Справа № 160/18678/22
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 грудня 2022 року Справа № 160/18678/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я України (МСЕК №3), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання протиправними бездіяльності, висновку та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

22.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я України (МСЕК №3), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, в якому позивач просить:

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3) протиправною, щодо визначення здатності ОСОБА_1 після нещасного випадку на виробництві виконувати роботу в повному обсязі за попередньою професією, роботою, під час якої стався нещасний випадок та можливість використання його залишкової професійної працездатності на іншій роботі нижчої кваліфікації в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах праці, відповідно до пункту 2.2.2 «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків»;

- зобов`язати Комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3) визначити здатність ОСОБА_1 після нещасного випадку на виробництві виконувати роботу в повному обсязі за попередньою професією, роботою, під час якої стався нещасний випадок та можливість використання його залишкової професійної працездатності на іншій роботі нижчої кваліфікації в звичайних, спеціально створених виробничих або інших умовах праці;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3) протиправною, щодо видачі ОСОБА_1 , стосовно якого встановлено факт втрати професійної працездатності, індивідуальної програми реабілітації (ІРП) відповідно до пункту 24 «Положення про медико-соціальну експертизу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 та пункту 2.12 «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків»;

- зобов`язати Комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3) скласти ОСОБА_1 індивідуальну програму реабілітації (ІПР);

- визнання протиправним висновок про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (30%), потреби у наданні медичної та соціальної допомоги, довідка серії 12ААА № 045240 від 02.11.2017, який суперечить висновку комісії Дніпровського центру первинної медико-санітарної допомоги № 8, довідка № 10 від 30.10.2017;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3) протиправною, щодо сукупного аналізу критеріїв: клініко-функціональних; характеру професійної діяльності (кваліфікації, якості і обсягу праці, здатності до його виконання); виду і ступеня обмеження життєдіяльності;

- зобов`язати Комунальний заклад «Обласний центр медико-соціальної експертизи» Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я (МСЕК № 3) встановити ОСОБА_1 65% втрати професійної працездатності, відповідно до пункту 2.13.3 «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків»;

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області, які порушують права ОСОБА_1 на соціальний захист, що включає право по зобов`язанню забезпечувати фінансування та виплачувати страхові витрати на його медичну допомогу, у тому числі витрати на придбання ліків, на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість відповідно до абзацу 6 частині 3 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», протиправною;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області фінансувати ОСОБА_1 витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на придбання ліків на підставі виданих лікарями рецептів, санаторно-курортних карток, довідок або рахунків про їх вартість та організувати цілеспрямоване та ефективне лікування з метою якнайшвидшого відновлення його здоров`я;

- визнати бездіяльність по відшкодуванню шкоди, заподіяного ушкодженням здоров`я, суб`єкта владних повноважень - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області, що привили до душевних хвилювань ОСОБА_1 та завдавши неймовірних фізичних болів, роками не організовуючи цілеспрямованого та ефективного лікування протиправною;

- стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області кошти на моральне відшкодування в сумі 44000 грн.;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області фінансувати ОСОБА_1 різницю витрат на придбання ліків на підставі виданих лікарями рецептів, довідок або рахунків про їх вартість, відповідно до форм та стандартів пакування, для відшкодуванню шкоди, заподіяного ушкодженням здоров`я;

- визнання дій суб`єкта владних повноважень - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області, по привласнюванню функції МОЗ, щодо лікування та перевірки лікування ОСОБА_1 , протиправними;

- зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Дніпропетровській області утриматися від вчинення дій, щодо перевірки його лікування, замість відшкодування шкоди: - організовування цілеспрямованого та ефективного лікування ушкодженого здоров`я.

29.11.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов залишено без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду та надання доказів сплати судового збору.

На виконання вимог ухвали від 29.11.2022 року позивач подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в обґрунтування якої вказано, провадженням №22-ц/803/4236/20 по цивільній справі № 202/1727/18, за його позовом до КЗ "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" Дніпропетровської облдержадміністрації департаменту охорони здоров`я України (МСЕК № 3), Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити дії - колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду, рішення суду першої інстанції скасувала, а провадження у справі закрила, оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду звернула увагу, що він не позбавлений права звернутися до суду із позовними вимогами в порядку адміністративного судочинства. Так, постановою від 10 лютого 2022 року, справа №202/1727/18-ц, провадження №61-14324св20, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 липня 2020 року залишено без змін. Крім того, позивач зазначає, що зараз Україна перебуває в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з чим просить суд поновити строк звернення з даним позовом.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи надане позивачем клопотання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Так, судом встановлено, що позивач подаючи заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, яку надано на виконання вимог ухвали від 29.11.2022 року, зазначає ті самі ж обгрунтування пропуску звернення до суду, які були зазначені в попередній заяві та яким надана оцінка в ухвалі від 29.11.2022 року

Так, суд зазначає, що позивач відповідно до ч. 1 ст. 123 КАС України у разі відмови у поновленні пропущеного строку звернення до суду та надання позивачу додаткового строку потрібно необхідно навести нові обставини та надати нові докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду, не надано нових доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення заяви позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із позовом, оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, наведені в даному клопотанні, є неповажними.

Крім того, позивачем на виконання вимог ухвали від 29.11.2022 року позивачем не надано до суду доказів сплати судового збору.

Таким чином, станом на 13.12.2022 року позивач вимоги ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху не виконав в повному обсязі та не усунув зазначені в ній недоліки, у встановлений судом строк.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись ст. 169, 248 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала, разом з позовною заявою.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв