Справа № 463/3492/22
Суддя: Стрельбицький В. В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №463/3492/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року місто Львів

Галицький районний суд міста Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові справу за адміністративним позовом

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), представник позивача адвокат Верещак Олексій Миколайович

(73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 41, а/с №27)

до

відповідачі:

Інспектор Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради в особі Ковальчука Ростислава Володимировича

(79008, м. Львів, вул. Зелена, 9),

Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради

(м. Львів, пл. Ринок, 1),

про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справи, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Адвокат Верещак Олексій Миколайович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову серії ЛВ №00041942 від 04.05.2022, винесену інспектором Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Ковальчуком Ростиславом Володимировичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП, шляхом накладення штрафу у розмірі 680 гривень. Провадження по адміністративній справі, щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП просить закрити.

В обґрунтування позову покликається на те, що постановою інспектора Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Ковальчука Ростислава Володимировича серії ЛВ № 00041942 від 04.05.2022, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 680 грн, за порушення ним правил зупинки, стоянки, паркування належного позивачу транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_2 04.05.2022 у м.Львові по вул. Міцкевича, 10.

Представник позивача вказує, що з оскаржуваної постанови слідує, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення п. 15.4 Правил дорожнього руху.

Також, представник позивача стверджує, що 04.06.2022 о 13.54 год, ОСОБА_1 припаркував свій автомобіль на площі Міцкевича, 10 у м. Львові, після чого здійснив оплату послуг паркування в терміналі № 1075539 у сумі 20 грн. Звертає увагу суду на те, що позивач припаркував свій транспортний засіб в одному ряду з іншими автомобілями, які знаходилися як по праву, так і по ліву сторону від його автомобіля. Стверджує, що автомобіль позивача не створював перешкоди дорожньому руху та загрози безпеці руху.

На підставі наведеного, просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Личаківського районного судум. Львова від 20.05.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 передано на розгляд Галицького районного суду м. Львова.

Матеріали справи надійшли до Галицького районного суду м. Львова 24.06.2022.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 01.07.2022 позовну заяву адвоката Верещака О.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу термін для усунення недоліків.

25 липня 2022 року позивачем усунуто недоліки та подано заяву про залучення до участі у справі в якості співвідповідача Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27.07.2022 року залучено до участі у справі в якості співвідповідача Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами встановленими статтею 286 КАС України.

05 грудня 2022 року від відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Обґрунтовуючи свою позицію, представник відповідача зазначив, що постанова у справі про адміністративне правопорушення є обґрунтованою, винесена на підставі та у порядку передбаченому законодавством.

06.12.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач наводить доводи щодо необґрунтованості відзиву.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради в судове засідання не з`явився, згідно відзиву просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач інспектор Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради в судове засідання повторно не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Неявка відповідача, який є суб`єктом владних повноважень, відповідно до вимог ст. 205 КАС України, не є перешкодою для розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, враховуючи також те, що поважних причин неявки в судове засідання відповідачем не наведено.

Суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

За наведених обставин, з метою дотримання розумних строків розгляду справи та враховуючи, що відповідач не з`явився у судове засідання, обізнаний про наявність даного адміністративного позову в провадженні суду, а також повідомлявся про місце, час, дату розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи, суд вважає можливим провести розгляд справи у його відсутності.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи право суддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

У разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч.4 ст. 229 КАС України).

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Судом встановлено, що постановою інспектора Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Ковальчука Ростислава Володимировича серії ЛВ № 00041942 від 04.05.2022, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено штраф в розмірі 680 грн за порушення ним правил зупинки, стоянки, паркування належного позивачу транспортного засобу Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_2 04.05.2022 у м.Львові, пл. Міцкевича, 10.

Частиною 3 статті 122 КУпАП передбачено відповідальність за ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

З оскаржуваної постанови вбачається, що позивачем було порушено п. 15.4 Правил дорожнього руху.

Відповідно до п. 15.4 Правил дорожнього руху, транспортні засоби не дозволяється ставити на проїзній частині в два і більше ряди. Велосипеди, мопеди і мотоцикли без бокового причепа дозволяється ставити на проїзній частині не більше ніж у два ряди.

Так, з аналізу п. 15.4 Правил дорожнього руху випливає, що порушення вказаної норми наступає при одночасному існуванні сукупності двох таких умов, а саме зупинки, стоянки, паркування транспортного засобу:

1)на проїзній частині;

2)в два та більше ряди.

Як вбачається з матеріалів справи позивач від`їхав від проїзної частини та припаркував транспортний засіб Volkswagen Tiguan, д.н.з. НОМЕР_2 в місці, призначеному для зупинки транспортних засобів, здійснивши оплату послуг паркування в терміналі № 1075539 у сумі 20 грн, що підтверджується копією квитанції № 19116-14.

Адреса місця паркування вищезазначеного транспортного засобу, а саме: АДРЕСА_2 , вказана у квитанції № 19116-14 за оплату послуг паркування співпадає з адресою вчинення інкримінованого ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, що вказана у оскаржуваній постанові.

Згідно п. 1.10 Правил дорожнього руху, проїзна частина - елемент дороги, призначений для руху нерейкових транспортних засобів. Дорога може мати декілька проїзних частин, межами яких є розділювальні смуги.

З доданої відповідачем до відзиву схеми розміщення транспортних засобів вбачається, що автомобіль позивача знаходився на ділянці між двома дорогами, жодних відомостей, що дана ділянка є проїжджою частиною, вказана схема не містить.

Крім цього, на доданих представником відповідача до відзиву фотознімках № 2 та № 3 видно дорожній знак 5.42.1 «Місце для стоянки», що також свідчить про те, що позивач не здійснював паркування на проїзній частині.

Отже, виходячи з наведеного, дослідивши матеріали справи, в тому числі додані до відзиву фотознімки та схеми розміщення транспортних засобів, суд приходить до висновку, що в діях позивача відсутня і інша складова правопорушення, а саме зупинка в два та більше ряди.

З вищезгаданої схеми розміщення транспортних засобів вбачається, що транспортні засоби стоять в один ряд.

Згідно Академічного тлумачного словника української мови, ряд це сукупність однорідних предметів або живих істот, розташованих одне поруч з одним, одне за одним, витягнутих в одну лінію.

Разом з тим, з наданої відповідачем схеми розміщення транспортних засобів, а також наданих фотознімків вбачається наявність саме одного ряду транспортних засобів. Два та більше ряди транспортних засобів, за які наступає адміністративна відповідальність, ідентифікувати з наданих відповідачем матеріалів не вбачається за можливе. Водночас, позивач також заперечує цей факт залишення (постановка чи зупинка) автомобіля у другому ряді.

Зважаючи на вищевикладені доводи та мотиви, виходячи з наведених обставин справи, суд приходить до висновку, що наведені докази вказують на те, що позивач не порушив пункту 15.4 ПДР та у його діях відсутній склад інкримінованого йому правопорушення.

За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Згідно ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.

Статтями 10, 11 КУпАП передбачено, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності факту адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до п. 24 постанови ПВС України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим статтями 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно зазначити докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення.

Суд зазначає, що відповідачем в ході судового розгляду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів порушення позивачем п. 15.4 Правил дорожнього руху. В свою чергу, позивач надав докази які спростовують факт вчинення ним адміністративного правопорушення вказаного у оскаржуваній постанові. Більше того, наведені докази надані відповідачем вказують на відсутність підстав притягнення позивача до відповідальності за інкриміноване йому порушення правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

За правилами ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача щодо відсутності в його діях складу інкримінованого йому правопорушення знайшли своє підтвердження в процесі судового розгляду.

Вказані вище обставини, доводи та мотиви свідчать про те, що оскаржувана постанова є незаконною та необґрунтованою. Зважаючи на те, що в ході розгляду справи встановлено відсутність складу вищенаведеного адміністративного правопорушення в діях позивача, суд приходить до висновку, що зазначена постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закриттю.

Згідно ч.1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням наведеного сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з суб`єкта владних повноважень за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради.

Керуючись ст.ст. 241-246, 286 КАС України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Скасувати постанову серії ЛВ № 00041942 від 04.05.2022 року, винесену інспектором Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради Ковальчуком Ростиславом Володимировичем, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , за вчинення правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Стягнути з Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської радиза рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на сплату судового збору в розмірі 496 гривні 20 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ); представники позивача адвокат Верещак Олексій Миколайович

(73003, м. Херсон, просп. Ушакова, 41, а/с №27)

Гонтар Поліна Анатоліївна

(м. Київ, вул. Кишинівська, 5);

відповідачі:

Інспектор Управління безпеки Департаменту міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради в особі Ковальчука Ростислава Володимировича

(79008, м. Львів, вул. Зелена, 9);

Департамент міської мобільності та вуличної інфраструктури Львівської міської ради

(м. Львів, пл. Ринок, 1).

Повний текст судового рішення складений 12.12.2022 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.