Справа № 480/4882/21
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 р. Справа № 480/4882/21

Другий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.,

Суддів: Спаскіна О.А. , Любчич Л.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 р. (ухвалене суддею Шевченко І.Г.) по справі № 480/4882/21

за позовом ОСОБА_1

до Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України

про визнання рішення, дії та бездіяльності протиправними, скасування висновку та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Центральної військово-лікарської комісії Збройних сил України (в подальшому ЦВЛК ЗС України), в якому просив: визнати протиправними рішення, дії, бездіяльність відповідача, які полягали у не розгляді документів відносно ОСОБА_2 та оформлені листом від 14.04.2021 р. № 768 про відмову встановлення нового причинного зв`язку поранення та причини смерті ОСОБА_2 ; скасувати висновок відповідача, оформлений протоколом засідання відповідача від 26.06.2017 р. № 1820 про причинний зв`язок поранення та смерті ОСОБА_2 з проходженням військової служби; зобов`язати відповідача повторно розглянути документи стосовно ОСОБА_2 , з урахуванням рішень Сумського окружного адміністративного суду № 818/500/18, № 480/4302/20, нового акту службового розслідування про причини та обставини загибелі, наказів командира військової частини № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та скласти висновок (постанову) ЦВЛК ЗС України про пов`язаність поранення, причин смерті прапорщика ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби під час проведення та забезпечення АТО у відповідності до розділу 21 п. 21.5 б Наказу Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008 р. про затвердження Положення Про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 р. та прийняти рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме: вимог Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Кодексу адміністративного судочинства України та на не відповідність висновків суду обставинам справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 , 1962 року народження, є батьком позивача ОСОБА_1 , 1990 року народження.

ОСОБА_2 був призваний на військову службу до військової частини польова пошта НОМЕР_4 та 29.09.2015 р. та з ним укладено річний контракт про проходження військової служби у Збройних силах України.

Відповідно до наказу командира в/ч п/п НОМЕР_4 №58 від 15.03.2015 р. прапорщика ОСОБА_2 призначено на посаду начальника ремонтної майстерні техніки та майна радіаційного, хімічного, біологічного захисту ремонтної роти.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 21.11.2015 р., виданого Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції.

Відповідно до сповіщення про смерть ІНФОРМАЦІЯ_2 від 24.11.2015 р. № 2/5428 прапорщик ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок ножового поранення.

Згідно із довідкою про причини смерті та лікарського свідоцтва про смерть № 171 від 19.11.2015 р. Дружківського відділення Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, смерть ОСОБА_2 настала від травми серця з крововиливом у осердя внаслідок колото - різаного поранення.

Наказом командира військової частини п/п НОМЕР_6 за № 300 від 07.12.2015 р. ОСОБА_2 виключено зі списків особового складу частини та зазначено, що смерть прапорщика ОСОБА_2 не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.

14.12.2015 р. наказом командира військової частини п/п НОМЕР_6 за №1060 прапорщика ОСОБА_2 визнано таким, що внаслідок особистої недисциплінованості самовільно залишив розташування військової частини, а його смерть не пов`язана з виконанням службових обов`язків військової служби.

Відповідно до витягу з протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтва №1820 від 26.06.2017 р., травма серця з крововиливом у осердя внаслідок колото-різаного поранення» прапорщика ОСОБА_2 пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується: лікарським свідоцтвом про смерть № 171 від 19.11.2015 р. Дружківського відділення Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи; свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 21.11.2015 р., виданого Ковпаківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сумського міського управління юстиції; витягом з наказу військової частини п/п 4745 за № 300 від 07.12.2015 р.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 р. у справі № 818/500/18, яке набрало законної сили задоволено частково адміністративний позов ОСОБА_3 до Військової частини НОМЕР_7 , а саме: скасовано наказ В/ч НОМЕР_6 (В/ч НОМЕР_7 ) від 14.12.2015 р. № 1060, який прийнято за підсумками службового розслідування за фактом загибелі прапорщика ОСОБА_2 ; скасовано наказ В/ч НОМЕР_6 (В/ч НОМЕР_7 ) від 07.12.2015 р. № 300 в частині висновків Військової частини що "смерть не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби"; зобов`язано В/ч НОМЕР_7 провести повторне службове розслідування за фактом загибелі прапорщика ОСОБА_2 , начальника складу взводу роти матеріального забезпечення, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті колото-різаного поранення, з урахуванням висновків Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, викладених у протоколі засідання № 1820 від 26.06.2017 р.

На виконання вищевказаного рішення суду наказом № 140 від 14.02.2019 р. призначено службове розслідування, за результатами проведення якого 14.02.2019 р. прийнято наказ № 141, згідно із пп. 2.1 п. 2 абзац 1 пункту 1 наказу командира військової частини - польова пошта НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 07.12.2015 р. № 300 викладено в наступній редакції "Так, смерть пов`язана з проходженням військової служби, не пов`язана з виконанням обов`язків військової служби".

Позивач звернувся до ЦВЛК ЗС України з заявою від 26.03.2021 р. щодо скасування висновку ЦВЛК ЗС України стосовно колишнього прапорщика ЗСУ ОСОБА_2 , в якому просив: скасувати висновок ЦВЛК ЗС України № 1820 від 26.06.2017 р. та скласти новий висновок про пов`язаність поранення, причин смерті колишнього прапорщика ЗСУ ОСОБА_2 із захистом Батьківщина (виконанням обов`язків військової служби) з урахуванням додаткових документів про причини і обставини смерті військовослужбовця. До вказаної заяви позивачем подані наступні документи: копія паспорта заявника; копія свідоцтва про народження заявника; копія повідомлення про смерть; копія лікарського свідоцтва про смерть; копія довідки про причини смерті; копія свідоцтва про смерть; копія посвідчення ветерана війни; копія довідки про участь в АТО; копія довідки про участь підрозділу в/ч НОМЕР_6 в бойових діях; копії наказів командира частини № 207, НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; копія витягу з протоколу Центральної військово-лікарської комісії № 1820 від 26.06.2017 р.; копія листа командувача ДШВ ЗСУ від 18.02.2019 р. про скасування самовільного залишення частини; копія рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.03.2021 р. у справі № 480/9442/20.

За результатами розгляду вищевказаної заяви листом ЦВЛК ЗС України № 768 від 14.04.2021 р. позивача повідомлено, що постанову за витягом з протоколу ЦВЛК про причинний зв`язок поранення та причини смерті прапорщика ОСОБА_2 № 1820 від 26.06.2017 р. прийнято вірно та підстав для його перегляду немає, оскільки після розгляду наданих документів встановлено, що 19.11.2015 р. ОСОБА_2 знаходився поза межами розташування військової частини, проводив вільний від служби час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби за контрактом, що підтверджується вироком Дружківського міського суду Донецької області від 11.11.2016 р. у справі № 229/177/2016 та наказом командира військової частини НОМЕР_8 від 14.02.2019 Р. № 141 «Про результати повторного службового розслідування за фактом загибелі прапорщика ОСОБА_2 », яке призначено на підставі рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16.07.2018 р. у справі №818/500/18.

Не погоджуючись з такими діями та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем до заяви від 26.03.2021 р. не надано жодних доказів на підтвердження нових обставин смерті ОСОБА_2 , які б могли підтвердити те, що він загинув саме при виконанні обов`язків військової служби, вироком, на який посилається позивач, також не було встановлено, що ОСОБА_2 направлено за межі військової частини за наказом відповідного командира (начальника) для виконання обов`язків як військовослужбовця, а досліджені матеріали справи не містять доказів того, що смерть ОСОБА_2 настала під час виконання ним обов`язків військової служби, тобто, підстав відсутні підстави для складання нового висновку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із абз. 1 п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), чинність цього Закону поширюється на: сім`ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), а також внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів.

Відповідно до абз. 16 п. 1 ст. 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), до членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв`язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім`ї, але стали особами з інвалідністю до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти.

Згідно до ч. 1 ст. 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я», військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби серед іншого військовослужбовців, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.

Наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 р. № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі - Положення № 402).

Відповідно до пункту 1.3 розділу І Положення № 402, серед основних завдань військово-лікарської експертизи є визначення причинного зв`язку поранень, які заподіяли військовослужбовцям смерть.

Згідно із п.п. 2.1, 2.2, п. 2. розділу І Положення № 402, для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця. Штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать: Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК).

Відповідно до п. 20.1 глави 20 розділу ІІ Положення № 402, постанови ВЛК приймаються колегіально, більшістю голосів. У прийнятті постанови голова та члени ВЛК не залежні і у своїй роботі керуються цим Положенням. У разі незгоди голови або членів комісії з думкою інших членів їх окрема думка заноситься до протоколу засідання ВЛК. Члени ВЛК зобов`язані дотримуватися вимог Положення.

Згідно із п. 20.7 глави 20 розділу ІІ Положення № 402 постанови, які приймає ВЛК із встановлення причинного зв`язку захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва), наведені у главі 21 розділу II цього Положення.

Пунктом 21.9 глави 21 Положення № 402 встановлено, що визначення причинного зв`язку захворювання (поранення, контузії, каліцтва, травми), що призвело до смерті військовослужбовця, колишнього військовослужбовця, проводиться штатними ВЛК.

Відповідно до п. 21.3 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, що причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців визначають штатні ВЛК; у колишніх військовослужбовців інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, та військових формувань колишнього СРСР, правонаступниками яких вони стали, - штатні ВЛК цих військових формувань та оформлюють протоколом за формою, наведеною в додатку 19. У випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення.

Згідно із пп. б), д) п. 21.5 глави 21 розділу II Положення № 402, постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв приймаються в таких формулюваннях: «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" - якщо поранення (травма, контузія, каліцтво) одержане (крім випадків протиправного діяння), у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби в частинах, які не входили до складу діючої армії. Військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, у випадках, передбачених частиною 3 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу»; "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби" - якщо воно виникло в період служби у військових частинах та установах, які не входять до складу діючої армії, або коли захворювання, що виникло до військової служби, у період служби досягло такого розвитку, який обмежує придатність або призводить до непридатності (у тому числі тимчасової) до військової служби, служби з військової спеціальності.

Постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва), яке призвело до смерті військовослужбовця, і причину смерті приймається в одному з формулювань, вказаних у пунктах 21.5, 21.6 розділу II Положення (п. 21.30 глави 21 розділу II Положення № 402).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що визначення причинного зв`язку захворювання, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців та вибір формулювань в яких приймаються постанови ВЛК, відноситься до повноважень відповідної ВЛК та формулювання: Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби" та "Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби» є різним за своїм змістом формулюваннями, які приймаються залежно від обставин, передбачених у вказаних підпунктах.

Згідно із п. 21.13 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, за наявності підстав для зміни (перегляду) постанови ВЛК про причинний зв`язок захворювання, поранення, зазначених у свідоцтві про хворобу (довідці ВЛК), постанова ВЛК при прийнятті нової постанови підлягає скасуванню (відміні). Постанова ВЛК оформляється протоколом засідання штатної ВЛК щодо встановлення причинного зв`язку захворювань (поранень).

У випадку відсутності підстав для зміни або визначення причинного зв`язку захворювань, поранень (контузій, травм або каліцтв) у формулюваннях, передбачених пунктами 21.5, 21.6 цієї глави, протокол не складається, а заявнику надається письмове роз`яснення (п.21.3 глави 21 розділу II Положення).

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовий обов`язок включає підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Частиною 9 статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний та воєнний час.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Системний аналіз понять військовий обов`язок та військова служба свідчить про те, що військова служба є однією із складових військового обов`язку.

Згідно із ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного висновку), військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставин як відсутність алкогольного сп`яніння та відсутність протиправності діянь недостатньо для встановлення факту пов`язаності поранення та смерті з виконанням службових обов`язків під час проходження військової служби. Вказані обставини є лише критеріями для подальшого розгляду питання пов`язаності отриманого поранення і причин смерті з виконанням обов`язків військової служби, оскільки у випадку встановлення таких (протиправності діянь) вказане виключає можливість прийняття постанови у формулюванні «Поранення (контузія, травма, каліцтво), ТАК, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби», що прямо як виключення передбачено у пп. б п.21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402.

У випадку відсутності обставин «протиправності діянь», приймаючи рішення про пов`язаність поранення та причин смерті при виконанні обов`язків військової служби повинна встановити, що поранення (травма, контузія, каліцтво) була одержана, саме у разі фактичного виконання службових обов`язків під час проходження військової служби.

Судовим розглядом встановлено, що в наданих позивачем до заяви документах відсутній висновок про те, що ОСОБА_3 загинув саме при виконанні обов`язків військової служби.

Крім того, в наказах командира частини № НОМЕР_3 , № НОМЕР_2 , які складені за результатами повторного службового розслідування за фактом загибелі ОСОБА_3 , смерть останнього є пов`язаною з проходженням ним військової служби, що і зазначено в оскаржуваному протоколі Центральної військово-лікарської комісії № 1820 від 26.06.2017 р. Вказані накази є чинними та ніким не скасовані, доказів на спростування зазначеного суду не надано.

Акт службового розслідування про причини та обставини загибелі та наказ про результати його проведення, що було проведено в порядку дисциплінарного провадження, а не спеціального розслідування нещасних випадків, не є тими документами, висновки яких могли б достовірно підтверджувати обставини і причини смерті військовослужбовця.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального прав, викладений в постанові Верховного Суду, викладеної у постанові від 30.06.2020 р. у справі № 818/393/18.

Таким чином, акт службового розслідування, проведеного відповідно до вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 р. N 608 та накази № 140, № 141, № 207, які складені на виконання судового рішення, та за результатами проведеного службового розслідування, не можуть підтверджувати тієї обставини, що смерть ОСОБА_3 пов`язана саме з виконанням обов`язків військової служби.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанцій, що смерть ОСОБА_3 пов`язана з проходження військової служби, що встановлено за результатами повторного розслідування, оскаржуваним висновком ЦВЛК, а виключення з наказу № 141 від 14.02.2019 р. словосполучення «Не пов`язане з виконанням обов`язків» не може підтвердити, що така смерть була пов`язана саме з виконанням обов`язків військової служби, оскільки за результатами такого розслідування встановлено, що смерть настала саме у зв`язку з проходженням військової служби.

Крім того, згідно із вироком Дружківського міського суду Донецької області від 11.11.2016 р. у справі № 229/177/2016, смерть ОСОБА_3 настала за місцем мешкання, яке він винаймав, куди ще о 19 год 18.11.2018 р. він запросив засудженого, тобто, встановлено, що ОСОБА_3 19.11.2015 р. не був у військовій частині, а перебував за місцем мешкання.

Також суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість посилань позивача на судові рішення Сумського окружного адміністративного суду у справі № 480/4302/20, № 592/14282/17, № 818/2088/17, № 480/9442/20 як на підтвердження обставин пов`язаності порання та причини смерті ОСОБА_3 з виконанням ним обов`язків військової служби, з наступних підстав.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 12.12.2019 р. у справі № 480/4302/19 позов ОСОБА_1 визнано протиправною відмову Міністерства оборони України у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлену пунктом 1 протоколу № 69 від 31.05.2019 р.; скасовано рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги оформлене пунктом 1 протоколу № 69 від 31.05.2019 р.; зобов`язано Міністерство оборони України () повторно розглянути питання, пов`язане з призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги за заявою ОСОБА_1 .

Предметом позову у справах № 592/14282/17, № 818/2088/17, № 480/9442/20 було також питання отримання пільг та одноразової грошової допомоги, а не питання встановлення інших нових обставин смерті ОСОБА_2 .

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем до заяви не додано доказів, які б підтвердили те, що ОСОБА_2

загинув саме при виконанні обов`язків військової служби, у зв`язку з чим відсутні підстави для складання нового висновку відповідно до п.б п.21.5 глави 21 розділу ІІ Положення № 402, та відповідачем правомірно листом, а не окремим рішенням надано письмове роз`яснення, що підстави для зміни причинного зв`язку поранень та смерті відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 р. - без змін, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта спростовані приведеними вище обставинами та нормативно-правовим обґрунтуванням.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Керуючись ст. ст. 243, 308, 316, 322, 325, 326, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.05.2022 р. по справі № 480/4882/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В. Присяжнюк
Судді О.А. Спаскін Л.В. Любчич