Справа № 640/4929/22
Суддя: Єгорова Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4929/22 Суддя (судді) першої інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Єгорової Н.М.,

суддів - Федотова І.В., Чаку Є.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просила:

- визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) - протиправними;

- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на пенсію по втраті годувальника та виплачувати пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11 квітня 2021 року з урахуванням Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 24 травня 2021 року №09.01.-27/31;

- встановити Головному управлінню Пенсійному фонду України в м. Києві строк для надання звіту про виконання судового рішення.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року позов задоволено частково:

- визнано дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді ОСОБА_1 - протиправними;

- зобов`язано Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві перевести ОСОБА_1 на пенсію по втраті годувальника та виплачувати пенсію по втраті годувальника в розмірі 50 % щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 11 квітня 2021 року з урахуванням Довідки про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 24 травня 2021 року №09.01.-27/31;

- в задоволенні решти позовних вимог відмовлено;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, не в повній мірі з`ясовані обставини справи, оскільки виплата довічного грошового утримання пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії в розумінні законодавства, а тому її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника у випаду призначення такої пенсійної виплати непрацюючим членам сім`ї судді.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

До ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з чоловіком - ОСОБА_2 , яуий був суддею у відставці та отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11 квітня 2021 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 83 років, про що 11 квітня 2021 складено відповідний актовий запис №8727.

08 червня 2021 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про переведення її з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника в порядку Закону України "Про статус суддів і судоустрій", до якої згідно з розпискою повідомленням від 08 червня 2021 року надала: паспорт, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення, довідку із СПОВ про заробітну плату з 01 липня 2000 року по день звернення (годувальника), довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01 липня 2000 року (09.01-27/30), довідку про заробітну плату (спецпенсії) (09.01.27/37), свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть годувальника, трудову книжку, інші документи (довіреність, ідентифікаційний номер довіреної особи, дов. ЄРС).

Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві листом від 17 червня 2021 року відмовило позивачу у призначенні пенсії по втраті годувальника, посилаючись на те, що призначення пенсії по втраті годувальника не передбачено Законом України "Про судоустрій і статус суддів", водночас зазначив, що позивач має право на призначення пенсії у зв`язку з втратою Годувальника за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позивач повторно звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з аналогічною заявою від 27 серпня 2021 року.

Листом від 09 вересня 2021 року відповідач відмовив позивачу в переведенні її на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з відсутністю правових підстав, додатково зазначив, про право на призначення пенсії у зв`язку з втратою Годувальника за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернулась з позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку про те, що право на переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", який не містить ніяких виключень щодо годувальників.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнято Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року №1058-IV, який визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника встановлені ст. 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу (ч. 1).

Непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (п. 1 ч. 2).

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (абз. 2 п. 2 ч. 3).

Відповідно до ст. 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", якою передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками (ч. 1).

Згідно з свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_3 від 29 лютого 2020 року, позивач проживала у шлюбі з ОСОБА_2 з 14 січня 1967 року.

Відповідно до довідок від 10 червня 2021 року №63431243 та № 63431305 позивач з чоловіком зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 відповідно.

Відповідно до записів трудової книжки від 02 грудня 1958 року ОСОБА_2 звільнений з Вищого господарського суду України у зв`язку з поданням заяви про відставку 24 липня 2002 року.

Згідно з довідкою про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої Вищим Господарським судом України від 24 травня 2021 року №09.01-27/31, ОСОБА_2 отримував суддівську винагороду в розмірі 73 780.20, яка складалась з : посадового окладу - 37 836,00 грн.; доплати за вислугу років (стаж 37 років 10 місяців 08 днів) - 80% = 30 268,80 грн.; доплати за перебування на адміністративній посаді в суді -5% = 1891,80 грн.; доплати за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці- 10% =3783,60 грн.

Колегія суддів звертає увагу, що базовою величиною для визначення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника, яку, як встановлено судами, чоловік позивача не отримував.

В той же час, питання, пов`язані з обчисленням розміру пенсії за віком унормовані статтями 25, 27, 28, 40 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно з ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено сферу його дії, зокрема, зазначено, що ним врегульовані відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, окрім іншого, види пенсійних виплат.

Вичерпний перелік видів пенсійних виплат, які можуть бути призначені відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі визначає ст. 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Як встановлено судом позивач звернулась з заявами про переведення її на інший вид пенсії а саме, пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Колегія суддів враховує те, що питання пенсійного забезпечення членів сім`ї суддів, в тому числі, у випадку втрати годувальника, не було врегульовано ні Законом України "Про статус суддів" ні Законом України "Про судоустрій і статус суддів".

Окрім цього, ст. 46 Конституції України за громадянами закріплено право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Довічне грошове утримання судді не є видом пенсії у розумінні норм діючого національного законодавства.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що призначення такої виплати передбачено нормами спеціального законодавства, яким, в контексті спірних правовідносин, є Закон України "Про статус суддів" та Закон України "Про судоустрій і статус суддів", при цьому, вказаними актами чітко визначено коло суб`єктів, які мають право на таке утримання, а саме - судді.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що конституційний принцип незалежності суддів забезпечує важливу роль судової влади в механізмі захисту прав і свобод людини і громадянина та є запорукою реалізації права на судовий захист, передбаченого частиною першою статті 55 Основного Закону України; положення Конституції України стосовно незалежності суддів, яка є невід`ємним елементом статусу суддів та їх професійної діяльності, пов`язані з принципом поділу державної влади та обумовлені необхідністю забезпечувати основи конституційного ладу й права людини, гарантувати самостійність і незалежність судової влади; гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом встановлені у базових законах з питань судоустрою, судочинства, статусу суддів, мають конституційний зміст і разом з визначеними Основним Законом України складають єдину систему гарантій незалежності суддів та повинні бути реально забезпечені; конституційний статус судді дає підстави ставити до судді високі вимоги і зберігати довіру до його компетентності та неупередженості, передбачає надання йому в майбутньому статусу судді у відставці, що також є гарантією належного здійснення правосуддя (рішення від 08 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016, рішення від 20 березня 2002 року у справі № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 у справі №19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року у справі № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року у справі № 3-рп/2013).

У рішенні від 08 червня 2016 року у справі № 4-рп/2016 Конституційний Суд України наголошував, що конституційний статус суддів, які здійснюють правосуддя, та суддів у відставці передбачає їх належне матеріальне забезпечення, яке повинне гарантувати здійснення справедливого, незалежного, неупередженого правосуддя.

У цьому ж рішенні Конституційний Суд України вказував, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.

Відтак, виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 липня 2019 року у справі № 667/1568/16, від 15 січня 2020 року у справі № 592/7939/16-а та від 28 квітня 2020 року у справі № 635/4299/17.

Суд звертає увагу, що Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено загальний підхід для обчислення усіх видів пенсій з базової величини - пенсії за віком, порядок обчислення якої унормовано у статті 27 цього Закону.

Так само від розміру пенсії за віком визначається розмір пенсії у зв`язку з втратою годувальника (ч. 1 ст. 37 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").

Отже, незалежно від того, отримувала особа пенсію за віком чи ні, усі пенсії, в тому числі і пенсія у зв`язку з втратою годувальника, обчислюються з однакової базової величини - пенсії за віком.

З огляду на це, та обставина, що суддя у відставці ОСОБА_2 пенсії за віком не отримував (а отримував щомісячне грошове утримання судді у відставці), не є перешкодою для застосування пенсії за віком, як базової величини для обчислення розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 грудня 2021 року у справі № 440/7341/20, від 18 травня 2022 року №140/15795/20.

Отже, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що позивач має право на переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 50% щомісячного грошового утримання суддів у відставці на момент смерті її чоловіка, оскільки виплата довічного грошового утримання нерозривно пов`язана з конституційно визначеним статусом професійного судді, не є видом пенсії у розумінні законодавства, а відтак її розмір не може бути базовою величиною при розрахунку розміру пенсії у зв`язку з втратою годувальника, у випадку призначення такої пенсійної виплати непрацездатним членам сім`ї судді.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи що призвело до порушення норм матеріального права, зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 липня 2022 року - скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач Н.М. Єгорова

Судді І.В. Федотов

Є.В. Чаку