Справа № 260/6164/21
Суддя: Луцович М.М.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

01 грудня 2022 року м. Ужгород№ 260/6164/21

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Луцович М.М.

при секретарі судових засідань Полянич В.І.

та осіб, що беруть участь у справі:

прокурора Черненко С.С.;

представника відповідача Гончарук А.Р.;

інші учасники справи в судове засідання не з`явилися;

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Керівника Ужгородської окружної прокуратури (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008) в інтересах держави в особі Департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації (м. Ужгород, пл. Народна, 4) до Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3,м. Ужгород,Закарпатська область,88000), де третя особа: КП "Парк культури та відпочинку "Під замком" (вул. Возєднання, 5, м. Ужгород, Закарпатська область,88000) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Керівник Ужгородської окружної прокуратури в інтересах Департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Ужгородської міської ради, де позивачем в якості третьої особи зазначено: КП "Парк культури та відпочинку "Під замком" про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що Ужгородською окружною прокуратурою в ході моніторингу використання земельних ділянок виявлено факт порушення природоохоронного законодавства на території м. Ужгорода. Зокрема, протягом 8 років не вживалися заходи щодо винесення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» площею 4,0 га у м. Ужгороді та не закріплено його межі в натурі (на місцевості), що в свою чергу унеможливлює його належне використання та зберігання, існує ймовірність використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки межі парку не винесено в натуру. Так, предстставник прокуратури зазначає, що бездіяльність відповідача щодо невжиття заходів по винесенню меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» площею 4,0 га у м. Ужгороді та не закріплення її меж в натурі (на місцевості) є протиправною, а тому необхідно зобов`язати Ужгородську міську раду вжити заходів по винесенню меж та закріпити його межі в натурі (на місцевості).

У судовому засіданні представник прокуратури підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив задовольнити такі.

Представник Департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату час та місце судового розгляду, однак надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Також, Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації надіслав відповідь на відзив, згідно якого підтримав позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову в повному обсязі з мотивів викладених у відзиві на позов, вказавши на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що Ужгородська окружна прокуратура зверталась з повідомленням до Державної екологічної інспекції у Закарпатській області про виявлені порушення вимог природоохоронного законодавства та не з`ясовано питання щодо реалізації інспекцією наданих їм законом повноважень у сфері використання об`єкту природно-заповідного фонду. Представник відповідача зазначає, що керівник Ужгородської окружної прокуратури перебрав на себе функції іншого державного органу - Державної екологічної інспекції. Департамент екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації не є центральним органом виконавчої влади» що реалізує державну політику із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, а виступає виконавчим органом на місцях, що забезпечує реалізацію державної політики у сферах охорони навколишнього природного середовища. Ужгородською міською радою розроблено та затверджено проект землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий», який погоджено у встановленому законом порядку та розроблено план території до відповідного проекту землеустрою. Таким чином, представник відповідача наголошував, що Ужгородською міською радою здійснено забезпечення та організацію проведення робіт з винесення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» та відсутні підстави для задоволення позову.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Ужгородською окружною прокуратурою в ході моніторингу використання земельних ділянок виявлено факт порушення природоохоронного законодавства на території м. Ужгорода.

Так, рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради від 18.11.1969 № 414 «Про організацію фауно-флористичних заказників та взяття їх під охорону пам`яток природи на території Закарпатської області» «Парк ім. Горького» у м. Ужгород віднесено до об`єктів природньо-заповідного фонду місцевого значення та взято під охорону (а.с. 13-14).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 27.05.1992 № 75 «Про найменування вулиць, площ, набережних, провулків, мостів, скверів, парків та мікрорайонів міста Ужгорода» рішенням Закарпатської обласної ради від 26.05.2011 № 220 «Про перейменування об`єктів природно-заповідного фонду місцевого значення в області» змінено назву парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Парк ім. Горького» на «Підзамковий»

Відповідно до Положення про парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий», затвердженого наказом Державного управління охорони навколишнього природнього середовища в Закарпатській області від 19.10.2012 № 65 (далі - Положення) парк-пам`ятку садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» площею 4 га у м. Ужгороді входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, який не вилучається із земель м. Ужгорода.

Парк-пам`ятка згідно з рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів від 23.10.1984 № 253 «Про мережу територій та об`єктів природно-заповідного фонду» займає площу 4,0 га, розташований на березі р. Уж м. Ужгород Закарпатської області і знаходиться під охороною та збереженням Ужгородської міської ради.

Межі парку-пам`ятки встановлюються в натурі оформляються відповідними охоронними і межовими знаками наносяться на планово-картографічні матеріали територіальних органів Держгеокадастру, м. Ужгорода та Користувача, відображаються у відповідних формах статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма № 6-зем) та землевпорядній документації, обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій.

Парк-пам`ятку оголошено з метою охорони та збереження платану Другетів - найстарішого дерева серед насаджень міста Ужгорода.

Відповідно до ст. 53 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» Державним управлінням охорони навколишнього природного середовища в Закарпатській області згідно з охоронним зобов`язанням від 16.01.2013 платан Другетів - найстарішого дерева серед насаджень м. Ужгород, що зростає на території парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» загальною площею 4,0 га у м. Ужгороді передано під охорону землекористувачу (землевласнику) - Ужгородській міській раді без вилучення у землекористувача (а.с. 17-20).

Відповідно до вказаного охоронного зобов`язання Ужгородська міська рада бере на себе зобов`язання винести об`єкт в натуру та на планово-картографічний матеріал із збереженням меж територій, встановленням інформаційних щитів і знаків.

Частиною четвертою статті 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» визначено, що межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

Межі територій природно-заповідного фонду, що включені до складу територій природно-заповідного фонду без вилучення у землевласників та землекористувачів встановлюються на підставі проектів землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду розробляються для біосферних заповідників, природних заповідників, національних природних парків, регіональних ландшафтних парків, ботанічних садів, дендрологічних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва та зоологічних парків.

Порядок розроблення вищевказаних проектів землеустрою визначений статтею 47 Закону України «Про землеустрій» (далі - Закон).

Згідно з частиною третьою статті 47 Закону проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення розробляються на підставі укладених договорів між замовниками документації із землеустрою та її розробниками.

Замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі (частина перша статті 26 Закону).

В матеріалах справи наявне рішення Ужгородської міської ради XVII сесії VI від 18.06.2013 року 3966 «Про затвердження проекту землеустрою парку пам`ятки садово-паркового мистецтва «Підзамкови»» (а.с. 86).

Однак, згідно інформації Головного управління Держгеокадастру в Закарпатській області від 26.07.2021 № 10-7-0.2-5667/21 відомості про виготовлення документації з землеустрою на об`єкти природно-заповідного фонду по м. Ужгороду, в тому числі щодо парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» в управлінні відсутні (а.с. 27).

На момент звернення до суду із даною позовною заявою згідно даних публічно-кадастрової карти територія парку не сформована.

Таким чином, протягом 8 років не вживаються заходи щодо винесення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» площею 4,0 га у м. Ужгороді та не закріплено його межі в натурі (на місцевості), що в свою чергу унеможливлює його належне використання та зберігання, існує ймовірність використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, оскільки межі парку не винесено в натуру.

Враховуючи наведене, бездіяльність щодо невжиття заходів по винесенню меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» площею 4,0 га у м. Ужгороді та не закріплення її меж в натурі (на місцевості) є протиправною, а тому необхідно зобов`язати Ужгородську міську раду вжити заходів по винесенню меж та закріпити його межі в натурі (на місцевості).

Згідно ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

У статті 2 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади, а об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Відповідно до ст. 19 Земельного кодексу України землі України за цільовим призначенням поділяються на категорії, в тому числі землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення.

Згідно ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом;

Статтею 43 Земельного кодексу України та ч. 1 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» передбачено, що землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

У статті 79 Земельного кодексу України вказано, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно ч. 1 ст. 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Статтею 3 Закону України «Про природно-заповідний фонд» визначено, що до природно-заповідного фонду України належать штучно створені об`єкти - ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, пам`ятки природи, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва.

Згідно з ч. 4 ст. 7 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» межі територій та об`єктів природно-заповідного фонду встановлюються в натурі відповідно до законодавства. До встановлення меж територій та об`єктів природно-заповідного фонду в натурі їх межі визначаються відповідно до проектів створення територій та об`єктів природно-заповідного фонду.

У частині 3 ст. 26 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» вказано, що власники або користувачі земельних ділянок, водних та інших природних об`єктів, оголошених заказником, беруть на себе зобов`язання щодо забезпечення режиму їх охорони та збереження.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про природно-заповідний фонд України» охорона територій та об`єктів природно-заповідного фонду інших категорій покладається на підприємства, установи та організації, у віданні яких вони перебувають.

Органи місцевого самоврядування, місцеві державні адміністрації, виконавчі органи місцевого самоврядування сприяють охороні й збереженню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, виконанню покладених на них завдань.

Відповідно до ст. ст. 1, 2 Закону України «Про землеустрій» проект землеустрою - сукупність економічних, проектних і технічних документів щодо обґрунтування заходів з використання та охорони земель, які передбачається здійснити за таким проектом; цільове призначення земельної ділянки - використання земельної ділянки за призначенням, визначеним на підставі документації із землеустрою у встановленому законодавством порядку.

Землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів.

У статті 20 Закону України «Про землеустрій» вказано, що землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель, обмежених у використанні і обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).

Підставою для здійснення землеустрою відповідно до ст. 22 Закону України «Про землеустрій» є рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо проведення робіт із землеустрою, укладені договори між юридичними чи фізичними особами (землевласниками і землекористувачами) та розробниками документації із землеустрою, судові рішення.

Згідно ст. 25 вказаного Закону одним із видів документації із землеустрою є проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути землекористувачі.

Статтею 47 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що проекти землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів розробляються з метою:

а) збереження природного різноманіття ландшафтів, охорони довкілля, підтримання екологічного балансу;

б) створення місць для організованого лікування та оздоровлення людей, масового відпочинку і туризму;

в) створення приміських зелених зон, збереження і використання об`єктів культурної спадщини;

г) проведення науково-дослідних робіт;

ґ) встановлення меж водоохоронних зон та прибережних захисних смуг;

д) визначення в натурі (на місцевості) меж охоронних зон та інших обмежень у використанні земель, встановлених законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, а також інформування про такі обмеження землевласників, землекористувачів, інших фізичних та юридичних осіб.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 111 Земельного кодексу України обмеження у використанні земель (крім обмежень, безпосередньо встановлених законом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами) підлягають державній реєстрації в Державному земельному кадастрі у порядку, встановленому законом, і є чинними з моменту державної реєстрації.

Обмеження у використанні земель, безпосередньо встановлені законами та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами, є чинними з моменту набрання чинності нормативно-правовими актами, якими вони були встановлені.

Відомості про обмеження у використанні земель зазначаються у схемах землеустрою і техніко-економічних обґрунтуваннях використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектах землеустрою щодо організації і встановлення меж територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного, історико-культурного, лісогосподарського призначення, земель водного фонду та водоохоронних зон, обмежень у використанні земель та їх режимоутворюючих об`єктів, проектах землеустрою, що забезпечують еколого-економічне обґрунтування сівозміни та впорядкування угідь, проектах землеустрою щодо відведення земельних ділянок, технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відомості про такі обмеження вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 та абзацу 1 ч. 3 ст. 186-1 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об`єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної,

Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Таким чином, на Ужгородську міську раду покладено обов`язок із організації проведення робіт із винесення меж парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» площею 4,0 га, що знаходиться в межах м. Ужгорода та закріплення їх в натурі (на місцевості).

Суть бездіяльності відповідача полягає у тому, що до цього часу не вжито всіх необхідний дій для оформлення землевпорядної документації парку-пам`ятки, не виконала покладені на неї вищезазначеними нормами повноваження. Законодавство України містить достатньо інструментів правової охорони земель природно-заповідного фонду.

Згідно ст. 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функції представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до статті 53 Кодексу адміністративного судочинства України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 (далі - Рішення Конституційного Суду України) державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.

В резолютивній частині Рішення Конституційного Суду України зазначено, що прокурори та їх заступники подають до суду позови саме в інтересах держави.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

У вказаному випадку інтерес держави полягає у необхідності неухильного дотримання вимог законодавства у сфері охорони об`єктів природно-заповідного фонду.

Відповідно до ст. ст. 13, 14 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством і перебуває під особливою охороною держави.

Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» (далі - Закон) передбачено, що природні ресурси України є власністю Українського народу.

Згідно зі ст. 5 цього ж Закону державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Управління охороною навколишнього природного середовища полягає у здійсненні в цій галузі функцій спостереження, дослідження, стратегічної екологічної оцінки, оцінки впливу на довкілля, контролю, прогнозування, програмування, інформування та іншої виконавчо-розпорядчої діяльності.

Статтею 16 Закону України «Про охорону навколишнього природнього середовища» визначено, що державне управління в галузі охорони навколишнього природного середовища здійснюють Кабінет Міністрів України, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві ради та виконавчі органи сільських, селищних, міських рад, державні органи по охороні навколишнього природного середовища і використанню природних ресурсів та інші державні органи відповідно до законодавства України.

Державними органами управління в галузі охорони навколишнього природного середовища і використання природних ресурсів є центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації, а на території Автономної Республіки Крим - орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища та інші державні органи, до компетенції яких законами України віднесено здійснення зазначених функцій.

Відповідно до ст. 20-4 Закону до компетенції обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері охорони навколишнього природного середовища належить забезпечення реалізації державної політики у сфері заповідної справи, формування, збереження та використання екологічної мережі, здійснення управління та регулювання у сфері охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду України на відповідній території та вирішення інших питань у сфері охорони навколишнього природного середовища відповідно до закону.

Згідно п.п. 1.1, 1.2 Положення про Департамент екології та природніх ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації (далі - Департамент), затвердженого розпорядженням голови Закарпатської обласної державної адміністрації від 24.04.2028 № 232 Департамент є самостійним структурним підрозділом Закарпатської обласної державної адміністрації, утворюється розпорядженням голови облдержадміністрації, безпосередньо підпорядкований голові облдержадміністрації, а також підзвітний і підконтрольний Міністерству екології та природних ресурсів України.

Відповідно до п. 2.2 Положення Департамент здійснення регулювання у сферах охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення та охорони природних ресурсів, забезпечення екологічної безпеки, у сфері поводження з відходами (крім поводження з радіоактивними відходами), пестицидами та агрохімікатами, організації, охорони і використання територій та об`єктів природно-заповідного фонду України.

Подання прокуратурою даної позовної заяви обумовлено необхідністю відновлення та захисту порушених інтересів держави, які полягають у неухильному дотриманні режиму охорони та використання об`єкта природно-заповідного фонду.

Твердження про те, що «правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» висловлене і Європейським судом з прав людини у своєму рішенні у справі «Трегубенко проти України» від 10.11.2004. Вказані висновки знайшли своє відображення у правовій позиції Верховного Суд України по справі № 6-92цс13.

Так, тривале не оформлення належним чином меж території природно-заповідного фонду загрожує збереженню природного комплексу, може призвести до незаконного вибуття таких земельних ділянок з комунальної власності, забороненої законодавством діяльності на них.

Прокурор звертається до суду з даним позов в інтересах держави особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних відносинах - Департаменту екології та природніх ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації, оскільки позивач не неналежним чином здійснює повноваження у сфері охорони навколишнього природнього середовища, до компетенції якого вони відносяться.

Згідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 241, ч. 3 ст. 243, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Керівника Ужгородської окружної прокуратури (пл. Народна, буд. 4,м. Ужгород,Закарпатська область,88008, ) в інтересах держави в особі Департаменту екології та природних ресурсів Закарпатської обласної державної адміністрації (м. Ужгород, пл. Народна, 4, ) до Ужгородської міської ради (пл. Поштова, буд. 3,м. Ужгород,Закарпатська область,88000, ), де третя особа: КП "Парк культури та відпочинку "Під замком" (вул. Возєднання, 5, м. Ужгород, Закарпатська область,88000) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

2. Визнати протиправною бездіяльність Ужгородської міської ради щодо не проведення робіт із винесення меж парку-памятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий»

3. Зобов`язати Ужгородську міську раду відповідно до вимог чинного законодавства України забезпечити організацію проведення робіт із винесення меж парку-памятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Підзамковий» площею 4,0 га., який знаходиться на території м. Ужгорода та закріплення його в натурі (на місцевості).

4. Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду в строки визначені ст. 295 КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

СуддяМ.М. Луцович

Відповідно до ч. 3 ст. 243 КАС України рішення суду у повному обсязі складено та підписано 06.12.2022 року.