надати роз`яснення щодо обчислення страхового стажу, в тому числі в лікарняних закладах, де позивач працював, а також надати роз`яснення щодо варіантів розрахунку його заробітної плати при перерахунках пенсії в 2018, 2020, 2022 роках, а також надати копії довідок про періоди роботи в лікарняних закладах та про заробітну плату, які наявні в пенсійній справі позивача.

На зазначену заяву позивач від відповідача отримав відповідь № 12447-10231/Д-02/8-1500/22 від 04.08.2022 року, у якій зазначено наступне.

ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності ІІІ групи, розраховану за нормами статті 33 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в розмірі 50% пенсії за віком. Позивачу пенсію обчислено як працюючій особі при страховому стажі 54 роки 5 місяців (враховано по 28.02.2022), в тому числі 2 роки 2 місяці додаткового стажу, заробітній платі 11223,59 грн, визначеній за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згiдно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2013 згідно даних персоніфікованого обліку, та її розмір становить 3155,80 грн, де: (6107,54 грн розмір пенсії за віком; 204,06 грн - доплата за 19 років понаднормативного стажу) * 50 %. Страховий стаж до 1 січня 2004 року обчислюється з урахуванням норм статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». На зазначених підставах до страхового стажу в подвійному розмірі зараховані періоди Вашої роботи з 11.09.1991 по 01.05.1994, 3 16.05.1994 по 31.05.1997 та з 01.07.1997 по 31.12.2003. Для зарахування періодів роботи з 01.04.1988 по 15.10.1988, з 18.10.1989 по 01.07.1990, з 01.08.1990 по 01.10.1990 необхідно надати довідки про відсутність окремого реанімаційного вiддiлення та про знаходження у відпустках без збереження заробітної плати. Проводити обчислення стажу в подвійному розмірі після 01.01.2004 немає правових підстав, оскільки це не передбачено статтею 24 Закону №1058.

Щодо перерахунків пенсії. При перерахунку пенсії проведено перерозподіл наявного страхового та додаткового стажiв, що не впливає на коефіцієнт стажу. На зазначених підставах з 01.04.2018 пенсію позивачу автоматично перераховано при страховому стажі 54 роки 5 місяців (враховано по 28.02.2018), в тому числi додатковому стажі 6 років 2 місяці, середньомісячній заробітній платі 6829,60 грн. (коефіцієнт заробітку 1,81426), визначеній за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згiдно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2013 згідно даних персоніфікованого обліку. 3 01.04.2020 пенсію позивачу автоматично перераховано при страховому стажі 54 роки 5 місяців (враховано по 28.02.2020), в тому числі додатковому стажі 4 роки 2 місяці, середньомісячній заробітній платі 7990,64 грн, визначеній за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2013 згідно даних персоніфікованого обліку. 3 01.04.2022 пенсію позивача автоматично перераховано при страховому стажі 54 роки 5 місяців (враховано по 28.02.2022), в тому числі додатковому стажі 2 роки 2 місяці, середньомісячній заробітній платі 139 грн, визначеній за періоди з 01.06.1994 по 31.05.1999 згідно довідки про заробітну плату та з 01.07.2000 по 30.09.2013 згідно даних персоніфікованого обліку. Перерахунки по заробітній платі не проведено, оскільки зменшується коефіцієнт заробітної плати.

Не погоджуючись із зазначеним листом-відповіддю пенсійного органу та вважаючи неврахування окремих періодів роботи в подвійному розмірі протиправною, позивач звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з даним позовом.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року №1058-IV (далі Закон №1058-IV) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

За приписами статті 9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 30 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Згідно статті 32 Закону №1058-IV особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією: для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Статтею 33 Закону №1058-IVт передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

Відповідно ст. 24 Закон №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Закон №1058-IV набрав чинності 01 січня 2004 року. До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР від 19.08.1965 року №605 "Про покращення анестезіологічного-реанімаційної служби в країні", в багатопрофільних республіканських, крайових та обласних лікарнях можуть організовуватись палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України №303 від 08 жовтня 1997 року проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 28 травня 2002 року №10.02.11/450 та від 21 червня 2002 року №02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це передбачено ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Також у відповідності до спеціального листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 № 605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

Вищим адміністративним судом України в ухвалі від 24.02.2015р. у справі №К/800/40883/13, серед іншого зазначено, що відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України від 24.01.2007р. №10.03.67/135 щодо віднесення окремих структурних підрозділів закладів охорони здоров`я до відділень реанімації, зазначено, що до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі. МОЗ України листом від 2.12.2006р. №10.01.09/2209 надано роз`яснення Пенсійному фонду України з цього питання.

В роз`ясненні МОЗ України на адресу Пенсійного фонду України від 8.12.2006р. №10.01.09/2209 зазначено, шо відповідно до наказу МОЗ України від 8.10.1997р. №303 «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» проведено реорганізацію анестезіологічної служби, у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я повинні створюватися відділення анестезіологічного відділення або відділення анестезіології організовуються у лікувально-профілактичних закладах, в яких за штатними нормативами передбачено більше 4 посад лікарів - анестезіологів з відповідною кількістю посад медичних сестер - анестезистів.

Крім того, у листі Міністерства охорони здоров`я України від 30.05.2006р. №10.03.68/936 зазначено, що періоди роботи на посадах медичних працівників у відділеннях анестезіології, у тому числі у палатах інтенсивної терапії, повинні зараховуватись до стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17 (2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 4 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Судом встановлено, що позивач у листі №12447-10231/Д-02/8-1500/22 від 04.08.2022 зазначає, що для зарахування періодів роботи з 01.04.1988 по 15.10.1988, з 18.10.1989 по 01.07.1990, з 01.08.1990 по 01.10.1990 необхідно надати довідки про відсутність окремого реанімаційного вiддiлення та про знаходження у відпустках без збереження заробітної плати.

Згідно зі статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Вказана вище норма Закону України Про пенсійне забезпечення кореспондується із положеннями Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії (далі - Порядок №637), відповідного до яких основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання додаткових довідок необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої, або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 7 березня 2018 року у справі №233/2084/17, від 31 березня 2020 року у справі №678/65/17.

Із матеріалів справи, зокрема, копії трудової книжки позивача вбачається, що записи у трудовій книжці позивача виконані чітко, зрозуміло, та в повному обсязі містять інформацію про періоди роботи та займану посаду, реквізити відповідних наказів, на підставі яких вони внесені. При цьому, від відповідача відсутні будь-які зауваження щодо заповнення трудової книжки позивача.

Суд також погоджується із зауваженням позивача, що при призначенні пенсії від позивача не вимагались додаткові довідки.

На підставі викладеного та з урахуванням встановленого з трудової книжки позивача, посада, на якій працював позивач у період з 01.04.1988 по 15.10.1988, з 18.10.1989 по 01.07.1990, з 01.08.1990 по 01.10.1990, дає право позивачу на зарахування стажу роботи у подвійному розмірі відповідно до ст.60 Закону України Про пенсійне забезпечення. Водночас відповідачем було протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні такого стажу, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Стосовно зарахування до стажу позивача в подвійному розмірі періодів роботи, які не враховані відповідачем у подвійному розмірі з огляду на відсутність підстав такого зарахування після 01.01.2004 року, суд зазначає наступне.

Так за змістом п.2 розділу XV прикінцевих положень Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно з п.3 ст. 40 Закону №1058-IV у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.

Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".

Згідно із ч. 2 ст. 24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

При цьому, як зазначено в частині 3 вказаної статті, страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом, зокрема, за кожний повний рік стажу роботи на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, зайнятість на яких давала та дає право на пенсію на пільгових умовах, до страхового стажу додатково зараховується по одному року.

Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.

Як зазначалось судом раніше, відповідно до статті 60 Закону України Про пенсійне забезпечення, робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Суд зауважує, що редакція ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час. При цьому стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.

Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача в листі від 04.08.2022 року на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є хибними. Вказаний Закон жодних обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії не містить.

Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст.60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.

Відповідно до ст.22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Враховуючи вищевикладене суд доходить висновку що дії головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмiрi перiодiв роботи з 01.01.2004 по 30.09.2013, з 01.10.2013 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 28.02.2020 роки на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного вiддiлення, лікаря- анестезіолога палати реанімації анестезіологічного вiддiлення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення у Комунальній установі Міська клінічна лікарня № 9 ім. Професора О.І. Мінакова Одеського національного медичного університету є протиправними.

З огляду на зазначене, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу: з дати призначення пенсії - періоди роботи на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.01.2004 по 30.09.2013 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2013 по 28.02.2018 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020 року - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2018 по 28.02.2020 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022 року - періоди роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2020 по 28.02.2022 роки;

У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бендерський проти України від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

В адміністративному судочинстві принцип верховенства права зобов`язує суд надавати законам та іншим нормативно-правовим актам тлумачення у спосіб, який забезпечує пріоритет прав людини при вирішенні справи. Тлумачення законів та нормативно-правових актів не може спричиняти несправедливих обмежень прав людини.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов належить до задоволення.

Відповідно до положень ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі, або якщо Відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Позивачем, за звернення до суду з даним адміністративним позовом, було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

У зв`язку з задоволенням даного адміністративного позову суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ), про визнання протиправними дiй та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні до страхового стажу в подвійному розмiрi перiодiв роботи з 01.04.1988 по 15.10.1988 роки на посадi медсестри відділення реанімації інтенсивної терапії в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 18.10.1989 по 01.07.1990 роки на посаді фельдшера швидкої допомоги вiддiлення реанімації новонароджених в Обласній дитячій клінічній лікарні, з 01.01.2004 по 30.09.2013, з 01.10.2013 по 28.02.2018 та з 01.03.2018 по 28.02.2020 роки на посадах лікаря-анестезіолога анестезіологічного вiддiлення, лікаря- анестезіолога палати реанімації анестезіологічного вiддiлення та лікаря-анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення у Комунальній установі Міська клінічна лікарня № 9 ім. Професора О.І. Мінакова Одеського національного медичного університету.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу: з дати призначення пенсії - періоди роботи на посаді медсестри вiддiлення реанімації і iнтенсивної терапії з 01.04.1988 по 15.10.1988 роки, на посаді фельдшера швидкої допомоги відділення реанімації новонароджених з 18.10.1989 по 01.07.1990 роки та на посаді лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.01.2004 по 30.09.2013 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2018 року - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.10.2013 по 28.02.2018 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2020 року - період роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2018 по 28.02.2020 роки; з дати перерахунку пенсії з 01.04.2022 року - періоди роботи на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення з 01.03.2020 по 28.02.2022 роки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65107, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. та 40 коп.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Суддя А.А. Радчук