Справа № 380/13846/22
Суддя: Клименко Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА
З ПИТАНЬ ЗАЛИШЕННЯ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ БЕЗ РОЗГЛЯДУ
13 грудня 2022 року м. Львів
ОСОБА_1 звернулася до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, передбачених пунктами «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», про що прийняти відповідне рішення, наступні періоди: з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року і з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року вихователь диткомбінату № 19 Стрийського заводу «Металіст» (п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій, як це передбачено пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- покласти на відповідача судові витрати.
Ухвалою судді від 07 жовтня 2022 року відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без повідомлення (виклику) сторін.
Ухвалою судді від 07 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 після відкриття провадження у справі залишено без руху, а особі, що звернулася із позовною заявою, встановлено в п`ятиденний строк з дня вручення цієї ухвали усунути недоліки у спосіб подання до суду заяви (клопотання) про поновлення строку звернення до адміністративного суду та докази поважності причин його пропуску.
На виконання вимог вказаної ухвали від представника позивачки через канцелярію суду 14 листопада 2022 року надійшла заява про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, з огляду на що суд ухвалою від 14 листопада 2022 року відповідно до вимог частини чотирнадцятої статті 171 КАС України продовжив розгляд справи.
Вирішуючи клопотання відповідача від 21 жовтня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду та заяву представника позивачки від 14 листопада 2022 року про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки (частина 2 статті 44 КАС України).
Відповідно до частин першої, другої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
За змістом частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до абзацу першого частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, за загальним правилом, установленим статтею 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи передбачено шестимісячний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд відзначає, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Зокрема, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 грудня 2020 року у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/ несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 340/1019/19).
Предметом розгляду у цій справі є оцінка наявності/відсутності у позивачки права на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Отже, виплата вказаної грошової допомоги здійснюється особі при призначенні їй пенсії за віком.
Як слідує з матеріалів справи та не заперечується сторонами, пенсія за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивачці призначена з 30 липня 2021 року.
Таким чином, з моменту призначення пенсії за віком позивачка повинна була дізнатися про порушення своїх прав невиплатою грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій.
Крім того, як встановив суд, 12 листопада 2021 року позивачка звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою, у якій вказала, що виплату одноразової допомоги в розмірі 10 пенсій не отримала, оскільки період стажу роботи в дитячому закладі заводу «Металіст» не враховано до вислуги років. Просила повідомити про причини невиплати їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зі змісту цієї заяви слідує, що на момент її подання позивачка вже достеменно знала як про невиплату грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, так і про незарахування до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років, періодів роботи з 02 вересня 1982 року по 05 травня 1984 року і з 28 травня 1984 року по 24 листопада 1999 року на Стрийському заводі «Металіст» на посаді вихователя диткомбінату № 19.
Отже, позивачка пропустила встановлений частиною другою статті 122 КАС України шестимісячний строк звернення з цим позовом до суду.
Щодо покликань представника позивачки на те, що грошова допомога, яка мала бути виплачена позивачці, передбачена пунктом 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є складовою пенсійних виплат, а вимога про зобов`язання нарахувати та виплатити таку допомогу вимогою у спорі, пов`язаному із правом особи на соціальний захист, тому заявлені у цій справі вимоги не обмежуються строком звернення до суду суд зазначає таке.
У Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні, яка є соціальною і правовою державою, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).
Конституція України також встановлює, що громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх, зокрема, у старості та в інших випадках, передбачених законом; це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків фізичних та юридичних осіб, бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом (стаття 46).
Право на соціальний захист належить до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов, не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).
Застосовуючи строки у зазначеній сфері, потрібно розрізняти право особи на соціальний захист та право особи на судовий захист. Право на соціальний захист особи реалізується відповідним суб`єктом владних повноважень, як правило, органом пенсійного фонду за зверненням такої особи з проханням надати певний статус та здійснити відповідні виплати. У випадку якщо особа вважає, що існує спір у публічно-правовій сфері стосовно реалізації її права на соціальний захист, зумовлений протиправними рішеннями, діями або бездіяльність суб`єкта владних повноважень, така особа може звернутися до адміністративного суду з позовом, що буде уже способом реалізації права на судовий захист. Згідно з Конституцією України право особи на соціальний захист гарантується, в першу чергу, статтею 46, а право на судовий захист, зокрема, - статтями 55 та 124.
Строки у сфері соціального захисту застосовує відповідний суб`єкт владних повноважень або суд, у випадку, визнання рішення, дії чи бездіяльності відповідного суб`єкта протиправними та задоволення позову особи. У свою чергу, строк на звернення до суду застосовується виключно судом, як правило, на етапі прийняття рішення про відкриття провадження в адміністративній справі. Строк звернення до суду стосується виключно питання прийняття до розгляду або відмови у розгляді позовних вимог по суті, але не застосовується для прийняття рішення про задоволення чи не задоволення таких вимог, а також періоду протягом якого такі вимоги підлягають задоволенню.
Суд також виходить з того, що у триваючих правовідносинах суб`єкт владних повноважень протягом певного проміжку часу ухиляється від виконання своїх зобов`язань (триваюча протиправна бездіяльність) або допускає протиправну поведінку (триваюча протиправна діяльність) по відношенню до фізичної або юридичної особи. Прикладом таких правовідносин є правовідносини, що виникають у сфері реалізації прав громадян на соціальних захист (пенсійне забезпечення, виплата заробітної плати тощо).
Важливо, що предметом позову в категорії справ стосовно соціального захисту є дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, пов`язані з соціальними виплатами, які можуть бути регулярними, періодичними, одноразовими, обмеженими в часі платежами, а тому строк на соціальний захист та строки звернення до суду залежать також від виду відповідного платежу як форми соціального захисту з боку держави.
Відлік строків для звернення з метою реалізації права на соціальний захист розпочинається з моменту отримання відповідним суб`єктом владних повноважень заяви особи, до якого додано пакет необхідних документів. У свою чергу, відлік строків для звернення до суду (у випадку незгоди особи з відповідним рішенням, дією чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду зазначеної заяви) розпочинається з моменту, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про таке порушення своїх прав, якщо інше прямо не передбачено законом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 522/2738/17, у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 646/6250/17, від 30 жовтня 2018 року у справі № 493/1867/17, від 22 січня 2019 року у справі № 201/9987/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 380/5202/20, які суд враховує в силу вимог частини 5 статті 242 КАС України.
З огляду на викладене суд відзначає, що на спірні правовідносини, які виникли між сторонами, поширюються вимоги щодо шестимісячного строку на звернення до суду, а тому доводи представника позивачки про те, що заявлені у межах цього спору вимоги не обмежуються строком звернення до суду належить відхилити.
Разом з тим, оцінюючи поважність причин пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду, які зазначені у заяві від 14 листопада 2022 року, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
В той же час поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог КАС України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.
Суд враховує доводи представника позивачки про те, що у позивачки були складні життєві обставини, які перешкоджали своєчасному зверненню з позовом до суду, а саме важка хвороба матері та її смерть 05 липня 2022 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .
Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні».
Указами Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022, від 18 квітня 2022 року № 2593/2022, від 17 травня 2022 року № 341/2022, від 12 серпня 2022 року № 573/2022, від 07 листопада 2022 року № 757/2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено.
24 лютого 2022 року Рада суддів України прийняла рішення щодо вжиття невідкладних заходів для забезпечення сталого функціонування судової влади в Україні в умовах припинення повноважень ВРП та воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією з боку РФ, а 02 березня 2022 року опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану. Так, судам, зокрема, рекомендовано по можливості продовжувати процесуальні строки щонайменше до закінчення воєнного стану.
Беручи до уваги викладені обставини у сукупності, враховуючи доводи представника позивачки щодо поважності причин пропуску строку звернення з позовом до суду, які наведені у заяві від 14 листопада 2022 року, суд уважає, що введення воєнного стану у державі призвело до вимушених змін в організації життя позивачки та, як наслідок, на можливість належного використання позивачкою своїх процесуальних прав та обов`язків, а тому такі є поважними причинами пропуску строку звернення до суду. Тому суд уважає, що позивачка пропустила строк звернення з цим позовом до суду з поважних причин, а тому його належить поновити.
За таких обставин суд доходить висновку у задоволенні клопотання відповідача від 21 жовтня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду належить відмовити. Водночас заяву представника позивачки від 14 листопада 2022 року про поновлення строку на звернення до адміністративного суду слід задовольнити, визнавши поважними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду та поновивши його.
Керуючись статтями 122, 123, 240, 241, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
У задоволенні клопотання відповідача від 21 жовтня 2022 року про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду відмовити.
Заяву представника позивачки від 14 листопада 2022 року про поновлення строку на звернення до адміністративного суду задовольнити.
Визнати поважними причини пропуску позивачкою строку звернення з цим позовом до суду та поновити його.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, окремо не оскаржується, заперечення щодо строку звернення до суду може бути викладено в апеляційній скарзі на рішення у цій справі.

Повний текст ухвали складено 13 грудня 2022 року.

Суддя Клименко О.М.