Справа № 400/4713/21
Суддя: Мельник О.М.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 р. № 400/4713/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Мельника О.М. розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,Миколаїв,54020,

про:визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі: Позивач) звернувся з позовними вимогами в суд та просив: визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі: Відповідач) щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні виплати грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошову допомогу в розмірі 10 (десять) місячних пенсій у відповідності до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішення відповідача про відмову у виплаті грошової допомоги є неправомірним та суперечить положенням закону, оскільки її педагогічний стаж, у тому числі на посаді викладача позашкільного навчального закладу, на день звернення за отриманням грошової допомоги згідно із пунктом 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становив більше 30 років, тому він має право на отримання вказаної грошової допомоги.

Відповідач надав відзив на позов просив відмовити в задоволенні позову, зазначаючи, що відповідно до п. 7-1 розділу XV "Прикінцевих положень" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України. Розділом 1 «Освіта» Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 передбачений вичерпний перелік закладів, установ освіти, охорони здоров`я, соціального захисту та посад. Позивач не має необхідного стажу для виплати грошової допомоги.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.

06.09.1985 року ОСОБА_1 (далі- ОСОБА_1 та/або Позивач) працює вчителем в Новоодеській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 Новоодеської районної ради Миколаївської області (далі - Новоодеська ЗОНІ № 1). По теперішній час місце роботи не було змінено, та становить вже більше 35 років трудового стажу.

У період з 06.09.1985 року коли ОСОБА_1 було прийнято на роботу педагогом (вчителем) в Новоодеську ЗОШ № 1 та на момент подачі заяви за призначення пенсії

пройшло 35 років 48 днів, що становить більше 35 років трудового стажу, які необхідні для отримання одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії.

10.12.2020 року Позивач звернувся зі зверненням до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі - Пенсійний фонд та/або Відповідач) про право отримання одноразової десяти місячної пенсії за рахунок коштів Державного бюджету України у відповідності до «прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» п. 7-1 Розділу XV у зв`язку з виходом на пенсію з 15.09.2020.

Пенсійний фонд видав довідку № б/н ОСОБА_1 в якій зазначено, що він перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Миколаївській області з 15.092020 року та отримує пенсію за віком у розмірі - 7102 грн. 20 коп.

Новоодеська районна державна адміністрація направила на адресу Відповідача довідку № 02-720/20, яка підтверджує факт перебування ОСОБА_1 на посаді вчителя Новоодеської ЗОШ № 1 з 06.09.1985 року.

Пенсійний фонд надав лист-відповідь за № 7687-7564/А-02/8-1400/20 (далі - Лист-відповідь) на звернення Позивача та зазначила, що для отримання грошової допомоги у відповідності до п. 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» адміністрація школи повинна внести до трудової книжки ОСОБА_1 зміни, а саме в найменування посади на підставі первинних документів (заяви ОСОБА_1 , штатного розкладу, класифікатора професій, чинного на час прийняття на роботу, тощо) згідно з вимогами Інструкції про порядок ведення трудових книжок.

У відповідності до наданої вище відповіді директором Новоодеської ЗОШ № 1 внесено зміни до трудової книжки ОСОБА_1 , а саме записом № 14 від 01.09.1993 року змінено назву посади ОСОБА_1 назву посади з «військовий керівник» на вчитель ДПЮ» на підставі наказу Новоодеської райвно № 172 від 01.09.1993.

15.03.2021 Позивач звернувся повторно до Відповідача із заявою та додатками про отримання грошової допомоги, а також внесеними змінами на підставі рекомендацій та роз`яснень Пенсійного фонду, які були зазначені у Листі-відповіді.

05.04.2021 Пенсійний фонд супровідним листом № 1400-0304-8/23152 направив рішення № 146/03.04-п від 16.03.2021 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, а саме в призначенні грошової допомоги відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за Переліком № 909.

Переліком № 909 (у редакції, чинній після внесення змін постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2002 року № 1436) установлено заклади освіти і посади, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років - у позашкільних навчальних закладах: директори, їх заступники з навчально-виховної, навчальної, виховної роботи, завідуючі відділами (лабораторіями, кабінетами), художні керівники, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Приписами статті 28 Закону України «Про освіту» передбачено, що система освіти складається із навчальних закладів, наукових, науково-методичних і методичних установ, науково-виробничих підприємств, державних і місцевих органів управління освітою та самоврядування в галузі освіти.

Згідно зі статтею 29 Закону України «Про освіту» структура освіти включає, поряд з іншими видами, також позашкільну освіту.

Статтею 12 Закону України «Про позашкільну освіту» та пунктом 6 Переліку типів позашкільних навчальних закладів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2011 року № 433 передбачено, що до позашкільних навчальних закладів відносяться початкові спеціалізовані мистецькі навчальні заклади (школи естетичного виховання: музичні, художні, хореографічні, театральні, хорові, мистецтв та інші). Пунктом 7 вказаного Переліку встановлено, що центр, палац, будинок, клуб художньої творчості дітей, юнацтва та молоді, художньо-естетичної творчості учнівської молоді, дитячої та юнацької творчості, естетичного виховання відносяться до позашкільних навчальних закладів.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 1191).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені, зокрема, Переліком № 909.

Пунктом 5 вказаного Порядку визначено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статті 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Аналогічна правова позиція, викладена, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 462/5636/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17.

Крім того, на спірні правовідносини розповсюджується також дія Переліку посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, який затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 червня 2000 року № 963, який відносить посаду «викладач» до педагогічних посад.

Відповідно до пункту 3 розділу VIII Прикінцевих положень Закону України «Про позашкільну освіту» до приведення законів України, інших нормативно-правових актів у відповідність до цього Закону вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

За приписами частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (частина третя статті 46 Основного Закону).

Конституційний Суд України у пункті 3.4 Рішення від 18 червня 2007 року № 4-рп/2007 зазначив, що неодноразово розглядав проблему, пов`язану з реалізацією права на соціальний захист, неприпустимістю обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція та закони України виокремлюють певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, яким пенсія призначається за спеціальними законами.

Відповідно до позиції Конституційного Суду України, сформованої в Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, до обмеження прав належить звуження їх змісту й обсягу, проте сутність змісту основного права не може бути порушена. Крім того, у Рішенні в від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що обмеження стосовно реалізації конституційних прав не можуть бути свавільними та несправедливими, мають установлюватися виключно Конституцією й законами, переслідувати легітимну мету, бути зумовленими суспільною необхідністю її досягнення, пропорційними й обґрунтованими.

Конституційне та законодавче регулювання захисту прав і свобод людини узгоджується із міжнародно-правовими актами, а саме Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477-ІУ встановлено, що суди застосовують під час розгляду справ Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Проте, Пенсійний фонд при розгляді заяви ОСОБА_1 віддав перевагу найменш сприятливому для останнього тлумаченню законодавства України, у зв`язку на нашу думку дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зараховування спірного періоду роботи Позивача на посаді військового керівника до пільгового стажу, який дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно п. е ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Статтею 55 пунктом "е" Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до ЗО років за Переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Таким чином, військовий керівник школи є педагогічним працівником шкільного навчального закладу і має право на пенсію за вислугу років при наявності відповідного педагогічного стажу роботи.

Відповідно до пункту 7-1 частини 1 «Прикінцевих Положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - ЗО років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

У відповідності до трудової книжки, необхідний стаж у розумінні ст. 55 п. «е» Закону України «Про пенсійне забезпечення» у позивача наявний (більше 35 років).

Згідно з Переліком закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року за № 909, зокрема, в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року за № 909 було затверджений перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років. Посада військовий керівний цим переліком не була передбачена.

До прийняття відповідних змін у законодавстві допризовна підготовка юнаків провадилася керівниками допризовної (військової) підготовки. До посадових обов`язків керівників допризовної (військової) підготовки, окрім викладацької роботи, входила робота із завідування кабінетом, кімнатою зберігання зброї, стрілковим тиром, а також організаційна та патріотична робота з юнаками без додаткової оплати.

У зв`язку із внесенням змін Законом України від 21.10.93 р. № 3545-ХІІ до ст. 9 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» проведення допризовної підготовки в навчально-виховних закладах: школах, гімназіях, ліцеях, інших видах загальноосвітніх закладів, починаючи з перед випускного класу, а також у професійних навчально-виховних закладах та вищих навчальних закладах: технікумах, коледжах, училищах у період здобуття загальної середньої освіти за програмами, затвердженими Міністерством освіти України за погодженням з Міністерством оборони України, покладено на викладачів (учителів) допризовної підготовки.

Зміни щодо вилучення посади керівника допризовної підготовки (військового керівника) та встановлення додаткової оплати праці вчителям та викладачам з допризовної підготовки за завідування кабінетом, кімнатою зберігання зброї та стрілковим тиром, проведення позакласної роботи з допризовної підготовки, організаційної та патріотичної роботи з юнаками були внесені до

Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.93 р. № 102.

Про запровадження зазначеної норми також повідомлялося в листі Міністерства освіти України від 22.12.94 р. № 31/12-962.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про військовий обов`язок І військову службу» допризовна підготовка включається до Державного стандарту базової і повної загальної середньої освіти, що реалізується у закладах середньої освіти III ступеня (або структурних підрозділах інших закладів освіти), що забезпечують профільну середню освіту; закладах професійної (професійно-технічної) освіти, якщо певний рівень освіти здобувається на основі базової середньої освіти та проводиться за програмами, погодженими з Міністерством оборони України.

Оскільки значних змін в організації навчально-виховного процесу з допризовної підготовки у навчально-виховних закладах не відбулося, а змінилися лише умови оплати праці працівників, які виконують ці обов`язки,

Листом Міністерства соціального захисту населення України від 29.12.94 р. № 01- 3/1184-02-2 було надано роз`яснення щодо необхідності зараховування до спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років часу роботи на посадах керівників допризовної (військової) підготовки.

Щодо виплати надбавки за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам, то відповідно до п. 2 Порядку виплати надбавок за вислугу років педагогічним та науково-педагогічним працівникам навчальних закладів і установ освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2001 р. № 78, до стажу педагогічної роботи для виплати такої надбавки зараховується час роботи на посадах керівника допризовної підготовки та військового керівника в період до 1 вересня 1994 року.

п. З та п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року за № 909 визначено, що робота за спеціальністю в закладах, установах І на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, в тому числі на посаді старшої піонервожатої зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років. При призначенні пенсії за вислугу років зазначеним у цьому переліку особам допускається підсумовування стажу за періоди їх роботи у закладах і установах освіти, охорони здоров`я та соціального захисту.

Тому, дія зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року за № 909 поширена, в тому числі і на військових керівників шкіл без внесення змін до постанови, що підтверджується листом Міністерства соціального захисту населення України від 29.12.94 р. № 01-3/1184-02-2

З аналізу наведених норм законодавства можна зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах й вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» будь-якого іншого виду пенсії.

Крім того, Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої наказом Міністерства освіти України від 15.04.93 р. № 1О2.викладачі шкільних навчальних закладів, які входять до структури освіти України, а саме військові керівники мають право отримання пенсії за вислугу років. Викладач шкільного навчального закладу є педагогічним працівником цього шкільного навчального закладу, тобто працівником освіти. Стаж роботи викладачем повинен зараховуватись до пільгового стажу осіб у розумінні ст. 55 пункту "е" Закону України «Про пенсійне забезпечення» при розгляді територіальними органами Пенсійного фонду України відповідних заяв про призначення пенсії навіть попри те, що зазначена посада прямо не передбачена затвердженим Переліком № 909.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Згідно із пунктом 2 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів Україні 23.11.2011 року № 1191 (далі по тексту Порядок № 1191), передбачено, що до страхового стажу, який визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е", пункту "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

Положеннями п.6 Порядку № 1191 для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" станом на день її призначення.

Згідно з п. 7 Порядку № 1191 виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

Таким чином, можна дійти висновку, що у ОСОБА_1 наявний спеціальний педагогічний стаж, його посада відносяться до посад педагогічних працівників, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а тому він має право на нарахування та виплату грошової допомоги, яка передбачена п. 7-1 Розділу «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення у справі "Кантоні проти Франції" (Cantoni v. France" № 17862/91), у справі "Вєренцов проти України"№ 20372/11).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).

Отже, рішення Пенсійного фонду № 146/03.04-п від 16.03.2021 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії є не правомірним та підлягає визнанню протиправним та скасуванню.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Пенсійного фону нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 (десять) місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суд зазначає таке.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так І на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Таким чином, вважає, що належним способом захисту порушеного права Позивача є зобов`язання Пенсійного фонду нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу в розмірі 10 (десять) місячних пенсій у відповідності до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: І) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії"); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Водночас положеннями ст. 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

З огляду на проаналізовані норми законодавства й ураховуючи наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення викладачів, а саме військових керівників у шкільних закладах освіти, визначених у Конвенції, а також з метою реалізації положень ст. 46 Конституції України щодо недопущення обмеження конституційного права громадян на достатній життєвий рівень громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави, суд дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 до Пенсійного фонду у повному обсязі.

Аналогічна позиція викладена, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 233/4308/17, у постановах Верховного Суду від 28 лютого 2019 року у справі № 718/2293/16-а, від 05 березня 2019 року у справі № 686/9307/17, від 12 березня 2019 року у справі № 647/514/17, від 13 березня 2019 року у справі № 602/958/16-а, від 19 березня 2019 року у справі № 466/5637/17.

Також стороною Позивача заявлено вимогу про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (, 54020, м. Миколаїв, вул. Морехідна, буд. 22) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в Миколаївському окружному адміністративному суді у розмірі 7 000,00 грн (Р/р І5А НОМЕР_2 в АТ «Райффайзен Банк», ЄДРПОУ ).

На підтвердження чого надано копію договору про надання правової допомоги від 01.06.2021 № 01-06- 2021/1 (надалі - Договір), згідно п. 5.1 якого про гонорар адвоката складається з: винагороди за складання позовної заяви у розмірі 5000,00 грн. (п`яти тисяч гривень); винагороди за складання відповіді на відзив у розмірі 2000,00 грн. (дві тисячі гривень). 18.06.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Оксенем А.В. було підписано Акт приймання-передачі наданих послуг № 1. 18.06.2021 ОСОБА_1 було перераховано адвокату ОСОБА_2 винагороду (гонорар) за надання правової допомоги в Миколаївському окружному адміністративному суді, а саме за збирання доказової бази та написання позовної заяви (докази додаються). 28.07.2021 між ОСОБА_1 та адвокатом Оксенем А.В. було підписано Акт приимання-передачі наданих послуг № 2.

Відповідач не заперечив факту складання адвокатом позову, та відповіді на відзив, однак надав заперечення щодо судових витрат та послався на незначну складність справи та невідповідність та неспіврозмірність судових витрат.

Суд дослідив доводи сторін та дійшов наступних висновків щодо розподілу судових витрат на правову допомогу.

Дана справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження, є справою незначної складності, тому суд оцінює гонорар у сумі 5 000 грн як неспівмірний з категорією справи та ціною позову.

Посилання представника позивача на витрачений адвокатом час суд відхиляє, оскільки матеріали справи не містять відомостей про витрачений адвокатом час. Разом з тим, суд зауважує, що відсутність таких відомостей не тягне за собою відмову у стягненні витрат на правову допомогу у співмірному розмірі, оскільки угода містить фіксовану суму гонорару за кожний вид правової допомоги без прив`язки до витраченого адвокатом часу. Зазначене відповідає усталеній практиці Верховного Суду, врахування висновків якого є обов`язковим для суду за приписами частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.

На підставі вищенаведеного суд дійшов висновку про обґрунтованість та співмірність витрат на правову допомогу в сумі 2500 грн, надання первинної консультації, формування правової позиції, збір доказів, копіювання та засвідчення письмових доказів, підготовка, друк та подання позовної заяви та 500 грн - додатковий гонорар за складання відповіді на відзив.

Крім того суд керуючись ст. 139 КАС України вважає за необхідне стягнути з Відповідача судовий збір, сплачений Позивачем за подання позову в розмірі 908,00 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,Миколаїв,54020 ) задовольнити повністю.

2. Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області щодо відмови ОСОБА_1 у нарахуванні виплати грошової допомоги відповідно до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» протиправними.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошову допомогу в розмірі 10 (десять) місячних пенсій у відповідності до п. 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м.Миколаїв,54020 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 і.п.н. НОМЕР_1 ) судові витрати в розмірі 3908,00 грн.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Мельник