Справа № 360/622/22
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про закриття провадження у справi

14 грудня 2022 року Справа № 360/622/22

Луганський окружний адміністративний суд у складі судді Пляшкової К.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до народного депутата України Мережка Олександра Олександровича про визнання противоправними дій (бездіяльності), вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, та повернення позовної заяви,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 24 січня 2022 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до народного депутата України Мережка Олександра Олександровича (далі - відповідач), в якому з урахуванням уточненого позову від 07 лютого 2022 року позивачем заявлено такі вимоги:

- визнати противоправною бездіяльність відповідача, який порушив вимоги Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення позивача;

- вирішити питання відшкодування позивачу відповідачем моральної шкоди в розмірі 23930,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 03 грудня 2021 року до Верховної Ради України відправив три скарги різного змісту на дії (бездіяльність) міністра соцполітики Марини Лазебної. В кожному зверненні позивач указав дату та вихідний номер звернення. Одне із звернень керівництво Верховної Ради України передало на розгляд народному депутату України Олександру Мережку. Позивач зазначив, що народний депутат не вказав в листі, надісланому йому, вихідний номер звернення, яке йому передали. Найімовірніше, аналізуючи зміст листа народного депутату надісланому позивачу, це було звернення від 03 грудня 2021 року № 2046К-01.

Позивач зазначає, що його скаргу передано на розгляд народному депутату, що свідчить про визнання керівництвом Верховної Ради України, що розгляд скарги позивача входить до компетенції народного депутата. Натомість відповідач вважає, що розгляд скарги позивача не входить до його компетенції як народного депутата.

Також, на думку позивача, відповідач, переславши звернення від 03 грудня 2021 року, одержане ним 06 грудня 2021 року, іншому органу 16 грудня 2021 року, не виконав вимоги Закону України «Про звернення громадян».

Позивач вважає, що відповідач через свою бездіяльність не вчинив дій, які він повинен був і міг вчинити відповідно до покладених на нього посадових обов`язків згідно із законодавством України і не виконав законне розпорядження посадових/службових осіб Секретаріату Верховної Ради України стосовно розгляду переданого йому звернення позивача згідно вимогам законодавства.

Позивач вважає, що своєю бездіяльність відповідач наніс йому моральну шкоду, яку відповідач повинен відшкодувати. Через бездіяльність відповідача позивач знаходився в пригніченому психоемоційному стані, виникли стресові ситуації, порушення спокою, душевний біль, депресія, безсоння, пригнічений стан, відсутність бажання жити далі, значні коливання артеріального тиску. На думку позивача, завдана йому моральна шкода полягає у душевних і моральних стражданнях та хвилюваннях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього. Через це самопочуття позивача систематично різко погіршилося. Суму нанесеної йому моральної шкоди позивач оцінює в розмірі 10 - місячного встановленого законодавством загального показника прожиткового мінімуму в грудні 2021 року (в місяці вчинення правопорушення): 2393 грн/міс. х 10 міс. = 23930.00 грн. Коефіцієнт 10 (10 міс.) вибрано в зв`язку з порушенням відповідачем десяти статей нормативно-правових актів.

Від адвоката Яценка Семена Сергійовича (далі - представник відповідача) в інтересах відповідача надійшов відзив від 12 листопада 2022 року, в якому представником відповідача вказано, що відповідно до статей 7, 24 Закону України «Про статус народного депутата України» встановлено обов`язок народного депутата розглядати звернення виборців (це термін із спеціального закону, особливість роботи народного депутата із зверненнями), після чого він узагальнює їх, за необхідності вносить відповідні пропозиції до Верховної Ради України та її органів, а також до органів державної влади та органів місцевого самоврядування. У разі необхідності народний депутат надсилає пропозиції, заяви та скарги громадян органам державної влади, органам місцевого самоврядування та їх посадовим особам, установам та організаціям, до повноважень яких входить розгляд звернень громадян чи вирішення порушених у них питань по суті. Про результати розгляду пропозицій, заяв та скарг громадян органи та посадові особи зобов`язані повідомити громадянина, від якого надійшло звернення, і народного депутата у терміни, встановлені Законом України «Про звернення громадян».

Для того, щоб зібрати інформацію та вимагати припинити порушення прав громадян, народний депутат має два повноваження - звернутися із депутатським запитом чи депутатським зверненням. Ці повноваження народного депутата України визначені Законом України «Про статус народного депутата України», а депутатське звернення, визначене статтею 16 цього закону, не є супровідним листом при «надсиланні за належністю» відповідно до статті 7 Закону України «Про звернення громадян».

Подача депутатського звернення це спеціальне право народного депутата України та єдиний належний, визначений законом спосіб реагування на порушення законодавства.

Тобто, відповідач у цій справі прийняв рішення звернутися до міністра соціальної політики України із клопотанням переглянути рішення щодо припинення розгляду звернень позивача, розглянути по суті. Так як звернення позивача було вже направлено Апаратом Верховної Ради України до Кабінету Міністрів України, то, щоб не дублювати, звернення до міністра було виправданим і доцільним. До того ж, звернення позивача не містило підтвердних документів щодо дій та рішень, які він намагався оскаржити позивач лише долучив копію довідки до акта огляду МСЕК.

Також представником відповідача у відзиві вказано, що відповідно до правової позиції, висловленої КАС ВС та ВП ВС в справі № 826/8777/18, народний депутат України не є суб`єктом владних повноважень в розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.

Інших заяв по суті справи від сторін не надходило.

По справі судом вчинено такі процесуальні дії:

ухвалою від 27 січня 2022 року позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачу усунути недоліки позовної заяви у визначений судом строк;

ухвалою від 14 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні); запропоновано відповідачу подати відзив та витребувано від відповідача докази, яких, на думку суду, не вистачає для розгляду справи;

ухвалою від 04 липня 2022 року повторно запропоновано відповідачу подати відзив та витребувано від відповідача докази, яких, на думку суду, не вистачає для розгляду справи;

ухвалою від 14 грудня 2022 року відмовлено в задоволенні клопотання представника відповідача про застосування заходів до позивача щодо зловживання процесуальними правами у цій справі.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), суд встановив таке.

ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) звернувся до Верховної Ради України та народних депутатів із скаргою від 03 грудня 2021 року № 2046К-01 на дії (бездіяльність) міністра соціальної політики України Марини Лазебної, яка порушує вимоги статті 8 (прийняття рішення про припинення розгляду звернень) Закону України «Про звернення громадян», в якій просив: 1) розглянути скаргу згідно з вимогами діючого законодавства; 2) вжити заходів по відміні рішення міністра Марини Лазебної про припинення розгляду звернень ОСОБА_1 ; 3) вирішити питання надання заявнику безкоштовно життєво необхідних соціальних та побутових послуг; 4) у зв`язку з відмовою Управління соціального захисту населення Сєвєродонецької ВЦА та Мінсоцполітики України, надати пораду: до якого органу необхідно звертатися для одержання життєво необхідних соціальних послуг; 5) притягнути до цивільної, адміністративної або кримінальної відповідальності, передбачену законодавством України.

На звернення позивачем отримано відповідь відповідача від 16 грудня 2021 року № 507/12-2021, в якій повідомлено, що Закон України «Про статус народного депутата України» не передбачає повноважень щодо 2, 3, 4, 5 прохань заявника. Разом з тим, відповідно до частини п`ятої статті 18 Закону України «Про статус народного депутата України», народний депутат як представник державної влади у разі порушення прав, свобод і інтересів людини та громадянина, що охороняються законом, та інших порушень законності має право на місці вимагати негайного припинення порушення або звертатися з вимогою у паперовій або електронній формі до відповідних органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, керівників підприємств, установ та організацій припинити такі порушення. У разі порушення законності народний депутат може звернутися з депутатським зверненням до відповідних посадових осіб правоохоронних органів чи органів виконавчої влади, що здійснюють державний контроль у відповідній галузі. З огляду на вказане, керуючись статтею 16 Закону України «Про статус народного депутата України», народним депутатом спрямоване звернення від 16 грудня 2021 року № 506/12-2021 до Міністерства соціальної політики України про розгляд прохань заявника по суті.

На підтвердження вказаних у відповіді від 16 грудня 2021 року № 507/12-2021 обставин представником відповідача надано депутатське звернення від 16 грудня 2021 року № 506/12-2021.

У відзиві представник відповідача стверджує, що Міністерство соціальної політики України поширило серед народних депутатів одну відповідь на всі депутатські звернення (народному депутату Медведчуку) з цього питання, в якому обґрунтовується та роз`яснюється, що позивач зловживає правом на звернення, його вимоги не можуть бути задоволені. Зокрема, йому пояснювалося право на звернення до суду щодо призначення субсидії.

На підтвердження цих обставин в матеріали справи надано відповідь Міністерства соціальної політики України на № 21-19 від 10 січня 2022 року про результати розгляду звернення ОСОБА_1 , адресовану народному депутату України Медведчуку В.В.

Також в матеріали справи представником відповідача надано лист Управління з питань звернень громадян Апарату Верховної Ради України від 06 грудня 2021 року № 09/06-2021/379293, згідно з яким на підставі частини третьої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення ОСОБА_1 , що надійшло до Апарату Верховної Ради України, скеровано до Секретаріату Кабінету Міністрів України (в частині питань, що належать до компетенції).

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (частина перша статті 4 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1- 4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ, наведеними у статті 19 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Як слідує з матеріалів справи, вимогами ОСОБА_1 є визнання протиправною бездіяльності відповідача, який порушив вимоги Закону України «Про звернення громадян» при розгляді звернення позивача, та вирішення питання про відшкодуванню позивачу відповідачем моральної шкоди в розмірі 23930,00 грн.

Обсяг повноважень та правовий статус народних депутатів України визначаються Конституцією України та законами України від 17.11.1992 № 2790-XII «Про статус народного депутата України» (далі Закон № 2790-ХІІ) та від 04.04.1995 № 116/95-ВР «Про комітети Верховної Ради України» (далі Закон № 116/95-ВР).

Системний аналіз зазначених законів свідчить про те, що народні депутати України не наділені владними управлінськими функціями, а тому не можуть бути відповідачами як суб`єкт владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління.

Відповідно до статті 1 Закону № 2790-XII народний депутат України є представником Українського народу у Верховній Раді України і уповноважений ним протягом строку депутатських повноважень здійснювати повноваження, передбачені Конституцією України та законами України.

Народний депутат не має права мати інший представницький мандат чи одночасно бути на державній службі (пункт 2 частини першої статті 3 Закону № 2790-XII).

Діяльність народного депутата України у Верховній Раді України визначена статтею 6 Закону № 2790-XII, а саме: народний депутат бере участь у засіданнях Верховної Ради України; бере участь у роботі депутатських фракцій (груп); бере участь у роботі комітетів, тимчасових спеціальних комісій, тимчасових слідчих комісій, утворених Верховною Радою України; виконує доручення Верховної Ради України та її органів; бере участь у роботі над законопроектами, іншими актами Верховної Ради України; бере участь у парламентських слуханнях; звертається із депутатським запитом або депутатським зверненням до Президента України, органів Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, керівників інших органів державної влади та органів місцевого самоврядування, а також до керівників підприємств, установ та організацій, розташованих на території України, незалежно від їх підпорядкування і форм власності у порядку, передбаченому цим Законом і законом про Регламент Верховної Ради України.

Тобто народний депутат України не є ані посадовою, ані службовою особою органу державної влади чи органу місцевого самоврядування, а є учасником законотворчої діяльності, не відноситься до суб`єктів владних повноважень і не наділений владними управлінськими функціями.

Зважаючи на викладене, відповідач у межах спірних правовідносин не здійснював владних управлінських функцій стосовно позивача, а відносини, що склалися між сторонами, не засновані на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні, здійсненні управлінських чи контрольних функцій однією стороною стосовно іншої. Проте він може нести відповідальність як фізична особа та бути стороною у справі, яка підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до абзацу першого частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 826/8777/18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2019 року в справі № 806/782/16 та ухвалі від 15 березня 2021 року в справі № 440/1050/20.

Ураховуючи вищевказану правову позицію Верховного Суду, яка згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України є обов`язковою для врахування при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд дійшов до висновку, що вказаний позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства і що права позивача можуть бути захищені шляхом звернення до загального місцевого суду (до ОСОБА_2 як до фізичної особи, а не як до народного депутата), який розглядає справи, що виникають із цивільних правовідносин.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на наведене, суд вважає за необхідне закрити провадження у справі.

Питання про розподіл між сторонами судових витрат суд не вирішує, оскільки позивач відповідно до пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільнений.

Керуючись статтями 2, 9, 19, 238, 241, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до народного депутата України Мережка Олександра Олександровича про визнання противоправними дій (бездіяльності), вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, та повернення позовної заяви.

Повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя К.О. Пляшкова