Справа № 380/13888/22
Суддя: Кухар Наталія Андріївна
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними,-

в с т а н о в и в:

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся Фізична особа підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) з позовом до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті (81500, Львівська область, м. Городок, вул. Львівська, 659А/2), Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, просп. Перемоги, 14) про визнання дій протиправними, в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративного господарського штрафу №343647 від 14.09.2022 року, винесену Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, якою застосовано до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 адміністративно господарський штраф у сумі 17000,00 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) на користь позивача сплачений судовий збір за подання позовної заяви.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.09.2022 року відповідачем винесено постанову про застосування адміністративно господарського штрафу №343647, у якій зазначив, що ФОП ОСОБА_1 допустив порушення ч.1 абз.3 ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» та застосував адміністративно господарський штраф у розмірі 17 000 грн. Позивач зазначив, що вказана постанова була винесена на підставі Акту проведення перевірки №340051 від 23.07.2022 року. ФОП ОСОБА_1 зазначає, що він не є власником чи користувачем транспортного засобу MAN номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепу номерний знак НОМЕР_2 . Власником транспортного засобу MAN номерний знак НОМЕР_1 є ТОВ «ТАРГО-ТРАНС». Отже, ФОП ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачається відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт автомобільних перевізників, а не експедиторів. І таким чином, до ФОП ОСОБА_1 не можуть бути застосовані адміністративно господарські штрафи згідно ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт». Позивач просив задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою про відкриття провадження запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву, а також роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне. Відповідно до статті першої Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Згідно із Правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затвердженими наказом Міністерства транспорту України № 363 від 14.10.1997, під терміном «перевізник» слід розуміти фізичну або юридичну особу - суб`єкта господарювання, що надає послуги з перевезень вантажів чи здійснює за власний кошт перевезення вантажів автомобільними транспортними засобами.

Відповідно до статті першої Закону України № 1955-IV від 01.07.2004 «Про транспортно-експедиторську діяльність»:

транспортно-експедиторська діяльність - підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів;

експедитор (транспортний експедитор) - суб`єкт господарювання, який зк дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування;

перевізник - юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Позивачем надано до суду договір організації перевезення вантажів автомобільним транспортом від 01.04.2020 № 2020/10/Т (надалі - договір № 2020/10/Т), укладений між Позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Снежка Україна» . Відповідно до статті 909 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Частиною першою статті 307 Господарського кодексу України (надалі - ГК України) визначено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.

Виходячи з істотних умов договору №2020/10/Т, останній є нічим іншим як договором перевезення вантажів, при цьому Позивач у взаємовідносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Снєжка Україна» виступає перевізником вантажу. Жодна з умов договору не вказує на організацію позивачем транспортно - експедиторських послуг з метою забезпечення перевезень вантажу. Відповідач вважає, що виключно формулювання «експедитор» у договорі № 2020/10/Т не може бути підставою визнання Позивача не автомобільним перевізником у контексті Закону України «Про автомобільний транспорт», оскільки братися до уваги повинен і сам зміст вищезгаданого договору.

28.07.2022 Позивачем укладено з товариством з обмеженою відповідальністю «Тарго-Транс» договір перевезення №2807. Вантаж перевозився транспортними засобами, власником яких є товариство з обмеженою відповідальністю «Тарго-Транс» (що підтверджується копіями свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів). Відповідно до пункту 11.1 Правил №363 основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною,

З огляду на такі правила заповнення товарно-транспортної накладної слід прийти до висновку, що у разі залучення до організації перевезення вантажу експедитора, такі відомості дозволяється вказувати у товарно-транспортній накладній. Проте у спірному випадку Позивач лише після притягнення до відповідальності намагається перевести себе у статус експедитора з організації перевезень. Надаючи послуги товариству з обмеженою відповідальністю «Снєжка Україна» з перевезення вантажу Позивач визначив себе перевізником, а тому може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Отже, за встановлених фактичних обставин справи Позивач здійснював із використанням залученого вантажного транспорту перевезення вантажів, через що підпадає під визначення автомобільного перевізника в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

Натомість, останній не належить до експедиторів і його діяльність не регламентована спеціальним актом - Законом України «Про транспортно - експедиторську діяльність».

Діюче законодавство чітко визначає підстави для відповідальності автомобільного перевізника, як то порушення законодавства про автомобільний транспорт. Отже, відсутність у водія під час перевезення вантажів передбачених документів становить склад господарського правопорушення, за яке до автомобільних перевізників застосовується адміністративно-господарський штраф. Факт цього вчинення не може бути спростований дана правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 01.07.2020 у справі №803/50/17 (адміністративне провадження № К/9901/22356/18),

Частиною 1 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи за правилами загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, визначено, що розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів, а у випадках, визначених статтею 263 цього Кодексу, - через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа підприємець та здійснює зокрема серед інших, вид діяльності: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту (основний).

29 липня 2022 року посадовою особою Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті проведено перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, за результатами складений акт №340051 від 29.07.2022 року.

Під час перевірки виявлено порушення при перевезенні вантажів без протоколу обов`язкового технічного контролю на момент проведення перевірки постанови КМУ №137 від 30.01.2012 року пп. 3 п. 3 та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

На підставі акту перевірки відповідачем 14.09.2022 року прийнято постанову про застосування адміністративно господарського штрафу №343647, в якій зазначено, що позивачем допущено перевезення пасажирів та вантажу за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених ст. 39 і 48, відповідальність за яке передбачене ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 17 000 грн.

Вважаючи прийняте відповідачем рішення протиправним, позивач звернувся до суду із даним позовом про його скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень, регулює Закон України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до частини 11 статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок.

За приписами частини 3статті 6 Закону України «Про автомобільний транспорт» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері автомобільного транспорту, забезпечує: формування та реалізацію державної політики у сфері автомобільного транспорту; нормативно-правове регулювання; визначення пріоритетних напрямів розвитку автомобільного транспорту.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103(далі - Положення №103), визначено, що Державна служба України з безпеки на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті та у сфері безпеки на морському та річковому транспорті (крім сфери безпеки мореплавства суден флоту рибного господарства).

Укртрансбезпека відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державний нагляд (контроль) за додержанням вимог законодавства на автомобільному, міському електричному, залізничному, морському та річковому транспорті, підготовку пропозицій щодо їх удосконалення, а також законодавства про судноплавство на суднах, у морських і річкових портах, територіальних та внутрішніх водах, на внутрішніх водних шляхах України, габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи та Держспецтрансслужбу (пункт 8 Положення №103).

Згідно з пунктом 15 Порядку здійснення контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567, під час проведення рейдової перевірки перевіряється, зокрема, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Відповідно до статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів; утримувати транспортні засоби в належному технічному і санітарному стані та забезпечувати їх зберігання відповідно до вимог статті 21 цього Закону; забезпечувати контроль технічного і санітарного стану транспортних засобів перед виїздом на маршрут; забезпечувати проведення медичного контролю стану здоров`я водіїв; організувати проведення періодичного навчання водіїв методам надання домедичної допомоги потерпілим від дорожньо-транспортних пригод; забезпечувати умови праці та відпочинку водіїв згідно з вимогами законодавства; забезпечувати проведення стажування та інструктажу водіїв у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту; забезпечувати безпеку дорожнього руху; забезпечувати водіїв відповідною документацією на перевезення пасажирів.

Статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.

Статтею 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» встановлено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Тобто, як зазначено в абзаці 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за встановлене правопорушення є саме автомобільний перевізник.

Відповідальність за порушення вимог законодавства сфері автомобільного транспорту під час перевезення вантажів застосовується саме до перевізників.

Таким чином, спірним питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт».

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт», автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - це перевезення вантажів вантажними автомобілями; водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.

Автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовують на законних підставах (стаття 33 Закону України «Про автомобільний транспорт»).

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, в тому числі за перевищення допустимої ширини транспортного засобу при перевезенні вантажу із значним перевищенням, є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажів.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 09.08.2019 справа №806/1450/16 сформував правовий висновок та зазначив, що згідно з абз.3 ч.1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», суб`єктом відповідальності за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений ст.ст. 39, 48 Закону - є автомобільний перевізник. В розумінні вимог ст.1 Закону - автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами. Враховуючи вказані норми по справі №806/1450/16 Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки транспортний засіб у відповідності до вимог чинного законодавства був переданий позивачем у користуванні іншій особі, тому позивач у спірних правовідносинах не мав статусу автомобільного перевізника, та не може бути суб`єктом відповідальності передбаченої абз. 3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Як встановлено судом з матеріалів справи, 01 квітня 2020 року між ФОП ОСОБА_1 (Експедитор) та ТОВ «СНЄЖКА - УКРАЇНА» (Вантажовідправник) укладено Договір організації перевезення вантажів автомобільним транспортом. Відповідно до предмету вище вказаного Договору, Експедитор зобов`язується систематично протягом строки дії договору приймати і доставляти належним йому на праві власності чи/або користування (оренди, лізингу тощо) вантажним автомобільним транспортом у встановлені договором строки, ввірені йому Вантажовідправником вантажі до пунктів призначення та видавати зазначені вантажі уповноваженим на одержання вантажів особам (вантажоодержувачам), а Вантажовідправник зобов`язується подавати до перевезення вантажі у погодженому сторонами обсязі та сплачувати Експедитору за організацію перевезення вантажів плату згідно з умовами Договору.

Згідно заявки №Р-177 від 28.07.2022 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом ТОВ «СНЄЖКА - УКРАЇНА» як замовник доручив експедитору ФОП ОСОБА_1 надати послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом маршрутом м. Яворів - м. Чернівці; транспортний засіб марки МАН НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 .

28 липня 2022 року між ФОП ОСОБА_1 (експедитор) та ТОВ «ТАРГО-ТРАНС» (перевізник) укладено Договір перевезення №2807, згідно умов якого Експедитор, що виступає в ролі Замовника, що діє за рахунок вантажовідправника (вантажоотримувача або іншої третьої сторони) зобов`язується організувати надання вантажів для перевезення, а Перевізник приймає на себе зобов`язання доставляти автомобільним транспортом надані йому для перевезення Замовником вантажі, належні вантажовідправнику, вантажоотримувачу або третій особі за товарно-транспортною накладною з місця відправлення до пункту призначення і видавати вантаж уповноваженій на одержання вантажу особі, Замовник зобов`язується оплатити за перевезення вантажу встановлену оплату.

Згідно заявки №Р-177 від 28.07.2022 року на перевезення вантажу автомобільним транспортом ФОП ОСОБА_1 , як замовник доручив перевізнику ТОВ «ТАРГО-ТРАНС» надати послуги з перевезення вантажу автомобільним транспортом маршрутом м. Яворів - м. Чернівці; транспортний засіб марки МАН НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , водій ОСОБА_2 .

На підтвердження здійснення послуг на перевезення вантажу автомобільним транспортом, між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «ТАРГО-ТРАНС» підписано Акт здачі приймання робіт (надання послуг) від 29.07.2022 року згідно договору заявки №Р-177 від 28.07.2022 року.

Відповідальність за порушення вимог законодавства у сфері автомобільного транспорту під час перевезення пасажирів або вантажу застосовується саме до перевізників.

Таким чином, ключовим питанням в межах даної справи є встановлення факту чи є позивач перевізником в розумінні Закону України "Про автомобільний транспорт".

За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону України "Про автомобільний транспорт", автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Автомобільним перевізником та автомобільним самозайнятим перевізником, які здійснюють перевезення пасажирів на договірних умовах, є суб`єкти господарювання, які відповідно до законодавства та одержаної ліцензії надають послуги за договором перевезення пасажирів транспортним засобом, що використовується ними на законних підставах (стаття 29 Закону України "Про автомобільний транспорт).

Таким чином, суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт є автомобільний перевізник, який здійснює за власний кошт перевезення вантажу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що він не є власником чи користувачем транспортного засобу MAN номерний знак НОМЕР_1 та напівпричепу номерний знак НОМЕР_2 . Власником транспортного засобу MAN номерний знак НОМЕР_1 є ТОВ «ТАРГО-ТРАНС». Отже, ФОП ОСОБА_1 не є суб`єктом правопорушення законодавства про автомобільний транспорт, оскільки ст. 60 ЗУ «Про автомобільний транспорт» передбачається відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт автомобільних перевізників, а не експедиторів

Суд критично оцінює доводи позивача про те, що він не є перевізником, а відтак не є суб`єктом відповідальності з огляду на наступне.

Як встановлено судом з матеріалів справи згідно товарно транспортної накладної №0026023 від 28.07.2022 року автомобільним перевізником значиться ФОП ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» у товарно-транспортній накладній обов`язково зазначається автомобільний перевізник (повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові), код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), прізвище, ім`я, по батькові водія та номер його посвідчення.

Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 № 363 (надалі Правила № 363) визначають права, обов`язки і відповідальність власників автомобільного транспорту - Перевізників та вантажовідправників і вантажоодержувачів - Замовників.

Правила № 363 визначають, що товарно-транспортна документація - комплект юридичних документів, на підставі яких здійснюють облік, приймання, передавання, перевезення, здавання вантажу та взаємні розрахунки між учасниками транспортного процесу.

Товарно-транспортна накладна - єдиний для всіх учасників транспортного процесу документ, призначений для обліку товарно-матеріальних цінностей на шляху їх переміщення, розрахунків за перевезення вантажу та обліку виконаної роботи, та є одним із документів, що може використовуватися для списання товарно-матеріальних цінностей, оприбуткування, складського, оперативного та бухгалтерського обліку, що може бути складений у паперовій та/або електронній формі та має містити обов`язкові реквізити, передбачені цими Правилами.

Відповідно до п. 11.1 Правил № 363, основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил.

Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора.

Сторони можуть внести до товарно-транспортної накладної будь-яку іншу інформацію, яку вони вважають необхідною.

Відтак, на думку суду, зазначення позивача в графі «автомобільний перевізник» товарно-транспортної накладної, на підставі якої здійснювалося перевезення вантажу у спірних правовідносинах, спростовує доводи позивача про те, що він не є перевізник, а тому і суб`єктом відповідальності за порушення законодавства про автомобільні перевезення.

Аналізуючи вищевикладене та враховуючи, що водієм надано представнику управління документи які містили відомості про перевізника, а саме ФОП ОСОБА_1 в даному випадку, саме позивач має нести відповідальність за порушення при перевезенні вантажів без протоколу обов`язкового технічного контролю на момент проведення перевірки постанови КМУ №137 від 30.01.2012 року пп. 3 п. 3 та ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення даного позову.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання дій протиправними відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Кухар Н.А.