Справа № 420/13734/22
Суддя: Стефанов С.О.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Стефанова С.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення №2061/03-16 від 22.09.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду 29 вересня 2022 року надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому позивач просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.09.2022 року № 2061/03-16 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» з 05.12.2021 року;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати.

Позиція позивача обґрунтовується наступним

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що відповідно до практики Верховного суду, для вирішення питання про призначення пенсії враховується вислуга обрахована не тільки в календарному, а і в пільговому обчисленні, яка в силу приписів ст.242 КАС України має бути врахована судом.

Позивач наголошує, що згідно подання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань його вислуга років у пільговому обчисленні складає 26 років 05 місяців 03 дні, а тому відповідачем протиправно відмовлено у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності стажу.

Позиція відповідача обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області не погоджується з заявленими позовними вимогами вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню та зазначає, що оскільки позивач не має встановленої пунктом «а» ст. 12 Закону № 2262 календарної вислуги років, а саме на день звільнення зі служби має вислугу років лише 15 років 00 місяців 25 днів, правові підстави для призначення пенсії за вислугу років відсутні.

Позиція третьої особи обґрунтовується наступним

Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не погоджується з доводами викладеними у позовній заяві і вважає, що даний позов є безпідставним та не підлягає до задоволення, з огляду на те, що 18.02.2022 року Департаментом з питань виконання кримінальних покарань було подано заяву про призначення пенсії ОСОБА_1 разом із поданням про призначення пенсії та іншими документами які були спрямовані до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області. Після аналізу матеріалів, поданих для призначення пенсії, Головним управлінням ПФУ в Херсонській області 22.09.2022 року було прийнято вмотивоване рішення №2061/03-16 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 оскільки у поданні на призначення пенсії, визначено вислугу років на момент звільнення, для призначення пенсії 15р. 00м. 25дн., а відповідно до статті 12 Закону № 2262 календарна вислуга років для осіб, які звільнені зі служби в період з 01.10.2018 року по 30.09.2019 року повинна становити 24 календарних роки і більше.

Відтак Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області також вважає, що відсутні підстави для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 .

Процесуальні дії та клопотання учасників справи

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03 жовтня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без руху з підстав недотримання позивачем вимог ст.ст.160, 161 КАС України. Надано позивачу 5-ти денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

Заявою від 12 жовтня 2022 року (вхід. №31781/22) позивач усунув недоліки позовної заяви, у зв`язку з чим, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами в порядку ст.262 КАС України.

31 жовтня 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області до суду надійшли пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (вхід. ЕС/5022/22).

02 листопада 2022 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до суду надійшов відзив на позовну заяву (вхід. № ЕП/32217/22).

07 листопада 2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив (вхід. № ЕП/32869/22).

Станом на 13 грудня 2022 року, будь-яких інших заяв по суті справи з боку сторін на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.262 КАС України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини, якими обґрунтовувалися позиції позивача та відповідача, суд встановив наступні факти та обставини.

Обставини справи встановлені судом

ОСОБА_1 , проходив службу в органах Державної кримінально-виконавчої служби України.

Наказом державної установи «Херсонська виправна колонія (№ 61)» від 30.10.2018 року № 112/ос «По особовому складу» позивача звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України (за власним бажанням) з 10.11.2018 року (а.с. 20).

Відповідно до наказу державної установи «Херсонська виправна колонія (№ 61)» від 30.10.2018 року № 112/ос «По особовому складу» вислуга років ОСОБА_1 станом на дату звільнення складала в календарному обчисленні 15 років 02 місяці 25 днів.

При цьому, згідно подання Департаменту з питань виконання кримінальних покарань вислуга років ОСОБА_1 у пільговому обчисленні складає 26 років 05 місяців 03 дні (а.с. 28-29).

Як зазначив позивач, з урахуванням наявності достатньої кількості пільгової вислуги років він 05.12.2021 року через державну установу «Херсонський слідчий ізолятор» звернувся до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань із заявою про направлення до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області матеріалів щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Листом від 04.02.2022 року № 24/8/1-414/Гр державна установа «Херсонський слідчий ізолятор» спрямувала до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань матеріали щодо призначення пенсії колишньому співробітнику державної установи «Херсонська виправна колонія (№ 61)» ОСОБА_1 .

18.02.2022 року Департаментом з питань виконання кримінальних покарань, як уповноваженим органом, було здійснено оформлення подання щодо призначення пенсії позивачу та спрямовано матеріали до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року.

