Справа № 120/6788/22
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

13 грудня 2022 р. Справа № 120/6788/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Томчука А.В., розглянувши письмово в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся в суд з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі - В/ч НОМЕР_1 , відповідач 2), Державної казначейської служби України (далі - відповідач 3), в якій просить:

- визнати протиправним та нечинним наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.02.2022 №67, яким позивач був призваний (мобілізований) та направлений до ЗСУ для проходження військової служби під час мобілізації;

- зобов`язати відповідача 2 в особі командира В/ч НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця молодшого сержанта ЗСУ ОСОБА_1 , що проходить військову службу у В/ч НОМЕР_1 з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п.1 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»;

- стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказує, що відповідно до ст.23 Закону України «Про мобілізацію та мобілізаційну підготовку» (в редакції станом на дату оскаржуваного наказу) не підлягають призову під час мобілізації особи: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).

Разом з тим, позивач був призваний на військову службу під час мобілізації та з 25.02.2022 проходить військову службу у складі В/ч НОМЕР_1 . На час призову на військову службу ОСОБА_1 вже був багатодітним батьком та мав на утримані трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , 2009 р.н., ОСОБА_3 , 2012 р.н. та ОСОБА_4 , 2017 р.н. При цьому згоду на проходження військової служби позивач не надавав та повідомив начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про те, що, крім іншого, доглядає за хворою матір`ю та наявність хронічних захворювань. Незважаючи на наявність у позивача права на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, за відсутності його згоди, він у примусовому порядку, в порушення норм законодавства, був призваний на військову службу під час мобілізації, згідно спірного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.02.2022 №67 та з 07.03.2022 був дислокований у зону бойових дій на сході України. 24.06.2022 позивач подав рапорт на звільнення з додатками свідоцтвами про народження дітей, посвідчення про багатодітну сім`ю, медичну документацію в підтвердження незадовільного стану здоров`я.

Не отримавши відповіді на поданий рапорт, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Ухвалою від 22.09.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). Встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.

25.10.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому відповідач 1 заперечив щодо задоволення вимог ОСОБА_1 та вказав про наступне. ОСОБА_1 до призову його на військову службу під час мобілізації був військовозобов`язаним щодо виконання військового обов`язку і перебував у запасі для комплектування ЗСУ. Крім того, відповідно до наряду військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач був відібраний та призначений в команду НОМЕР_2 ОР-1 рядового, сержантського та старшинського складу на призов при мобілізації. В обґрунтування відзиву, відповідач 1 вказав, що ОСОБА_1 на момент призову на військову службу жодних документів, що підтверджують його право на відстрочку під час призову не подавав, як і не подавав їх і в подальшому впродовж березня -червня 2022 року, що на переконання відповідача свідчить про згоду позивача на проходження військової служби.

Заперечуючи щодо вимог про стягнення моральної шкоди, відповідач 1 наголосив, щодо обов`язку доведення позивачем наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку. При цьому, за умови недоведеності протиправності рішення щодо призову позивача на військову службу, виключає можливість стягнення моральної шкоди.

24.10.2022 від представника позивача надійшли заперечення на відзив ІНФОРМАЦІЯ_3 , в яких останній спростовуючи аргументи відповідача 1, просив задовольнити заявлений позов.

Ухвалою від 28.10.2022 продовжено В/ч НОМЕР_1 строк для подання відзиву на позовну заяву, визначений в ухвалі від 22.09.2022.

Разом з тим своїм правом на подання відзиву відповідач 2 не скористався, хоча ухвала від 28.10.2022 отримана останнім 09.11.2022.

12.12.2022 на адресу суду від представника позивача надійшла заява про уточнення (зміну) позову (вх. № 59405 від 12.12.2022).

Ухвалою від 13.12.2022 заяву представника позивача про уточнення (зміну) позову повернуто заявнику.

У строк встановлений судом, відповідач - Державна казначейська служба України відзиву на адресу суду не направив, хоча про розгляд справи №120/6788/22 повідомлявся відповідно до положень КАС України шляхом направлення поштової кореспонденції. Однак на адресу суду повернувся конверт з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою".

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідивши матеріали адміністративної справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №69/2022 "Про Загальну мобілізацію" було оголошено про загальну мобілізацію на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

28.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Законів України "Про оборону України", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації.

За результатами проходження військово-лікарської комісії позивач був визнаний обмежено придатним для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 28.02.2022 №15/811 (том 1 а.с.143).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 №67 призвано та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 з 02.03.2022 молодшого сержанта запасу ОСОБА_1 (п.1.2 наказу від 25.02.2022 №67).

Згідно з облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 в гафі 6. "сімейний стан" вказано дружина 1978 р.н. та донька ОСОБА_5 1993 р.н. (том 1 а.с. 142).

Разом з тим на підставі копій свідоцтв про народження судом встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , 16.10.2012 ( том 1 а.с.40-42).

Згідно з посвідченням від 01.03.2013 №028052 ОСОБА_6 та ОСОБА_1 мають право на пільги передбачені законодавством для багатодітних сімей.

Відповідно до матеріалів справи 24.06.2022 позивач звернувся з рапортом до командира В/ч НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі положень ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", додавши до рапорту, серед іншого, свідоцтва про народження трьох малолітніх дітей.

Вважаючи протиправним наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 №67 в частині, що стосується позивача з метою зобов`язання відповідача звільнити його з військової служби, останній звернувся до суду з цим позовом.

Визначаючись щодо заявлених вимог в контексті цієї спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Завданням адміністративного судочинства, відповідно до частини першої статті 2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

В силу частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою, другою статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

У силу положень статті 65 Основного Закону України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Поряд з цим, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні, в Україні" введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У зв`язку з введенням воєнного стану, введено тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

Указом "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України №7168 від 16.03.2022, воєнний стан продовжено до 25.04.2022.

Указом "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України №2212 від 21.04.2022, воєнний стан продовжено з 25.04.2022 року на 30 діб.

Указом "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженого Законом України від 22.5.2022 №2263-IX, воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IX воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.

Згідно частини першої статті 1 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями (частина друга статті 1 Закону №2232-ХІІ)

Відповідно до частини сьомої статті 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).

За нормами частини третьої статті 1 Закону №2232-ХІІ військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.

Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України "Про оборону України" визначено, що особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до частини 1 статті 39 Закону №2232-ХІІ призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації проводиться в порядку, визначеному цим Законом та Законом України Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію. На військову службу під час мобілізації призиваються резервісти та військовозобов`язані, які перебувають у запасі і не заброньовані в установленому порядку на період мобілізації.

Статтею 1 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" від 21.10.1993 №3543-ХІІ (далі - Закон №3543-ХІІ в редакції на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.

Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Згідно із положеннями абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані:жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).

Нормами абзацу 2 пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних ведеться районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки шляхом обліку персональних та службових даних призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Згідно наявної в матеріалах справи копії облікової картки облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 в графі 6. "сімейний стан" вказано дружина 1978 р.н. та донька ОСОБА_5 1993 р.н. (том 1 а.с. 142).

Частиною одинадцятою статті 38 Закону №2232-ХІІ визначено, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.

Згідно пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 призовники і військовозобов`язані повинні особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.

Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

За змістом пункту 7 названого Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.

У силу пункту 12 згаданого Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.

Згідно з частиною другою статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

У цій справі позивач оскаржує протиправний, як на його думку, наказ відповідача про призов на військову службу за мобілізацією.

Суд не заперечує того, що за певних умов на момент виникнення спірних правовідносин не підлягали призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).

Однак, суд враховує, що матеріали справи не містять доказів підтвердження того, що станом на 25.02.2022 позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_1 чи в подальшому до Військової частини НОМЕР_2 у будь-який спосіб подавалась інформації та її документальне підтвердження стосовного того, що на утриманні молодшого сержанта ОСОБА_1 перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.

Так само не містять матеріали справи доказів того, що позивач був не згідний із мобілізацією та звертався із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 чи Військової частини НОМЕР_2 , Військової частини НОМЕР_1 станом на дату видачі спірного наказу та у період часу до червня 2022 року.

Крім того, той факт, що на момент прийняття на військову службу позивач не заявив, що не бажає бути прийнятим на службу через наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також той факт, що впродовж березня-травня 2022 року позивач не заявляв про бажання звільнитись з військової служби, свідчать про його згоду бути прийнятим на військову службу.

Таким чином, у ході розгляду справи позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем порядку мобілізації військовозобов`язаного ОСОБА_1 чи безпідставної відмови у наданні йому відстрочки від призову у порядку, визначеному статтею 23 Закону №3543-XII.

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи 24.06.2022 позивач звернувся з рапортом до командира В/ч НОМЕР_1 про звільнення з військової служби на підставі положень ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", додавши до рапорту, серед іншого, свідоцтва про народження трьох малолітніх дітей.

Так, за нормами абзацу восьмого підпункту "г" пункту 1 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ в редакції Закону № 2122-IX від 15.03.2022 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії особливого періоду (крім періоду дії воєнного стану) за наявності у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

При цьому суд враховує, що статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Право на захист - це самостійне суб`єктивне право, яке з`являється у володільця регулятивного права лише в момент порушення чи оспорення останнього.

Суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин. Визнання протиправним рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або охоронюваний законом інтерес якої порушені такою діяльністю.

Як наслідок, скасування оскаржуваного наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.02.2022 №67, яким позивач був призваний (мобілізований) та направлений до ЗСУ для проходження військової служби під час мобілізації, як індивідуального правового акту, що вичерпав свою дію, не призведе до відновлення попереднього становища позивача, оскільки, як зазначено вище, порядок звільнення з військової служби чітко визначений законом.

За таких обставин, суд дійшов висновку про необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправним та нечинним наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.02.2022 №67, яким позивач був призваний (мобілізований) та направлений до ЗСУ для проходження військової служби під час мобілізації та похідних вимог щодо зобов`язання відповідача 2 в особі командира В/ч НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця молодшого сержанта ЗСУ ОСОБА_1 , що проходить військову службу у В/ч НОМЕР_1 з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п.1 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" та про стягнення з Держави в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди.

При цьому, за нормами пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону №2232-ХІІ станом на дату подання рапорту про звільнення від 24.06.2022 була відсутня така правова підстава для звільнення військовослужбовця у період дії воєнного стану як наявність на утриманні троє і більше дітей віком до 18 років, для звільнення з військової служби.

Суд зважає на ту обставину, що 01.10.2022 набув чинності Закон України "Про внесення зміни до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо додаткової підстави звільнення з військової служби під час воєнного стану від 20.09.2022 № 2599-ІX, під час воєнного стану військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби у разі наявності у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

При цьому, в межах цієї справи позивач не оскаржує рішення/бездіяльності відповідача 2 щодо звільнення/незвільнення ОСОБА_1 з військової служби після набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 20.09.2022 № 2599-ІX, відтак у суду відсутні правові підстави для задоволення вимог у спосіб зобов`язання відповідача 2 в особі командира В/ч НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця молодшого сержанта ЗСУ ОСОБА_1 , що проходить військову службу у В/ч НОМЕР_1 з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п.1 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу».

Також, суд вважає за можливе врахувати позицію Європейського суду з прав людини, яку він висловив у справі "Федорченко та Лозенко проти України" (заява №387/03, 20 вересня 2012 року, п.53), відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом", тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.

Одночасно суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), згідно з якою у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).

Окрім того, відповідно до пункту 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для його правильного вирішення.

Закріплений у частині першій статті 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За змістом частини першої статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Підстави для відшкодування судових витрат у справі відповідно до положень статті 139 КАС України відсутні.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 )
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_6 )
Відповідач: Державна казначейська служба України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ)
Повний текст рішення складено та підписано суддею 13.12.2022

Суддя Томчук Андрій Валерійович