Справа № 640/17146/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

12 грудня 2022 року м. Київ № 640/17146/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Гарник К.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї документи

ОСОБА_1

до Секретаріату Кабінету Міністрів України в особі державного секретаря Яреми Олександра Йосиповича

про визнання протиправними та незаконними дій, скасування наказу, зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Секретаріату Кабінету Міністрів України в особі державного секретаря Яреми Олександра Йосиповича (далі по тексту - відповідач), адреса: 01008, місто Київ, вулиця Михайла Грушевського, будинок 12/2, в якій позивач просить:

- визнати протиправними та незаконними дії Секретаріату Кабінету Міністрів України та скасувати незаконний наказ № 714-к від 29 вересня 2014 року про надання відпустки та звільнення ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Секретаріат Кабінету Міністрів України поновити на відповідній посаді ОСОБА_1 , а якщо така посада скорочена або відсутня/ліквідована у штатному розписі Секретаріату Кабінету Міністрів України, зобов`язати Секретаріат Кабінету Міністрів України поновити ОСОБА_1 на рівнозначній посаді.

- стягнути з Секретаріату Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 22 жовтня 2014 року.

- відшкодувати моральну шкоду ОСОБА_1 , завдану неправомірними діями Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Підставою позову позивач вказує порушення суб`єктом владних повноважень прав внаслідок прийняття оскаржуваного наказу про звільнення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року підстави пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду з вказаною позовною заявою визнані неповажними, позовна заява залишена без руху та останній наданий строк для усунення виявлених судом недоліків шляхом подання до суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, в якій позивачу запропоновано зазначити інші підстави, з яких вона просить поновити пропущений строк разом з доказами поважності причин його пропуску.

09 грудня 2022 року на адресу суду надійшла заява позивача про поновлення строку звернення до суду з вказаною позовною заявою, в якій остання послалась на аналогічні обставини тим, що були викладені нею під час звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою, у зв`язку з чим, просила визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновити його.

З цього приводу, слід зауважити, що в ухвалі суду від 12 жовтня 2022 року вже зазначалось про те, що позивачем не надано жодних доказів того, що впродовж місця після звільнення, позивач була позбавлена можливості звернутись за наданням правової допомоги їй, більш того, до позовної заяви не додано жодних доказів того, що вона вимушена була здійснювати постійний цілодобовий догляд за своїм хворим чоловіком, а тому не мала можливості звернутись до суду своєчасно.

Таким чином, хвороба чоловіка та його смерть у 2020 році, припущення позивача щодо дій відповідача, звернення за наданням безоплатної правової допомоги через рік після смерті чоловіка, в даному випадку не можуть бути розцінені, як поважні підстави для звернення у жовтні 2022 року до адміністративного суду з позовною заявою про оскарження наказу відповідача, виданого у жовтні 2014 року.

Тобто, обставини, на які посилається позивач, не свідчать про відсутність реальної можливості звернутись до адміністративного суду, як і не свідчать про наявність об`єктивних непереборних обставин, що унеможливили своєчасне звернення до суду за захистом своїх прав, а тому не є поважною причиною для звернення до адміністративного суду з цим позовом з пропуском строку для такого звернення, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для визнання їх поважними.

Варто ще раз наголосити, що позивач була обізнана про своє звільнення у жовтні 2014 року, а звернулась до суду з цією позовною заявою 04 жовтня 2022 року, тобто, майже через ВІСІМ РОКІВ після спливу строку звернення до суду з цим позовом.

З урахуванням викладеного, підстави, зазначені позивачем у заяві про поновлення строку для звернення до суду, визнаються неповажними, у зв`язку з чим, позивачу необхідно надати суду заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду разом з доказами поважності причин його пропуску, в якій слід зазначити інші підстави для визнання причин пропуску строку поважними.

У відповідності до частини 1 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Тобто, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин, тобто, обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

В контексті наведеного слід зазначити, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

При цьому, положення "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке прийнято рішення або вчинені дії. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися, або вивчення норм чинного законодавства не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

У справах "Стаббігс та інші проти Великобританії" та "Девеер проти Бельгії" Європейський суд дійшов висновку, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.

Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 28 березня 2006 року у справі "Мельник проти України" зазначив, що правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності.

Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45).

Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Відповідно до пункту 9 частини 4 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява повертається позивачеві, у випадках, передбачених частиною 2 статті 123 цього Кодексу.

При цьому, слід наголосити, що строки звернення до адміністративного суду є аналогом інституту позовної давності, який належить до галузей матеріального приватного права. Під строком звернення до адміністративного суду з позовною заявою слід розуміти проміжок часу після виникнення спору у публічно - правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою про захист своїх прав, свобод чи інтересів, а дотримання такого строку звернення є однією з умов для реалізації права на звернення до суду. Після закінчення цього строку особа не втрачає права звернутися з адміністративним позовом, при цьому, законодавцем врегульовано питання щодо необхідності зазначення поважних підстав для поновлення такого строку.

Тобто, при визначенні наслідків пропущення строку звернення до адміністративного суду з позовною заявою застосовуються правила частини 2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України та не можуть застосовуватись правила статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України, якими врегульовано питання поновлення, продовження або відмови в такому поновленні чи продовженні процесуального строку саме щодо вчинення окремої процесуальної дії.

Аналізуючи викладені вище обставини та надані докази у їх сукупності, враховуючи те, що підстави, з яких пропущено строк звернення до суду визнані судом неповажними, приходжу висновку про наявність правових підстав для повернення позовної заяви.

На підставі вищевикладеного, керуючись пунктом 9 частини 4 статті 169, статтями 122, 123, 241-243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, -

УХВАЛИВ:

1. Визнати неповажними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до адміністративного суду з даною позовною заявою.

2. Позовну заяву ОСОБА_1 повернути позивачеві без розгляду.

3. Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

4. Копію ухвали разом з позовною заявою і доданими до неї документами надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник