Справа № 640/27640/20
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом в якому просив визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Київській області від 30.06.2018р. №1-1013; від 30.06.2018р. №1-1013; від 25.06.2019р. №5-1007; від 25.06.2019р. №5-1007; від 09.07.2020р.№-1007; від 09.07.2020р. №-1007р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що винесені податкові повідомлення-рішення є протиправними, оскільки відповідач невірно обрахував до сплати суму земельного податку за 2018-2020 роки. Також звертає увагу, що контролюючий орган не взяв до уваги тих обставин, що з 25.11.2019 року земельні ділянки були передані до статутного капіталу ТОВ «Сілвер Центр», а отже податкові-повідомлення рішення за 2020 рік є протиправними та підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ГУ ДПС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Так, на підтвердження своєї позиції апелянт зазначає про порушення судом норм процесуального права, зокрема відповідачем не отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі, що позбавило його можливості надати вичерпні пояснення по справі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що податкові повідомлення-рішення №5-1007 та №5-1007 від 25.06.2019 року, а також №-1007 та №-1007 від 09.07.2020 року скасовано (відкликано), оскільки згідно заяви позивача та акту приймання-передачі нерухомого майна право власності на земельні ділянки припинено з 25.11.2019 року.

На думку апелянта, зазначені податкові повідомлення-рішення не могли бути предметом розгляду у зазначеній справі.

Ухвалою колегії Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.11.2022 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження з 02.12.2022 року.

Від представника позивача - адвоката Данилової К.А. до суду 30.11.2022 року надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить залишити апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Київській області без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 грудня 2008 року позивачем укладено договори купівлі-продажу земельних ділянок №6074 площею 7,6342 га та №6077 площею 7,9611 га, що розташовані за адресою: Київська область, Васильківський район, Великосалтанівська сільська рада. Цільове призначення вказаних земельних ділянок: землі промисловості.

ГУ ДПС у Київській області згідно з пп. 54.3.3 п. 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та відповідно до п. 286.5 ст. 286 цього ж Кодексу, прийнято податкові повідомлення-рішення, а саме:

- від 30.06.2018р. №1-1013, яким визначило позивачу до сплати суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2018 рік у розмірі 274859,76 грн.;

- від 30.06.2018р. №1-1013, яким визначило позивачу до сплати суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2018 рік у розмірі 263573,43 грн.;

- від 25.06.2019р. №5-1007 яким визначило позивачу до сплати суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2019 рік у розмірі 149,54 грн.;

- від 25.06.2019р. №5-1007 яким визначило позивачу до сплати суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2019 рік у розмірі 143,40 грн.;

- від 09.07.2020р. №-1007 яким визначило позивачу до сплати суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2020 рік у розмірі 626,31 грн.;

- від 09.07.2020р. №-1007 яким визначило позивачу до сплати суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2020 рік у розмірі 626,31 грн.

Не погоджуючись із вищевказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

За приписами п. 269.1 статті 269 Податкового кодексу України, платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.

Положення статті 270 Податкового кодексу України закріплюють, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Пунктом 287.1 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Згідно п.289.1 статті 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку на землю та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Підпунктом 14.1.125 п.14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок для цілей розділу, глави 2 розділу цього Кодексу - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Відповідно до п. 271.1 статті 271 Податкового кодексу України, базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

З метою отримання витягів з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, позивач звернувся до Управління Держкомзему у Васильківському районі Київської області. Листами від 12.11.2012 року №5519/02-1 та №5520/02-1 повідомлено позивача, що нормативна грошова оцінка на вказаних земельних ділянках не проводилась.

Рішенням Великосалтанівської сільської ради №44-3-УІІ від 25.12.2015 «Про встановлення ставок плати за землю на території Великосалтанівської сільської ради Васильківського району Київської області» встановлено ставки плати за землі на території зазначеної сільської ради та затверджено положення про встановлення ставок плати за землю на території сільської ради.

Так, відповідно до п.п. 4. 4 Положення ставка податку на земельні ділянки, розташовані за межами населених пунктів, нормативно-грошову оцінку яких не проведено встановлюється в розмірі 5% відсотків від нормативно грошової оцінки площі ріллі по області.

Відповідно до даних Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру показник нормативної грошової оцінки 1 гектара ріллі у Київській області станом на 01.01.2018 становить 26194,09 грн. за гектар.

Виходячи із зазначеного, суд першої інстанції вірно розрахував, що розмір податку за земельну ділянку за договором №6074 (7,6342 га) становить 9 998,55 грн.: (7,6342 га*26194,09 грн.=199 970,92 грн.)*5%=9 998,55 грн., де:

- 7,6342 га - загальна площа земельної ділянки №6074;

- 26194,09 грн. - показник нормативної грошової оцінки одиниці ріллі по Київській

області за даними Держгеокадастру на 01.01.2018 року;

- 199 970,92 грн. - загальна нормативно грошова оцінка земельної ділянки за договором №6074;

- 5% - ставка земельного податку.

Розмір податку за земельну ділянку за договором №6077 (7,9611га) становить 10 426,69 грн.:(7,9611 га*26194,09 грн.=208533,76 грн.)*5%=10 426,69 грн., де:

- 7,9611 га - загальна площа земельної ділянки №6074;

- 26194,09 грн. - показник нормативної грошової оцінки одиниці ріллі по Київській

області за даними Держгеокадастру на 01.01.2018 року;

- 26194,09 грн. - загальна нормативно грошова оцінка земельної ділянки за договором №6074;

- 5% - ставка земельного податку.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що суми зобов`язань, які визначені відповідачем в оскаржуваних податкових повідомленнях-рішеннях від 30.06.2018р. №1-1013; від 30.06.2018р. №1-1013; від 25.06.2019р. №5-1007; від 25.06.2019р. №5-1007 по земельному податку з фізичних осіб за 2018 та 2019 рік значно перевищують встановлені законом ставки, а тому такі рішення підлягають скасуванню.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга не містить будь-яких обґрунтувань та доказів нарахування розміру податку позивачу у 2018-2019 роках, з яких виходив контролюючий орган. Більше того, апелянт взагалі не наводить жодних заперечень щодо нарахування розміру податку.

Щодо доводів апелянта про те, що податкові повідомлення-рішення №5-1007, №5-1007 від 25.06.2019 року та №-1007, №-1007 від 09.07.2020 року скасовано (відкликано), а тому зазначені рішення не могли бути предметом судового спору, колегія суддів зазначає наступне.

Абзацом другим п. 286.5 статті 286 Податкового кодексу України визначено, що у разі переходу права власності на земельну ділянку від одного власника - юридичної або фізичної особи до іншого протягом календарного року податок сплачується попереднім власником за період з 01 січня цього року до початку того місяця, в якому припинилося право власності на зазначену земельну ділянку, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності.

Згідно статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Отже, юридична особа, до якої перейшло право власності на земельну ділянку протягом року від іншого власника, зокрема, у разі внесення такої ділянки до статутного фонду, сплачує земельний податок з 01 числа місяця, в якому вона набула право власності.

З матеріалів справи вбачається, що згідно акту приймання передачі нерухомого майна від 25.11.2019 року позивач земельні ділянки площею 7,6342 га та 7,9611 га передав до Статутного капіталу ТОВ «Сільвер Центр».

Отже, податкові повідомлення рішення №-1007 про сплати суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2020 рік у розмірі 626,31 грн. та від 09.07.2020р. №-1007 про сплати суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» за 2020 рік у розмірі 626,31 грн. прийнятті відповідачем незважаючи на вибуття з власності позивача земельних ділянок, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів враховує, що апелянтом на підтвердження того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення за 2020 рік скасовано (відкликано) подано до суду апеляційної інстанції лист №8912/10-36-24-14 від 13.09.2022 року. Однак, при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем не надано жодних доказів в обґрунтування зазначеного, мотивуючи це тим, що відповідач не отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі від 16.11.2020 року, що позбавило його можливості надати пояснення.

Проте, колегія суддів встановила, що зазначену копію ухвали та позовні матеріали представник Головного управління ДПС у Київській області - Соловей А.В. отримав 17.12.2020 року, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Отже, відповідач був повідомлений про розгляд справи та мав можливість надати свої пояснення та докази щодо позовних вимог ОСОБА_1 , однак зазначеним правом не скористався.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції під час розгляду справи та прийняття рішення не порушено принцип офіційного з`ясування обставин справи.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявність правових підстав для їх задоволення.

З підстав вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко