Справа № 552/2403/22
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 р.Справа № 552/2403/22

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 07.07.2022, головуючий суддя І інстанції: Саркісян О.А., по справі № 552/2403/22

за позовом ОСОБА_1

до Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції, третя особа поліцейський взводу № 2 роти № 7 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Старокожко Олександр Миколайович,

про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач) звернулась до Київського районного суду міста Полтави з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції (далі за текстом УПП у Полтавській області, відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, поліцейський взводу № 2 роти № 7 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Старокожко Олександр Миколайович (далі за текстом ОСОБА_2 , третя особа), у якому просила:

визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 264320 від 27.05.2022, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

В обґрунтування позовних вимог послалась на протиправність спірної постанови, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, що згідно з вимогами пункту 21.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників» надає право витребувати страховий підрозділом Національної поліції. Наполягала, що у спірних відносинах у поліцейського не виникли об`єктивні підстави вважати, що при керуванні позивачем транспортним засобом остання вчинила або мала намір вчинити правопорушення, або перебувала в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, що свідчить про відсутність у відповідача права перевіряти наявність у ОСОБА_1 , як водія, при собі страхового полісу та, як наслідок, застосовувати санкції, передбачені ч.1 ст.126 КУпАП.

Також вважає, що оскільки у страховика під час дії воєнного стану припиняється обов`язок здійснювати страхові виплати, то обов`язок власників наземних транспортних засобів страхувати свою цивільну відповідальність і вносити відповідні страхові платежі призупиняється з огляду на принцип «розумної достатності». В обґрунтування такої позиції посилалась на висновки Верховного Суду у постановах від 27.01.2016 у справі № 3-1237гс15, від 03.02.2016 у справі № 3-1289гс15, згідно з якими правомірною є відмова страховика виплачувати страхові платежі за страховим випадком, який стався у період військових дій.

Рішенням Київського районного суду міста Полтави від 07.07.2022 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, третя особа поліцейський взводу № 2 роти № 7 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Старокожко Олександр Миколайович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення від 27.05.2022 за ст. 126 ч. 1 КУпАП.

Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і неврахування судом усіх обставин справи, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 264320 від 27.05.2022, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Апеляційна скарга мотивована протиправністю вимоги поліцейського пред`явити для перевірки поліс страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що не пов`язана зі складенням відносно водія протоколу про адміністративне правопорушення або оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, у якій брав участь водій, з огляду на що відмова надати такий поліс є правомірною та не тягне за собою відповідальність, передбачену ч.1 ст.126 КУпАП. Вважає, що така правова позиція неодноразово була відображена у постановах Верховного Суду від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17 та від 19.02.2020 у справі № 545/3654/16-а.

Вказує, що введення воєнного стану, хоча і наділяє поліцейських повноваженням перевіряти транспортні засоби та всіх осіб, які у ньому перебувають, однак, така перевірка не передбачає собою витребування у водія страхового полісу.

Вважає, що оскільки в країні діє воєнний стан, а в договорі про страхування цивільно-правової відповідальності позивача узгоджено те, що страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну внаслідок воєнних конфліктів, то за принципом «розумної достатності» страхувальник має право не страхувати свою цивільно-правову відповідальність під час дії воєнного стану.

Відповідач правом на подачу відзиву до суду апеляційної інстанції не скористався.

Третя особа правом на подачу своїх письмових пояснень до суду апеляційної інстанції не скористався.

Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом розміщення на веб-порталі "Судова влада" повідомлення про виклик у судове засідання, про причини неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 та ч. 2 ст. 313 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.05.2022 о 17 год 15 хв. на а/д М03, Київ-Харків-Довжанський, 344 км, позивач керувала транспортним засобом PORCHE CAYENNE, номерний знак НОМЕР_1 , не маючи при собі поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушила вимоги п 2.1 ґ Правил дорожнього руху та скоїла адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вищенаведене слугувало підставою для прийняття поліцейським взводу № 2 роти № 7 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Старокожко О.М. постанову у справі про адміністративне правопорушення від 27.05.2022, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Позивач, не погоджуючись з постановою по справі про адміністративне правопорушення, оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з правомірності оскаржуваної постанови з огляду на відсутність у позивача полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних, що не заперечувалося ОСОБА_1 та підтверджується матеріалами справи. З посиланням на відсутність до наданого позивачем до суду генерального договору № 015-001151/001ОЦВ додатку з переліком забезпечених транспортних засобів, який є невід`ємною частиною цього договору, судом не прийнято до уваги доводи позивача про наявність договору страхування цивільно-правової відповідальності власником забезпеченого транспортного засобу саме яким керувала позивачка. Станом на 27.05.2022 року полісу страхування на ТЗ НОМЕР_1 в базі МТСБУ не було знайдено.

При цьому, суд першої інстанції відхилив доводи позивача про відсутність у третьої особи повноважень перевіряти наявність полісу страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у позивача через те, що така перевірки не була пов`язана зі складенням відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення або з оформленням матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, у якій брала участь позивач, оскільки таке право кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`являти вказаний документ.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів зазначає таке.

Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пункту 8 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За пунктом 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі за текстом ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно з законодавством (пункт 1.9).

Статтею 16 Закону України «Про дорожній рух» визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу якими, зокрема, передбачено, що водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За приписами п. 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс (страховий сертифікат Зелена картка) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Згідно з пп. «а» п. 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.

Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України «Про дорожній рух», а саме водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Також, відповідно до пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV при використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті (підрозділів Національної поліції), на їх вимогу.

Виходячи з наведених вище правових норм право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.

Як установлено частиною 1 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З аналізу наведених норм слідує, що відповідно до законодавства України на вимогу поліцейського водій транспортного засобу зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до статті 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, окрім іншого, перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів i технічних засобів, що мають функції фото- i кінозйомки, відеозапису, засобів фото- i кiнозйомки, вiдеозапису.

В силу приписів статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо водій порушив Правила дорожнього руху;

2) якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу;

3) якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення;

4) якщо транспортний засіб перебуває в розшуку;

5) якщо необхідно здійснити опитування водія чи пасажирів про обставини вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, свідками якого вони є або могли бути;

6) якщо необхідно залучити водія транспортного засобу до надання допомоги іншим учасникам дорожнього руху або поліцейським або як свідка під час оформлення протоколів про адміністративні правопорушення чи матеріалів дорожньо-транспортних пригод;

7) якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху;

8) якщо спосіб закріплення вантажу на транспортному засобі створює небезпеку для інших учасників дорожнього руху;

9) порушення порядку визначення і використання на транспортному засобі спеціальних світлових або звукових сигнальних пристроїв;

10) якщо зупинка транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, здійснюється з метою виявлення його передачі у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

11) якщо є наявна інформація, яка свідчить про те, що водій або пасажир транспортного засобу є особою, яка самовільно залишила місце для утримання військовополонених.

Поліцейський зобов`язаний зупиняти транспортні засоби у разі:

1) якщо є інформація, що свідчить про порушення власником транспортного засобу митних правил, виявлені митними органами відповідно до Митного кодексу України, а саме: порушення строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту іншого транспортного засобу особистого користування, використання такого транспортного засобу для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, розкомплектування чи передачу у володіння, користування або розпорядження такого транспортного засобу особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту;

2) якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб, який зареєстрований в іншій країні, не зареєстрований в Україні у встановлені законодавством строки чи перебуває на території України з порушенням строків тимчасового ввезення та/або переміщення в митному режимі транзиту, чи використовується для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, чи переданий у володіння, користування або розпорядження особам, які не ввозили такий транспортний засіб на митну територію України або не поміщували в митний режим транзиту.

Поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.

Імперативні приписи абзацу другого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» і пункту 21.3 статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зобов`язують осіб, що керують транспортними засобами, мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Виключення з цього правила встановлені у пункті 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

З указаним законодавчо визначеним обов`язком водіїв корелюються встановлені пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» та статтею 53 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» повноваження органів Національної поліції щодо перевірки дотримання правил дорожнього руху, в тому числі в аспекті наявності у водія відповідного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 16.08.2019 у справі № 524/126/17 та від 21.11.2019 у справі № 522/22180/16-а.

Колегія суддів вважає незастосовними до спірних відносин висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 19.02.2020 у справі № 545/3654/16-а, оскільки у вказаній справі не надавалася оцінка правомірності постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.126 КУпАП.

З приводу посилання позивача на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 15.03.2019 у справі № 686/11314/17, колегія суддів зазначає, що предметом дослідження в останній була відмова пред`явити на вимогу поліцейського свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а не страховий поліс. Також Верховний Суд дійшов висновку про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів вчинення особою адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, а не у зв`язку з відсутністю у поліцейського права вимагати пред`явлення документів, передбачених п. 2.1. ПДР, на що посилається позивач у цій справі.

Посилання позивача на відсутність у поліцейського повноважень перевіряти у позивача страховий поліс, окрім випадків складення відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення або оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, у якій брала участь позивач, не ґрунтуються на вимогах законодавчих актів та не спростовують обов`язку водія транспортного засобу мати при собі та пред`явити на вимогу поліцейського для перевірки зазначений вище документ.

Отже, вірним є висновок суду першої інстанції про наявність у поліцейського права вимоги до водія надати до перевірки договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів незалежно від складенням відносно позивача протоколу про адміністративне правопорушення або оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди, у якій брав участь позивач.

Згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення, яка доводиться шляхом надання доказів.

Статтею 69 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В силу приписів частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За нормами частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Нормами частини 1 статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Відповідачем на підтвердження відсутності у позивача страхового полісу під час перевірки було надано до матеріалів справи відеозаписи з нагрудної камери третьої особи.

Колегія суддів, дослідивши надані відповідачем відеозаписи з нагрудної камери третьої особи установила, що 27.05.2022 на місці зупинки транспортного засобу, яким керувала позивач, остання на вимогу третьої особи не пред`явила поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відсутність при собі страхового полісу під час перевірки позивач в апеляційній скарзі не заперечує.

Як установлено судом першої інстанції та підтверджено в суді апеляційної інстанції позивач була зупинена поліцейським на блокпосту для здійснення заходів з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах, що вбачається з пояснень сторін та з досліджених колегією суддів відеозаписів з нагрудної камери поліцейського взводу № 2 роти № 7 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції Старокожко О.М.

Процедура встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування визначені Порядком встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 № 1455 (далі за текстом Порядок № 1455).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 1455 блокпост посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється на вході/виході (в`їзді/виїзді) на територію/з території, де введено воєнний стан і встановлено особливий режим (за винятком державного кордону), на якому облаштовуються місця для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, позиції вогневих засобів та бойової техніки, місця для відпочинку та забезпечення життєдіяльності особового складу, який виконує завдання на такому пункті, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, які відповідно до закону залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану;

комендант уповноважена особа органу військового управління, що призначається наказом військового командування, якій надано спеціальні повноваження щодо організації та забезпечення встановлення заходів особливого режиму на визначеній території, координації дій сил та засобів підрозділів та органів військового управління Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів військових формувань (далі військові формування), правоохоронних органів, органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, військових адміністрацій (у разі їх утворення) на такій території;

комендатура окремий підрозділ, який підпорядковується військовому командуванню та забезпечує виконання визначених завдань;

патруль - спільний рухомий наряд, до складу якого входять уповноважені посадові особи Збройних Сил, Національної поліції, Національної гвардії та Держприкордонслужби, що виконують покладені на них обов`язки на маршруті патрулювання, визначеному комендантом на території, де введено воєнний стан;

До складу комендатури можуть включатися сили та засоби Збройних Сил, Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, ДСНС, поліцейські, військовослужбовці та працівники СБУ (пункт 10 Порядку № 1455).

Під час дії особливого режиму особовий склад Держспецтрансслужби, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Національної поліції, СБУ, переданий у підпорядкування коменданту, продовжує виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності (п. 11 Порядку № 1455).

Згідно з підпунктом 1 пунктом 20 Порядку № 1455 заходи з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах включають: перевірку документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи; перевірку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу (документів на транспортний засіб, документів на вантаж, дорожнього листа тощо); проведення огляду транспортного засобу та вантажу (товару) щодо відповідності документам на вантаж (товар); затримання осіб, транспортних засобів, вантажу (товару), проведення їх огляду та передачу їх уповноваженим представникам правоохоронних органів; тимчасове обмеження (заборону) руху транспортних засобів та осіб.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що під час дії особливого режиму особовий склад Національної поліції, який переданий у підпорядкування коменданту, на блокпостах продовжує виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.

Таким чином, при залученні працівників Національної поліції до виконання завдань з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах, у останніх зберігаються установлені Законом України «Про Національну поліцію» завдання, призначення, специфіка діяльності, а відтак і повноваження.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на звуження повноважень поліцейського під час виконання останнім обов`язків з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах, порівняно з тими, якими він наділений, зокрема, Законом України «Про Національну поліцію».

З наведеного слідує, що позивач була законно зупинена на блокпосту для здійснення заходів з контролю в`їзду/виїзду на блокпостах.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо застосування у спірних відносинах принципу «розумної достатності», за яким у зв`язку з відмовою страховика позивача виплатити страхове відшкодування у разі якщо шкода в результаті дорожньо-транспортної пригоди заподіяна внаслідок військових конфліктів, страхувальник має право не страхувати свою цивільно-правову відповідальність під час дії воєнного стану, що в свою чергу звільняє позивача від відповідальності за відсутність страхового полісу під час керування транспортним засобом, як такі, що ґрунтуються на помилковому розумінні норм чинного законодавства.

Так, по-перше взаємовідносини, які виникли між позивачем, як страхувальником та Страховою компанією «Брокбізнес» на підставі генерального договору «Про зобов`язання цивільно-правової відповідальності власника наземних транспортів» від 19.08.2021 № 015-001151/001ОЦВ, на який посилається позивач в обґрунтування вищенаведеного твердження, жодним чином не припиняють обов`язку ОСОБА_1 , як водія, в силу статті 16 Закону України «Про дорожній рух», статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та пунктів 2.1 та 2.4 ПДР мати при собі договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і на вимогу поліцейського надати його до перевірки.

По-друге, відмова певного страховика в майбутньому відшкодувати шкоду, яка можливо буде заподіяна життю та здоров`ю особі під час дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбудеться внаслідок, зокрема, військових конфліктів під час дії воєнного стану, є припущенням позивача, оскільки такі обставини у спірних відносинах місця не мали. Однак, навіть за їх наявності, позивач не може бути звільнена від відповідальності за відсутність страхового полісу під час керування транспортним засобом.

Крім того, запровадження воєнного стану саме по собі не передбачає, що страховий випадок настане саме через військовий конфлікт, іншими словами, підстави для виплати страхового відшкодування не обмежуються шкодою, яка настала в результаті дорожньо-транспортної пригоди, якщо вона відбулася внаслідок військових конфліктів.

На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскільки вчинення позивачем порушення п. 2.1.ґ ПДР підтверджено належними і допустимими доказами, слід вважати доведеним наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, що в свою чергу підтверджує, що оскаржувана постанова серії БАВ № 264320 від 27.05.2022 винесена на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, зміст постанови відповідає вимогам ст. ст. 283-284 КУпАП, а адміністративне стягнення накладено в межах санкції вказаної статті.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

За визначенням, наведеним у ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд прийшов до вичерпних юридичних висновків на підставі встановлених фактичних обставин справи та правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст. ст. 242, 243, 250, 286, 308, 310, 315, 316?, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 07.07.2022 по справі № 552/2403/22 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення та не підлягає оскарженню в силу приписів ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій