Справа № 380/5431/22
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/5431/22 пров. № А/857/15149/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача -Шевчук С. М.
суддів -Кухтея Р. В.
Носа С.П.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року (рішення ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у м. Львові судом у складі головуючої судді Мричко Н.І., дата складення повного тексту рішення суду не зазначена) у справі № 380/5431/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, суд

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просила:

визнати дії та рішення № 1 від 01.09.2021, направлене листом від 29.09.2021 №19778-19397/Ф-59/8-1300/21 та від 14.01.2022 № 0800-0202-8/3596 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області стосовно відмови у призначенні пенсії ОСОБА_1 та бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо не призначення пенсії ОСОБА_1 протиправними, скасувати їх, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 04.02.2020 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) та здійснювати виплату пенсії на вказаний нею банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області кошти в сумі 100000 (сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на підставі заяви від 10.01.2022, оформлені листом 01.02.2022 №1782-340/Ф-53/8-1300/22.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.01.2022.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині строку з якого має бути призначена пенсія, позивач звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині строку з якого має бути призначена пенсія та прийняти в цій частині нове, яким зобов`язати відповідача призначити позивачці пенсію за віком з 04.02.2020 року. В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що судове рішення у вказаній вище частині прийнято з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач вказує, що відповідно до ч.1 ст.45 Закону №1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Оскільки 02.04.2020 року позивачка вперше звернулася до відповідача з заявою про призначення пенсії, то саме з цієї дати слід призначити пенсію за віком.

Також, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач вказує, що Угода між Україною та державою Ізраїль про соціальне забезпечення, яка підписана 28.09.2012, не набрала чинності, оскільки не пройшов процес її ратифікації. До заяви від 04.02.2020 не долучено жодних оригіналів документів, а лише копії не засвідчені ні нотаріально, ні адміністрацією підприємства, ні установою чи організацією. Таким чином, оскільки позивачем не дотримано вимог Порядку №22-1 та не надано необхідні для призначення пенсії документи, відповідач правомірно відмовив позивачу у призначенні пенсії.

Сторони своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги не скористалися, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Про розгляд апеляційної скарги сторони повідомлені шляхом надіслання копій ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду на електронну адресу відповідача та представника позивача, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що представник позивача подав до відповідача всі необхідні документи для призначення пенсії позивачу 10.01.2022. Доказів подання/надходження до відповідача оригіналів документів, передбачених Порядком №22-1, для призначення пенсії позивачу до 10.01.2022 у матеріалах справи відсутні. Відтак, суд вважав, що правовідносини між позивачем та пенсійним органом щодо призначення пенсії за заявою від 04.02.2020 завершилися прийняттям відповідачем рішення від 01.09.2021 № 1, а тому відповідач повинен призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.01.2022, а не з 04.02.2020, як зазначав позивач.

Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача здійснювати виплату пенсії на вказаний позивачем банківський рахунок, з урахуванням індексації та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то суд вважав такі передчасними, оскільки станом на момент звернення до суду спору щодо таких вимог не існувало.

Щодо позовної вимог про стягнення з відповідача коштів в сумі 100000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією та бездіяльністю, в результаті яких Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відмовило у призначенні пенсії, то суд у задоволенні такої відмовив, оскільки позивач не навела доводів з належним їх обґрунтуванням і підтвердженням, що внаслідок протиправних дій відповідача їй заподіяно моральні чи фізичні страждання.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїхала з України до держави Ізраїль на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль.

04.02.2020 позивач через свого представника, який діяв на підставі посвідченої та апостильованої довіреності, звернулася до відповідача із заявою про призначення/перерахунок пенсії, у якій просила призначити їй пенсію з 04.02.2020.

Відповідач листом від 13.04.2020 № 1300-0213-8/22625 повідомив представника позивача про те, що відсутні підстави для призначення пенсії ОСОБА_1 за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернулася із позовом до Львівського окружного адміністративного суду.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.07.2021 у справі №380/7751/20 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, рішення та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії задоволено частково, а саме: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо належного розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.02.2020; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.02.2020 та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення, передбачене Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання вказаного рішення суду відповідач повторно розглянув заяву позивача про призначення пенсії від 04.02.2020, за результатами чого прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії від 01.09.2021 №1. Таке рішення обґрунтоване тим, що Угода між Україною та державою Ізраїль про соціальне забезпечення, яка підписана 28.09.2012, не набрала чинності, оскільки не пройшов процес її ратифікації. До заяви від 04.02.2020 не долучено жодних оригіналів документів, а лише копії, які не засвідчені ні нотаріально, ні адміністрацією підприємства, ні установою чи організацією.

Вважаючи вказане рішення відповідача, дії щодо відмови у призначенні пенсії та бездіяльність щодо не призначення пенсії протиправними, позивач звернулася з цим позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Стаття 25 Конституції України гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсії за віком відповідають ознакам такої категорії як власність, а тому не залежать від місця проживання особи пенсіонера, а її протиправне позбавлення буде порушенням гарантій, передбачених частиною четвертою статті 41 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду регулюється Законом №1058-ІV.

Статтею 1 Закону №1058-ІV встановлено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно із пунктом 1 частини першої та частиною четвертою статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, мають право на отримання пенсійних виплат і соціальних послуг із системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування нарівні з громадянами України на умовах та в порядку, передбачених цим Законом, якщо інше не передбачено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону № 1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом.

Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком №22-1.

Відповідно до пункту 1.9 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу).

Пунктом 2.1 Порядку визначено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про призначення пенсії за віком.

Пунктом 2.9 Порядку № 22-1 передбачено, що особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Згідно з пунктом 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт громадянина України (для громадян, які мають паспорт громадянина України у формі картки, що містить безконтактний електронний носій,- довідка про реєстрацію місця проживання особи, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру»), тимчасове посвідчення громадянина України (для іноземців та осіб без громадянства - посвідка на постійне проживання, посвідчення на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист).

Відповідно до пункту 2.22 Порядку № 22-1 при поданні особою заяви в паперовій формі документи можуть бути подані, як в оригіналах, так і копіях, посвідчених нотаріально або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.

До заяви, поданої в електронній формі через вебпортал, додаються скановані копії оригіналів документів. На створені електронні копії заявник накладає кваліфікований електронний підпис. У випадку звернення за призначенням пенсії через вебпортал з використанням електронної системи BankID для виплати пенсії заявник або представник заявника, який діє на підставі довіреності, посвідченої нотаріально, законний представник пред`являє до органу, що призначає пенсію, оригінали сканованих копій документів, що підтверджують право на пенсію.

Стосовно твердження відповідача, що заява про призначення пенсії має подаватися пенсіонером особисто або через законного представника, а не представником за довіреністю, апеляційний суд зазначає наступне.

Жоден з пунктів Порядку №22-1 (у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16 грудня 2020 року № 25-1) не містить обов`язку пенсіонера звертатись із заявою про поновлення виплати пенсії особисто. Вжитий у пункті 1.1 термін «заявник», на переконання колегії суддів, дає підстави стверджувати, що таким заявником може бути і представник за довіреністю.

Подання заяви про поновлення виплати пенсії пенсіонеру, який виїхав на постійне проживання за межі України, у період дії Порядку №22-1 у редакції постанов правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1 та від 16.12.2020 № 25-1 допускається, у тому числі, представником такого пенсіонера за довіреністю і така заява повинна бути розглянута Пенсійним органом з урахуванням інших вимог Порядку №22-1.

Відтак, звернення в даному випадку представником за довіреністю, не може бути підставою для відмови пенсійним органом.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 20 січня 2022 року у справі №280/4551/21.

Стосовно покликання апелянта на те, що під час перебування за кордоном пенсія виплачується в тому випадку, якщо це передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Апеляційний суд відхиляє такі доводи з огляду на наступне.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій, право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватись з такою умовою, як постійне проживання в Україні або відсутність міжнародного договору, ратифікованого Верховною Радою України; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами, що також передбачено в статті 46 Конституції України.

З пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 вбачається, що Конституційний Суд України звернув увагу Верховної Ради України на необхідність приведення у відповідність до Конституції України положень інших законів, які регламентують виплату пенсій пенсіонерам, які постійно проживають у державах, з якими Україною не укладено відповідного договору, а також прийняття закону про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними.

Проте, відповідні зміни до законодавства до цього часу не були внесені.

Відсутність чіткого законодавчого механізму щодо відновлення виплати пенсій особам, які виїхали на постійне проживання за межі України, призвела до ситуації, за якої громадяни України були позбавлені можливості отримувати належні їм пенсійні виплати, або створювалися умови за яких пенсіонерам, які проживають за межами України, для отримання належних їм пенсійних виплат необхідно було докласти значних зусиль, зокрема, звертатись до суду.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20 січня 2022 року у справі №280/4551/21.

Щодо доводів скаржника про те, що до заяви про призначення пенсії не долучено жодних оригіналів документів, а лише копії не засвідчені ні нотаріально, ні адміністрацією підприємства, ні установою чи організацією, то колегія суддів вказує на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка неодноразово зверталася із заявами до відповідача про призначення пенсії, вперше - 04.02.2020 року, востаннє 10.01.2022, зокрема, представником позивача Вадим Меламед через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України подано до відповідача клопотання (додаток №17 до позовної заяви), до якого долучено заяву представника позивача за довіреністю про надання додаткових документів для призначення пенсії від 10.01.2022 №5044, до якої долучено оригінали наступних документів:

- довіреність на представників;

- архівна довідка від 25.08.2020 №162 про підтвердження стажу роботи позивача за період з 04.09.1975 по 26.04.2000 на ЛВФ «Прогрес»;

- архівна довідка від 25.08.2020 №156 про заробітну плату позивача за період роботи з 1975 року по 1981 рік на ЛВФ «Прогрес»;

- довідка від 25.08.2020 №158 про заробітну плату позивача за період роботи з 1982 року по 1988 рік на ЛВФ «Прогрес»;

- довідка від 25.08.2020 №159 про заробітну плату позивача за період роботи з 1989 року по 1990 рік на ЛВФ «Прогрес»;

- довідка від 25.08.2020 №160 про заробітну плату позивача за період роботи з 1991 року по 1996 рік на ЛВФ «Прогрес»;

- довідка від 25.08.2020 № 161 про заробітну плату позивача за період роботи з 1996 року по 2000 рік на ЛВФ «Прогрес»;

- довідка від 25.08.2020 №157 про перейменування підприємства;

- трудова книжка.

Разом з тим, відповідач у відповіді від 01.02.2022 №1782-340/Ф-53/8-1300/22 на вищевказане клопотання представника позивача від 10.01.2022 вказав про те, що для призначення позивачу пенсії, необхідно подати особисто заяву та документи, визначені пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1.

Отже, відповідач не заперечив подання всіх необхідних документів для призначення пенсії, передбачених пунктом 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1. Натомість підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії слугувало подання заяви та документів представником, а не особисто, з приводу чого колегією суддів вище уже надано відповідні спростування.

При цьому, при вирішенні вказаного питання колегія суддів звертає увагу, що відповідно до абзацу четвертого пункту 1.9 розділу І Порядку №22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис (у разі подання заяви через вебпортал таке повідомлення надсилається особі через електронний кабінет користувача вебпорталу). Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви, або дата реєстрації заяви на вебпорталі.

Натомість відповідач не повідомляв позивача про необхідність подання додаткових документів, у зв`язку з чим позивач продовжував звертатися до відповідача за захистом своїх прав. Колегія суддів звертає увагу, що у листах від 02.04.2020, 27.08.2020, 03.09.2020, 09.12.2021, 10.01.2022 позивачем зазначалось прохання про здійснення відповідних запитів, якщо у відповідача є необхідність у отриманні додаткових документів, однак такі Пенсійним органом залишено без уваги.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що представником позивача подано відповідачу всі необхідні документи для призначення пенсії позивачу за віком відповідно до Закону №1058-ІV.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновками суду, що відповідач повинен призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 10.01.2022, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Відповідно до пункту 1.9 Порядку № 22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Якщо заява про призначення пенсії подається через вебпортал днем звернення за призначенням пенсії вважається дата реєстрації на вебпорталі заяви разом зі сканованими копіями документів, які відповідають оригіналам документів та придатні для сприйняття їх змісту (мають містити чітке зображення повного складу тексту документа та його реквізитів).

Як вбачається із матеріалів справи, вперше за призначенням пенсії позивачка звернулася до Пенсійного органу 04.02.2020 року, а відтак відповідач повинен призначити позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» саме з 04.02.2020.

Колегія суддів не погоджується з висновками, що правовідносини між позивачем та пенсійним органом щодо призначення пенсії за заявою від 04.02.2020 завершилися прийняттям відповідачем рішення від 01.09.2021 № 1, оскільки вказані правовідносини продовжували свою дію до вирішення питання, за захистом якого звертався позивач.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині строку з якого має бути призначена пенсія та вважає, що судом першої інстанції у вказаній частині рішення ухвалено з порушенням норм матеріального права, а відтак апеляційна скарга позивача підлягає до задоволення, а рішення суду першої інстанції у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови.

Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 380/5431/22 в частині строку з якого має бути призначена пенсія ОСОБА_1 та прийняти в цій частині нову постанову, якою зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області () призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 04 лютого 2020 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії).

У решті рішення Львівського окружного адміністративного суду від 22 вересня 2022 року у справі № 380/5431/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос