Справа № 640/25897/21
Суддя: Балась Т.П.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2022 року м. Київ № 640/25897/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Балась Т.П., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач або ОСОБА_1 ) з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), у якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 12.05.2021;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з урахуванням до загального страхового стажу періодів проходження військової служби з 05.05.1980 року по 08.06.1982 року і періоду роботи з 26.07.1982 по 12.09.1994 на підприємстві РБУ «Фасадрембуд» починаючи з 12.05.2021.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що відповідачем протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період військової служби з 07.05.1980 по 08.06.1982 та роботи з 26.07.1982 по 12.09.1994, оскільки відповідні записи завірені нечитабельною печаткою у військовому квитку та трудовій книжці відповідно. Позивач стверджує, що формальні неточності, допущені з вини роботодавця не можуть стати підставою для обмеження конституційного права особи на соціальний захист. Поряд з цим зауважує, що відповідачем не здійснено жодних заходів, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.09.2021 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Відповідач проти позову заперечив, надав відзив на позовну заяву, у якому зазначив про відсутність підстав для призначення позивачеві пенсії за віком, оскільки загальний страховий стаж позивача складає 15 років 23 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. При цьому, відповідачем зазначено, що до загального страхового стажу не зараховано період військової служби з 05.05.1980 по 08.06.1982, оскільки нечитабельна печатка на першій сторінці військового квитка та на записі про призов на військову службу, а також не зараховано період роботи з 26.07.1982 по 12.09.1994, оскільки нечитабельна печатка на записі про звільнення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях №58 від 29.07.1993 (зі змінами). З огляду на наведене, відповідач доводить, шо дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві є правомірними, та такими, що вчинені в межах компетенції та відповідно до вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_2 , виданим Залізничним РУ ГУ МВС України в м. Києві 12.08.1997.

Згідно з записами трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 від 06.08.1979 ОСОБА_1 :

- з 06.03.1979 по 15.10.1979 працював на посаді фотографа у Камянець-Подільському Райбиткомбінаті;

- з 01.11.1979 по 06.05.1980 працював на посаді учня токаря на Камянець-Подільському металоштамповочному заводі;

- в період з 05.05.1980 по 08.06.1982 - проходив службу в рядах радянської армії;

- з 26.07.1982 по 12.09.1994 працював на різних посадах у РБУ «Фасадрембут»;

- з 14.09.1994 по 28.12.1994 працював на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій у МКП «Агроіндустрія»;

- з 01.01.1995 по 19.05.1998 працював на посаді монтажника залізобетонних конструкцій у ТОВ «Вилла»;

- з 01.06.1998 по 30.12.1980 працював на посаді фасадника у ТОВ «Фінікс»;

- з 07.02.2005 по 23.06.2005 працював на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій у ЗАТ «Будінвест-13»;

- з 01.08.2005 по 06.10.2005 працював на посаді монтажника будівельних конструкцій у ДП «Завод будівельних конструкцій»;

- з 05.05.2010 по 03.06.2010 працював на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій у ВАТ «Трест Міськбуд-4»;

- з 16.06.2010 по 01.02.2012 працював на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій у ВАТ «ДБК-3»;

- з 31.07.2012 по 30.12.2014 працював на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій у ТОВ «БП-4 КМБ-1»;

- з 08.01.2015 працює на посаді монтажника сталевих та залізобетонних конструкцій у ТОВ «БП-41».

12.05.2021 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою вх. № 4488 щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Судом установлено, що 13.05.2021 Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві прийнято рішення № 26 про відмову у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.

Листом від 19.05.2021 № 2600-0212-8/81059 Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві позивачу повідомлено про те, що відповідно до наданих до заяви документів про стаж (довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру, військовий квиток, трудова книжка) загальний страховий стаж ОСОБА_1 складає 15 років 23 дні. У листі зазначено, що ГУ ПФУ не враховано до стажу період з військової служби з 05.05.1980 по 08.06.1982, оскільки нечитабельна печатка на першій сторінці військового квитка та на записі про призов на військову службу, а також не зараховано період роботи з 26.07.1982 по 12.09.1994, оскільки нечитабельна печатка на записі про звільнення, що суперечить вимогам Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях №58 від 29.07.1993 (зі змінами). З огляду відсутність необхідного страхового стажу (18 років), у призначенні пенсії за віком згідно з заявою від 12.05.2021 № 4488 відмовлено.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до статті 8 Закону 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Частиною першою статті 26 Закону №1058 обумовлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Частиною четвертою вказаної статті передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Законом, що відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій, є Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII).

Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічна норма передбачена Постановою Кабінету Міністрів «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 № 637.

Так, пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 637, у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Тобто, надання уточнюючих довідок та інших документів підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.

Подібна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі № 233/2084/17, від 25.04.2019 у справі № 159/4178/16-а, від 17.10.2019 у справі № 750/2524/17, від 05.12.2019 у справі № 423/1322/17 та № 235/805/17.

Дослідженням трудової книжки позивача серії НОМЕР_3 в межах спірних періодів роботи, встановлено, що ОСОБА_1 у період з 26.07.1982 по 12.09.1994 працював на різних посадах в РБУ «Фасадрембуд».

При цьому, відповідачем не зараховано вищевказаний період до страхового стажу позивача, оскільки печатка підприємства, що засвідчує запис про звільнення, нечитабельна.

Щодо вказаних посилань відповідача, суд зазначає таке.

Порядок ведення трудових книжок визначається наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, яким затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі - Інструкція № 58).

Так, згідно пунктів 2.3, 2.4 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1993 р., у графі 2 трудової книжки записується « 05.01.1993». Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Тобто, враховуючи положення пунктів 2.3 та 2.4 Інструкції № 58, записи про звільнення завіряються печаткою та повинні точно відповідати тексту наказу.

Згідно пункту 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2018 у справі № 677/277/17, від 11.07.2019 № 683/737/17 та від 09.08.2019 у справі № 654/890/17.

Наявність сумнівів у пенсійного органу може бути підставою для перевірки, в ході якої має бути встановлено обставини, які перешкоджають зарахуванню періоду роботи до стажу, однак не можуть нівелювати відомості трудової книжки та позбавляти особу права на належне пенсійне забезпечення з урахуванням набутого нею трудового стажу.

Крім того, суд звертає увагу на ту обставину, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Такі висновки суду узгоджується із правовою позицією, яка викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 06.03.2018 у справах № 754/14898/15-а, № 127/9055/17, від 17.07.2018 у справі № 220/989/17, від 08.02.2021 у справі № 487/68/17, від 30.09.2021 у справі № 300/860/17.

Отже з урахуванням наведеного, суд не приймає вищевказані посилання відповідача щодо того, що запис про звільнення позивача у спірний період внесений з порушеннями вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, як на підставу для не зарахування такого періоду до страхового стажу позивача, оскільки суд наголошує, що саме на керівника підприємства, установи, організації, покладається відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок.

Доводи відповідача щодо не зарахування до стажу позивача періоду з 05.05.1980 по 08.06.1982 з огляду на не читабельність відтиску печатки у військовому квитку не заслуговують на увагу з наведених вище підстав, при цьому відомості про вказаний період служби відповідача в лавах армії внесений у трудову книжку позивача.

На думку суду, відповідач, отримавши документи про призначення пенсії, належним чином не надав оцінку записам та відомостям трудової книжки, які в сукупності дають підстави для зарахування спірних періодів згідно записів трудової книжки до страхового стажу позивача.

Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці позивача за спірний період здійснені у хронологічній послідовності, а також чітко зазначені номери та дати наказів, на підставі яких такі записи внесено.

Ураховуючи викладене, суд вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до загального трудового стажу позивача період роботи з 26.07.1982 по 12.09.1994 та період військової служби з 05.05.1980 по 08.06.1982.

Водночас суд зазначає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило про врахований страховий стаж ОСОБА_1 , який складає 15 років 23 дні.

За розрахунком суду, оскільки страховий стаж позивача у період роботи з 26.07.1982 по 12.09.1994 та період військової служби з 05.05.1980 по 08.06.1982 має враховуватись відповідачем, загальний страховий стаж становить 29 років 03 місяці 15 днів.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:

з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;

з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;

з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;

з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;

з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;

з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;

з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;

з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;

починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.

З матеріалів справи вбачається, що заява про призначення пенсії №4488 подана позивачем 12.05.2021, а шістдесятирічного віку позивач досяг ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Таким чином, станом на 12.05.2021 для призначення пенсії позивачем були наявні обидві умови: (1) досягнення віку 60 років, (2) наявність страхового стажу не менше 28 років (29 років 03 місяці 15 днів).

За даних обставин відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у призначенні пенсії за віком не знаходить обґрунтування у наявних матеріалах справи.

У позовній заяві позивач просить суд визнати протиправними дії Головного управління пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови в призначенні пенсії ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 12.05.2021.

Частиною другою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що відмова відповідача у призначені пенсії за віком оформлена рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.05.2021 № 26, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У зв`язку з цим, з метою належного захисту порушених прав позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.05.2021 № 26, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з урахуванням до загального страхового стажу періодів проходження військової служби з 05.05.1980 року по 08.06.1982 року і періоду роботи з 26.07.1982 по 12.09.1994 на підприємстві РБУ «Фасадрембуд» починаючи з 12.05.2021, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду. Пенсійний фонд є самоврядною неприбутковою організацією і здійснює свою діяльність на підставі статуту, який затверджується його правлінням.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

Як встановлено судом, позивач звернувся до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком 12.05.2021.

Відповідно до пункту 4.3 Порядку № 22-1, не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Тобто, прийняття рішення про призначення пенсії віднесено до компетенції органів Пенсійного фонду України.

Суд звертає увагу, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний страховий стаж.

У даному випадку, судовим розглядом установлено, що відмовляючи в призначенні пенсії позивачу, відповідач діяв незаконно та протиправно.

При цьому, суд зазначає, що вищезазначені обставини та встановлені судом факти дають підстави для зобов`язання відповідача призначити пенсію позивачу за віком.

З урахуванням викладеного та з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача призначити пенсію за віком ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з урахуванням до загального страхового стажу періодів проходження військової служби з 05.05.1980 року по 08.06.1982 року і періоду роботи з 26.07.1982 по 12.09.1994 на підприємстві РБУ «Фасадрембуд» з дня звернення за призначенням пенсії, тобто з 12.05.2021.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідачем не доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Під час звернення з адміністративним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн., що підтверджується квитанцією № 38298 від 07.09.2021.

Сплачений позивачем судовий збір підлягає відшкодуванню йому у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Доказів понесення позивачем інших витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 13.05.2021 № 26, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити пенсію за віком ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з урахуванням до загального страхового стажу періодів проходження військової служби з 05.05.1980 року по 08.06.1982 року і періоду роботи з 26.07.1982 по 12.09.1994 на підприємстві РБУ «Фасадрембуд» починаючи з 12.05.2021.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (ідентифікаційний код 42098368) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Т.П. Балась