Справа № 160/18651/22
Суддя: Дєєв Микола Владиславович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

13 грудня 2022 року Справа № 160/18651/22

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Дєєв М.В., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

21.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради, в якому позивач просить:

- визнати бездіяльність виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради з розгляду звернення ОСОБА_1 від 07 травня 2018 року протиправною;

- зобов`язати виконавчий комітет Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради здійснити нарахування та виплатити ОСОБА_1 компенсацію з урахуванням інфляційних втрат на момент винесення рішення про виплату як реабілітованому відповідно до Закону України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;

- зобов`язати відповідача компенсувати інфляційні втрати, нарахувати відповідні відсотки та інфляційні втрати з травня місяця 2018 року;

- стягнути з відповідача моральну шкоду у сумі 120600 гривень.

29.11.2022 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов залишено без руху, через невідповідність вимогам ст. ст. 160, 161 КАС України та встановлено позивачу строк для усунення недоліків шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду.

На виконання вимог ухвали від 29.11.2022 року позивач подав до суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду, в обґрунтування якої вказано, що він остаточно дізнався про порушення своїх прав 21 січня 2021 року з одержаного листа голови виконкому Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради від 21.01.2021 року №М-93-МА, а не у травні 2018 року, оскільки він повірив відповіді наданої виконавчим комітетом Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради, оформленої у вигляді листа від 31.05.2018 року за №22/50-1854, а тому не став перевіряти факти - чи втратила свої повноваження комісія чи не втратила. Однак, представники виконкому Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради протиправно відмовили йому в наданні статусу особи реабілітованої з одержанням відповідного посвідчення, чим завдали йому матеріальної і моральної шкоди, оскільки отримавши листа голови виконкому Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради від 21.01.2021 року №М-93-МА він вперше дізнався, що на момент його звернення від 07.05.2018 року до виконкому Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради вищезазначена комісія функціонувала принаймні ще у період з 31.01.2014 року по 22.06.2020 року, отже остання на час його звернення в травні 2018 року не втратила свої повноваження і могла розглядати питання про встановлення позивачу статусу реабілітованого. З огляду на те, що виконком Центрально-міської районної ради ввів позивача в оману наданою відповіддю від 31.05.2018 року, позивач вважає, що строк звернення до адміністративного суду пропущено з поважних причин, який з урахуванням усіх наданих ним доводів та доказів, може бути визнаним судом поважним. Отже, остаточно позивач дізнався про порушення своїх прав після отримання листа голови Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради від 21.01.2021 року та у встановлений шестимісячний строк звернувся із позовом до суду. Також, зазначено, що позивач попередньо звертався до суду з аналогічними позовами, при цьому його позовну заяву було повернуто. Також, вказано на порушення судом строків розгляду його позовної заяви.

Перевіривши матеріали справи, враховуючи надане позивачем клопотання, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КАС, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Звернення до суду з позовом є способом реалізації права на захист порушених прав і свобод особи, які така особа вважає порушеними у зв`язку з виникненням певних обставин, що впливають на її права. Отже, початок перебігу строку звернення до суду пов`язується саме з виникненням оспорюваних правовідносин, тобто предметом позовних вимог та часом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про такі обставини.

Законодавче обмеження строку звернення до адміністративного суду обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Процесуальний кодекс встановлює обмеження щодо відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

З огляду на вищевикладене, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду здійснюється у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Разом з тим, обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21.12.2010 у справі Перетяка та Шереметьєв проти України).

Так, судом встановлено, що позивач вперше звертався до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 23.06.2021 року у межах справи №160/10040/21, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 року у справі №160/10040/21 позовну заяву позивача було повернуто з підстав пропуску строку звернення до суду.

Зі змісту ухвали від 28.07.2021 року у справі №160/10040/21, судом встановлено, що в обґрунтування причин пропуску строку на звернення до суду позивач зазначив, що він повірив відповіді наданої виконавчим комітетом Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради, оформленої у вигляді листа від 31.05.2018 року за №22/50-1854 і не став перевіряти факти - чи втратила свої повноваження комісія чи не втратила, однак в січні 2021 році позивач дізнався про те, що останній наданою відповіддю від 31.05.2018 року за №22/50-1854 ввів його в оману.

Судом в ухвалі від 28.07.2021 року у справі №160/10040/21 зазначено, що з моменту отримання позивачем відповіді виконавчого комітету Центрально-міської районної у місті Кривий Ріг ради від 31.05.2018 року за №22/50-1854 стосовно надання статусу реабілітованого або потерпілого від репресій та отримання відповідного посвідчення по день звернення до суду минуло більше трьох років, що свідчить про пасивну поведінку особи. Таким чином, зміст доводів позивача не свідчить про те, що він не мав об`єктивної можливості звернутися до суду за захистом своїх прав у строк, встановлений КАС України. Вказані позивачем підстави для поновлення строку звернення до суду визнаються неповажними, а тому заява про поновлення строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Отже, судом встановлено, що позивачем було пропущено строк звернення до суду з даною позовною заявою, ще на момент першого звернення до суду в межах справи №160/10040/21, при цьому позивач звертаючись до суду з даною позовною заявою зазначив доводи на обгрунтування пропуску звернення до суду, які були зазначені в межах справи №160/10040/21 та яким надана оцінка в ухвалі від 28.07.2021 року.

Так, суд зазначає, що позивач відповідно до ч.8 статті 169 КАС України не позбавлений права на повторне звернення до суду, при цьому у разі пропуску строку звернення до суду позивачу необхідно навести нові обставини та надати нові докази на підтвердження поважності причин пропуску такого строку.

При цьому, подаючи повторно позовну заяву та зазначаючи причини пропуску строку звернення до суду оцінку яким надано в ухвалі від 28.07.2021 року у справі №160/10040/21, при цьому не наводячи нових обставин, свідчить про незгоду позивача з ухвалою від 28.07.2021 року у справі №160/10040/21 та не позбавляє його права на оскарження такої ухвали.

Також, щодо доводів позивача на звернення до суду в межах справ №160/12263/21, №160/14469/21 та щодо несвоєчасного виконання судом певних процесуальних дій, суд зазначає, що такі доводи стосуються незгоди позивача з процесуальними діями суду в інших справах та незгодою з наданими відповідями на звернення до суду, що не є предметом розгляду даної справи, та такі доводи не спростовують пропуску позивачем строку звернення до суду ще з першою позовною заявою в межах справи №160/10040/21 в якій ухвалою від 28.07.2021 року, яка набрала законної сили, встановлено факт пропуску позивачем строку звернення до суду.

Таким чином, позивачем пропущено строк звернення до суду, не надано нових доказів на підтвердження поважності причин такого пропуску, внаслідок чого суд не вбачає підстав для визнання поважними причини пропуску строку звернення до суду та задоволення клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення клопотання позивача про поновлення пропущеного строку для звернення до адміністративного суду із позовом, оскільки підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду, наведені в даному клопотанні, є неповажними.

Станом на 13.12.2022 року позивач вимоги ухвали суду про залишення адміністративного позову без руху не виконав в повному обсязі та не усунув зазначені в ній недоліки, у встановлений судом строк.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Керуючись ст. 169, 248 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення пропущеного строку звернення до суду відмовити.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - повернути позивачеві.

Копію ухвали про повернення позовної заяви направити особі, яка її подала.

Роз`яснити позивачу, що відповідно до ч.8 ст.169 КАС України, повернення позовної заяви, не позбавляють права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до ст. 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена в порядку та у строки, встановлені статтями 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Дєєв