З урахуванням викладеного та активних бойових дій на території Херсонської області, 01.03.2022 року Пенсійним фондом України було видано наказ № 35 «Про забезпечення нарахування пенсій (щомісячного довічного грошового утримання) та підготовки виплатних документів одержувачам, які перебувають на обліку в окремих органах Пенсійного фонду України», згідно якого функції щодо опрацювання заяв про виплату пенсій з Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області було покладено на Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області.

29.05.2022 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із запитом щодо результатів розгляду матеріалів про призначення йому пенсії.

Листом від 01.06.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області повідомило позивача про необхідність повторного направлення матеріалів щодо призначення пенсії, у зв`язку із запровадженням в Україні воєнного стану та окупацію Херсонської територіальної громади.

05.06.2022 року адвокатом позивача було спрямовано запит до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, як уповноваженого органу, щодо повторного направлення матеріалів для призначення пенсії позивачу.

09.06.2022 року Департаментом з питань виконання кримінальних покарань, як уповноваженим органом, було повторно спрямовано матеріали щодо призначення пенсії позивачу до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, як органу якому частково передано повноваження ГУПФ України в Херсонській області.

26.06.2022 року адвокат позивача звернулась до ГУПФ України в Рівненській області із запитом щодо отримання інформації про результати розгляду вказаних вище матеріалів.

Однак, листом від 01.07.2022 року № 1700-0307-8/34421 ГУПФ України в Рівненській області повідомило про повернення матеріалів щодо призначення пенсії ОСОБА_1 на адресу Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, оскільки функції з призначення та перерахунків пенсій, призначених за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» належить ГУПФ України в Херсонській області.

При цьому, листом від 12.07.2022 року Пенсійний фонд України повідомив адвоката позивача про необхідність направлення матеріалів щодо призначення пенсій осіб, які проживають в Херсонській області до ГУПФ України в Рівненській області та прийняття рішення за результатами їх розгляду ГУПФ України в Херсонській області.

З урахуванням того, що Департаментом з питань виконання кримінальних покарань було належному адресату спрямовано оригінали матеріалів щодо призначення пенсії позивачу, 28.07.2022 року адвокатом позивача було подано скаргу до Пенсійного фонду України, яку останній листом від 25.08.2022 року спрямував для розгляду до відповідача.

Листом від 01.09.2022 року ГУПФ України в Херсонській області повідомило адвоката позивача про відсутність матеріалів щодо призначення пенсії ОСОБА_1 в Головному управлінні та можливість прийняття рішення виключно при їх надходженні.

07.09.2022 року адвокат позивача втретє звернулась до Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, як уповноваженого органу, із запитом щодо повторного направлення матеріалів для призначення пенсії позивачу.

09.09.2022 року Департаментом з питань виконання кримінальних покарань, як уповноваженим органом, було повторно спрямовано матеріали щодо призначення пенсії позивачу до ГУПФ України в Рівненській області та ГУПФ України в Херсонській області.

Запитами від 17.09.2022 року адвокат позивача звернулась до ГУПФ України в Херсонській області та ГУПФ України в Рівненській області щодо отримання інформації про результати розгляду матеріалів щодо призначення пенсії ОСОБА_1 .

Листом від 23.09.2022 року № 1700-0307-8/48650 ГУПФ України в Рівненській області повідомило про відсутність повноважень щодо прийняття рішення про призначення або відмову у призначення пенсії позивачу, оскільки вказане належить ГУПФ України в Херсонській області. Додатково у вказаному листі зазначено, що оригінали документів для призначення пенсії зберігаються в ГУПФ України в Рівненській області.

22.09.2022 року ГУПФ України в Херсонській області за № 2061/03-16 було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 12 Закону № 2262, у зв`язку із відсутністю необхідної календарної вислуги років на момент звільнення зі служби.

Не погоджуючись з відмовою відповідача у призначенні пенсії, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Джерела права та висновки суду

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» пенсійне забезпечення осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби здійснюється відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон № 2262).

Загальні умови і порядок пенсійного забезпечення осіб, які перебували на службі, зокрема, в органах поліції, визначені Законом України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб (далі - Закон України № 2262-ХІІ).

Статтею 1 Закону № 2262 визначено право осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, звільнених з військової служби, на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону, в тому числі права на отримання довічної пенсії за вислугу років.

Згідно з п. «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262-XII (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

До календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону.

Частиною 1 статті 17 Закону № 2262-ХІІ визначено вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії, зокрема, служба в органах внутрішніх справ, поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Державній кримінально-виконавчій службі України на посадах начальницького і рядового складу з дня призначення на відповідну посаду.

Згідно з ч.2 ст.17 Закону №2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Положеннями ч.4 ст.17 Закону № 2262-ХІІ визначено, що при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведених правових норм, за позицією відповідача, на час звільнення позивача зі служби з органів Державної кримінально-виконавчої служби України, діяв Закон №2262-XII в редакції, який не передбачав, що пенсію за вислугу років можна призначати особам при наявності вислуги, обчисленої на пільгових умовах; вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається, в спірному випадку, при наявності вислуги 25 років і більше, та визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача та вважає їх помилковими, з огляду на таке.

Зміст наведених правових норм визначає загальні умови призначення пенсії на пільгових умовах, тобто наявність певної вислуги календарних років, що обраховується з урахуванням спеціального законодавства та можливого врахування додаткових окремих періодів, згідно правил, визначених ст.17 даного Закону.

Відповідно до ст.17-1 Закону №2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, Законом №2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів.

На виконання зазначених вимог Закону №2262-ХІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 17.07.1992 року №393, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей (далі Порядок №393).

Відповідно до підпункту «а» пункту 3 Порядку №393 встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 вказаної постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - час проходження служби особами рядового начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби в закладах охорони здоров`я, призначених для тримання і лікування інфекційних хворих засуджених та надання психіатричної допомоги, а також та один місяць за сорок днів - час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби.

Так, абзацом 7 підпункту «б» пункту 3 Порядку №393 встановлено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови (для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам, зазначеним у пункті «ж» статті 1-2 такого Закону) зараховується на пільгових умовах: один місяць служби за два місяці час проходження служби особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби в закладах охорони здоров`я, призначених для тримання і лікування інфекційних хворих засуджених та надання психіатричної допомоги, за переліком посад і в порядку, затверджуваних Міністерством юстиції.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що визначальною підставою у питанні можливості пільгового обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років, є наявність законодавчого регулювання, що передбачає включення зазначеного періоду (строку) до стажу роботи працівників певної категорії для реалізації права на призначення різних видів пенсій і основним актом, на підставі чого здійснюється таке регулювання є Закон України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Можливість пільгового обчислення періоду проходження військової служби є похідною від визначальної підстави і повинно пов`язуватися не з категорією працівників, а зі спеціальним статусом, якого особа набула після проходження військової служби у визначений період часу, і така можливість передбачена Порядком №393.

Таким чином, судом встановлено, що до актів правового регулювання умов і порядку призначення пенсій за вислугу років належать і ті акти, що передбачають пільгове обчислення періоду проходження військової служби для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення різних видів пенсій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №750/9775/16-а.

Питання щодо подібних правовідносин було предметом розгляду Верховним Судом у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду в адміністративній справі №805/3923/18-а.

В постанові від 03.03.2021 року в адміністративній справі №805/3923/18-а Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду наголосив на необхідності застосування до спірних правовідносин принципу юридичної визначеності. Вказаний принцип встановлює гарантування необхідності стабільного та несуперечливого правового статусу особи. У контексті спірних правовідносин, Верховний Суд зазначив, що особа, реалізовуючи своє конституційне право на працю, обираючи певний вид професійної діяльності, повинна бути обізнана із умовами праці та привілеями, які вона отримує при цьому. Законні очікування особи полягають у тому, щоб у випадках, коли особа, спираючись на конституційні приписи, очікує, що досягне певного результату, якщо буде діяти відповідно до цих норм, законні очікування будуть реалізовані та захищені. Умови праці особи впливають на розмір її заробітної плати, на тривалість робочого часу, відпустки та інші соціальні гарантії. Законодавець передбачив призначення пенсій за вислугу років; особливість такого виду пенсії полягає у зменшеному пенсійному віці, внаслідок виконання роботи, яка визначена законодавством такою, що призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Тобто, вказаний вид пенсії є відповідним заохоченням для осіб, умови праці яких негативно впливають на їх професійну працездатність.

Також Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що статтею 17 Закону №2262-XII визначено види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії, а статтею 17-1 Закону №2262-XII встановлено саме порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим законом. У свою чергу, вказаною нормою передбачено, що цей період та пільгові умови встановлюються саме Кабінетом Міністрів України. Отже, Законом №2262-XII передбачені пільгові умови для призначення пенсій за вислугу років, які встановлюються урядом, шляхом прийняття підзаконних нормативно-правових актів. Постановою №393 визначено, зокрема, порядок обчислення та призначення пенсій за вислугу років. Вказана постанова є підзаконним нормативно-правовим актом, мета якого конкретизувати нормативне регулювання з метою вирішення питань, що виникають з приводу призначення пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах. Основним актом, на підставі якого здійснюється обчислення періоду проходження військової служби для зарахування його до стажу є Закон №2262-XII. Пільгове обчислення періоду проходження військової служби є похідним від визначальної підстави і може визначатись іншими підзаконними нормативно-правовими актами, зокрема, Постановою №393. Можливість пільгового обчислення вказаного періоду пов`язується, насамперед, зі спеціальним статусом, якого особи набули в результаті виконання відповідної роботи, яка визначена у законодавчому порядку, а отже є необґрунтованим висновок про те, що визначальною для набуття права на призначення пенсії за вислугу років є саме календарна вислуга років, оскільки цей висновок ґрунтується на неправильному застосуванні норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

В постанові від 14.04.2021 року у справі №480/4241/18 Верховний Суд дійшов висновку, що передбачена Порядком №393 можливість пільгового зарахування окремих видів служби спрямована на реалізацію Закону №2262-ХІІ і положенням цього Закону не суперечить.

Виходячи з вищенаведеного, суд доходить висновку, що правовою підставою для набуття особою, яка проходила службу, зокрема в органах Державної кримінально-виконавчої служби, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність в неї відповідного стажу роботи, набутого та розрахованого у відповідності до норм законодавства, що регулюють засади трудової діяльності зазначеної категорії осіб та їх соціального забезпечення.

Пільгове обчислення вислуги років та пільгових умов призначення пенсії для визначених законом осіб у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, встановлено статтею 17-1 Закону №2262-ХІІ та передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 року №393.

Тому, застосування лише положень пункту «а» статті 12 Закону №2262-ХІІ при обрахунку вислуги років для призначення пенсії особі, яка проходила службу, зокрема, в органах Державної кримінально-виконавчої служби, без врахування положень статті 17-1 Закону №2262-ХІІ є неправомірним та таким, що порушує встановлені гарантії її прав на пільгове пенсійне забезпечення.

В спірному випадку за встановлених фактичних обставин справи вислуга років позивача, враховуючи час служби в органах Державної кримінально-виконавчої служби, який підлягає зарахуванню на пільгових умовах, становить більше 25 календарних років, а саме: 26 років 05 місяців 03 дні, що підтверджується поданням про призначення пенсії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, що також не заперечується відповідачем, а, отже, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ.

При цьому, доводи відповідача, що право на пенсію за вислугу років виникає виключно у разі вислуги років в календарному обчисленні є безпідставними, оскільки ст.17-1 Закону №2262-ХІІ та Порядок №393 встановлюють правило, за яким при визначенні права на пенсію може бути застосована вислуга років у пільговому обчисленні.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій)

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (Рішення №5-рп/2002).

З огляду на наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.09.2022 року № 2061/03-16 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та про задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити та виплатити пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 з 05.12.2021 року, суд зазначає наступне.

Приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 13.01.2011 року (остаточне) по справі "Чуйкіна проти України" констатував: "50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює "право на суд", в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції - гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати "вирішення" спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі - провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

При винесенні рішення судом враховується, що призначення та обрахунок пенсії є дискреційним повноваженням пенсійного органу і суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.

Разом з тим, відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки відповідачем було протиправно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за вислугу років виключно через відсутність необхідної календарної вислуги років, водночас, судом встановлено, що позивач на момент звільнення зі служби та звернення із заявою про призначення пенсії мав необхідну кількість календарної вислуги років, розрахованої у пільговому обчисленні, у зв`язку із чим набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону №2262-ХІІ, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень і єдиним варіантом поведінки пенсійного органу у даному випадку є саме призначення пенсії позивачу.

Таким чином, та з урахуванням тієї обставини, що оскаржувані дії відповідача не ґрунтуються на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області Одеській області призначити з 05.12.2021 року позивачеві пенсію за вислугу років на підставі пункту «а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а також виплатити заборгованість з 05.12.2021 року.

Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії, та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Так, у п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року Справа «РуїзТоріха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Згідно ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, на підставі ст.8 КАС України, згідно якої усі учасники адміністративного процесу є рівними та ст.9 КАС України, відповідно до якої розгляд і вирішення справ у адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, з`ясувавши обставини у справі, перевіривши всі доводи і заперечення сторін та надавши правову оцінку наданим доказам, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на зазначене та згідно із ст.139 КАС України судові витрати позивача в сумі 992 грн. 40 коп., сплачені згідно квитанції №0.0..1 від 08.10.2022 року підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в херсонській області.

Керуючись ст.ст.2, 6, 7, 9, 12, 77, 139, 242-246, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним рішення №2061/03-16 від 22.09.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області від 22.09.2022 року № 2061/03-16 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області призначити з 05.12.2021 року ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та виплатити заборгованість з 05.12.2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення набирає законної сили згідно ст.255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 та п.15-5 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржено, згідно ст.295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (вул. 28 Армії, 6, м. Херсон, 73005, ).

Третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, буд. 7, м. Рівне, 33028, ).

Суддя С.О. Cтефанов