Справа № 640/5887/22
Суддя: Мєзєнцев Євген Ігорович
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/5887/22 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Файдюка В.В., Собківа Я.М., при секретарі Войтковській Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 01.02.2022 року № 220.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представником відповідача було подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 січня 2022 року на підставі направлень та наказу від 06.09.2021 року № 591 Центральним МГУ ДПС по роботі з великими платниками податків проведено планову виїзну документальну перевірку ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків і зборів, дотримання вимог валютного та іншого законодавства та з метою контролю за правильністю нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2019 року по 30.06.2021 року, за результатами якої складено акт № 18/31-00-07-02-02/40637393.

Висновками акту перевірки встановлено, зокрема, порушення: п. 141.4.2 п. 141.4 ст.141 ПКУ, що призвело до заниження податку з доходів нерезидентів у загальній сумі 2 098 343,00 грн. в т.ч.: за 1 квартал 2019 року в сумі 387 800,00 грн., за 2 квартал 2019 року в сумі 584 968,00 грн.; за 3 квартал 2019 року в сумі 137 209,00 грн.; за 4 квартал 2019 року в сумі 185 935,00 грн.; за 1 квартал 2020 року в сумі 258 599,00 грн.; за 2 квартал 2020 року в сумі 115 308,00 грн., за 3 квартал 2020 року в сумі 76 551,00 грн.; за 4 квартал 2020 року в сумі 109 185,00 грн.; за 1 квартал 2021 року в сумі 117 084,00 грн., за 2 квартал 2021 року в сумі 125 704,00 грн.

01 лютого 2022 року Центрального МГУ ДПС по роботі з великими платниками податків на підставі висновків акту перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення № 220, яким за порушення п. 141.4.2 п. 141.4 ст.141 Податкового кодексу України, на підставі пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 та п. 58.1 ст. 58, пп. 20.1.19, п. 20.1 ст. 20, п. 123.1 ст. 123 Податкового кодексу України та п. 125-1.1, ст. 125-1, пп.141.4.2, п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» збільшено суму грошового зобов`язання з податків та зборів, пені з податку на доходи фізичних осіб у розмірі 2 247 452, 00 грн., в тому числі 2 098 343,00 грн. за податковим зобов`язанням та 149 109, 00 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами).

Не погоджуючись з вказаним податковим повідомленням-рішенням позивач їх оскаржив до суду.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

За змістом підпункту 14.1.54 пункту 14.1 статті 14 ПК України (тут і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) під доходом з джерелом походження з України розуміється будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

У відповідності до підпункту 134.1.3 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є, зокрема, дохід (прибуток) нерезидента, що підлягає оподаткуванню згідно з пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу, з джерелом походження з України.

Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного, зокрема, у пункті 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати (пункт 137.3 статті 137 ПК України).

Особливості оподаткування нерезидентів передбачені п. 141.4 ст. 141 ПК України.

Для цілей цього пункту під доходами, отриманими нерезидентом із джерелом їх походження з України, розуміються, зокрема, дивіденди, які сплачуються резидентом (пп. «б» пп. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПКУ).

Згідно з пп. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею.

Відповідно до пункту «ґ» пп. 141.4.1 п. 141.4 ст. 141 ПК України, для цілей цього пункту такими доходами є, зокрема, лізингова/орендна плата, що вноситься резидентами на користь нерезидента - лізингодавця/орендодавця за договорами оперативного лізингу/оренди;

Відповідно до пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, резидент, у тому числі фізична особа - підприємець, фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, або суб`єкт господарювання (юридична особа чи фізична особа - підприємець), який обрав спрощену систему оподаткування, або інший нерезидент, який провадить господарську діяльність через постійне представництво на території України, які здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.4-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, що сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності. Вимоги цього абзацу не застосовуються до доходів нерезидентів, що отримуються ними через їх постійні представництва на території України.

Водночас, матеріалами справи встановлено, що 29.09.2017 між ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС», як орендарем, та «MaxiRail OU» (Естонія), як орендодавцем, укладено договір оренди залізничного рухомого складу №01/09-2017 (далі - Договір), відповідно до пункту 1.1 якого орендодавець зобов`язаний передати, а орендар прийняти в оренду залізничний рухомий склад орендодавця, технічно справний та комерційно придатний до перевезень.

Пунктом 2.1 вказаного Договору визначено, що передача рухомого складу в оренду здійснюється на залізничній станції навантаження на території України та оформляється актом приймання-передачі. Датою початку оренди вважається дата підписання актів приймання-передачі. Доставка рухомого складу до місця передачі в оренду до кордону України здійснюється орендодавцем, по території України орендарем.

Відповідно до пункту 2.2 Договору акти приймання-передачі підписуються уповноваженими представниками сторін. В актах приймання-передачі фіксуються номера вагонів, модель, вид рухомого складу і дати побудови рухомого складу, що передається в оренду. Технічний стан рухомого складу, що передається в оренду, а також номер вагона, модель, дата побудови вагона, номера колісних пар і литих деталей візка, фіксуються в актах технічного огляду.

Пунктом 4.1 Договору визначено, що оренда плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу з дати прибуття рухомого складу на станцію прикордонного переходу України (згідно календарного штемпеля станції навантаження). Сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці рухомого складу, які були передані в оренду у відповідності до п. 1.1. даного договору.

Розмір орендної плати погоджений сторонами пунктом 4.2 Договору та неодноразово змінювався протягом терміну його дії, на підтвердження чого сторони укладали відповідні додаткові угоди.

Пунктом 4.3 Договору передбачено, що орендна плата сплачується орендарем шляхом попередньої оплати, до 10-го числа поточного місяця оренди, на підставі рахунка орендодавця. Орендна плата здійснюється в доларах США.

На виконання умов укладеного Договору № 01/09-2017 сторони оформили акти приймання-передачі вагонів від 02.02.2018, 04,04.2018, 01.05.2018, 17.05.2018. 05.06.2018, 28.06.2018, 06.07.2018, 19.11.2018, 20.11.2018, відповідно до яких ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» отримало у користування 49 напіввагонів.

На виконання умов Договору № 01/09-2017 сторони оформили акти виконаних робіт: б/н від 30.06.2021 на суму 14 417,82 доларів США, б/н від 31.05.2021 на суму 10 643,00 доларів США, б/н від 30.04.2021 на суму 11 629,74 доларів США, б/н від 31.03.2021 на суму 11 386,77 доларів США, б/н від 28.02.2021 на суму 5 086,44 доларів США, б/н від 31.01.2021 на суму 6 311,88 доларів США, б/н від 31.12.2020 на суму 22 390,06 доларів США, б/н від 30,11.2020 на суму 13 318,20 доларів США, б/н від 31.10.2020 на суму 4 557,00 доларів США, б/н від 30.09.2020 на суму 4 410,00 доларів США, б/н від 31.08.2020 на суму 4 557,00 доларів США, б/н від 31.07.2020 на суму 7 898,80 доларів США, б/н від 30.06.2020 на суму 3 381,00 доларів США, б/н від 31.05.2020 на суму 3 493,70 доларів США, б/н від 30.04.2020 на суму 8 820,00 доларів США, б/н від 31.03.2020 на суму 19 747,00 доларів США, б/н від 29.02.2020 на суму 21 315,00 доларів США, б/н від 31.01.2020 на суму 34 937,00 доларів США, б/н від 31.12.2019 на суму 34 937,00 доларів США, б/н від 30.11.2019 на суму 27 783,00 доларів США, б/н від 31.10.2019 на суму 17 240,65 доларів США, 5/н від 30.09.2019 на суму 14 700,00 доларів США, б/н від 31.08.2019 на суму 15 190,00 доларів США, б/н від 31.07.2019 на суму 29 316,70 доларів США, б/н від 10.06.2019 на суму 29 400,00 доларів США, б/н від 31.05.2019 на суму 30 380,00 доларів США, б/н від 30.04.2019 на суму 48 510,00 доларів США, б/н від 31.03.2019 та суму 50 127,00 доларів США, б/н від 28.02.2019 на суму 45 276,00 доларів США, б/н від 31.01.2019 на суму 50 127,00 доларів США.

Також встановлено, що 31.08.2018 між ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС», як орендарем, та «AS Kunda Тrans» (Естонія), як орендодавцем, укладено договір оренди залізничного рухомого кладу № 2-187/08-18 (далі - Договір № 2-187/08-18).

Відповідно' до умов пункту 1.1 Договору № 2-187/08-18 орендодавець зобов`язаний передати, а орендар прийняти в оренду залізничний рухомий склад орендодавця, технічно справний та комерційно придатний до перевезень. Номера рухомого складу, кількість, модель, рік побудови і вид рухомого складу вказуються в додатках (актах технічного огляду, актах приймання-передачі) до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.1 Договору № 2-187/08-18 визначено, що передача рухомого складу оренду здійснюється на залізничній станції навантаження на території України та оформляється актом приймання-передачі. Датою початку оренди вважається дата підписання актів приймання-передачі. Доставка рухомого складу до місця передачі в оренду по території Естонії, Латвії, Білорусі здійснюється за рахунок орендодавця, по території України за рахунок орендаря.

Відповідно до пункту 2.2 Договору № 2-187/08-18 акти приймання-передачі підписуються уповноваженими представниками сторін. В актах приймання-передачі фіксуються номера вагонів, модель, вид рухомого складу і дати побудови. Технічний стан рухомого складу, що передається в оренду, фіксується в актах технічного огляду.

Пунктом 4.1 Договору № 2-187/08-18 визначено, що оренда плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу з дати прибуття рухомого складу на першу станцію прикордонного переходу України (згідно календарного штемпеля станції навантаження) і до дати відправлення зі станції останнього навантаження при поверненні орендодавцю, але не пізніше закінчення терміну дії вантажної митної декларації (в митному режимі - «тимчасове ввезення»), Сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці рухомого складу, які були передані в оренду у відповідності до п. 1.1. даного договору.

Розмір орендної плати погоджений сторонами пунктом 4.2 Договору № 2-187/08-18 та неодноразово змінювався протягом терміну його дії, на підтвердження чого сторони укладали відповідні додаткові угоди.

Пунктом 4.3 Договору № 2-187/08-18 передбачено, що орендна плата сплачується орендарем протягом 3-х банківських днів з дати підписання актів наданих послуг, на підставі отриманого рахунка орендодавця.

Па виконання умов укладеного Договору № 2-187/08-18 сторони оформили акт приймання-передачі вагонів від 01.09.2018, відповідно до яких ТОВ «РЕЙД ЛОДЖИСТІКС» отримало у користування 10 напіввагонів.

На виконання умов укладеного Договору № 2-187/08-18 сторони оформили акти виконаних робіт б/н від 31.01.2019 на суму 8 370,00 доларів США, б/н від 28.02.2019 на суму 7 560,00 доларів США, б/н від 31.03.2019 на суму 7 370,00 доларів США, б/н від 30,04.2019 на суму 8 100,00 доларів США, б/н від 31.05.2019 на суму 8 370,00 доларів США, б/н від 30.06.2019 на суму 7 236,00 доларів США, б/н від 31.07.2019 на суму 60,00 доларів США, б/н від 31.08.2019 на суму 2 280,00 доларів США, б/н від 30.09.2019 на суму 3 000,00 доларів США, б/н від 31.10.2019 на суму З 100,00 доларів США, б/н від 30.11.2019 на суму 6 000,00 доларів США, б/н від 31.12.2019 на суму 6 200,00 доларів США, б/н від 31.01.2020 на суму 6 200,00 доларів США, б/н від 29.02.2020 на суму 3 770,00 доларів США, б/н від 31,03.2020 на суму 3 410,00 доларів США, б/н від 30.04.2020 на суму 1 800,00 доларів США, б/н від 31.05.2020 на суму 1 860,00 доларів США, б/п від 30.06.2020 на суму 1 800,00 доларів США, б/н від 31.07.2020 па суму 2 790,00 доларів США, б/п від 31.08.2020 на суму 3 760,30 доларів США, б/п від 30.09,2020 на суму 3 975,00 доларів США, б/н від 31.10.2020 на суму 4 541,50 доларів США, б/н від 30.11.2020 на суму 4 392,00 доларів США, б/н від 31.12.2020 на суму 2 582,30 доларів США, б/н від 31.01.2021 на суму 1 134,72 доларів США, б/н від 28.02.2021 на суму 1 110,42 доларів США, б/н від 31.03.2021 на суму 2 630,82 доларів США, б/н від 30.04.2021 на суму 3 333,21 доларів США, б/н від 31.05.2021 на суму 3 550,12 доларів США, б/н від 30.06.2021 на суму 4 292,00 доларів США.

Також, 10.04.2019 між ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС», як орендарем, та «LOGISTOR AS» (Естонія), як орендодавцем, укладено договір оренди залізничного рухомого складу № СА.ПС 100419 (далі - Договір № СА.ПС 100419).

Відповідно до умов пункту 1.1 Договору № СА.ПС 100419 орендодавець зобов`язаний передати, а орендар прийняти в оренду залізничний рухомий склад орендодавця, технічно справний та комерційно придатний до перевезень. Номера рухомого складу, кількість, модель, рік побудови і вид рухомого складу вказуються в додатках (актах технічного огляду, актах приймання-передачі) до даного договору, які є його невід`ємною частиною.

Пунктом 2.1 Договору № СА.ПС 100419 визначено, що орендар приймає в оренду по акту приймання-передачі, який складається і підписується орендодавцем і орендарем по даті календарного штемпеля в перевізних документах, яка підтверджує прибуття рухомого складу на першу станцію навантаження, вказану орендарем.

Відповідно до пункту 2.2 Договору № СА.ПС 100419 акти приймання-передачі підписуються уповноваженими представниками сторін. В актах приймання-передачі фіксуються номера вагонів, модель, вид рухомого складу, дата побудови, технічний стан рухомого складу, переданого в оренду.

Пунктом 4.2 Договору № СА.ПС 100419 визначено, що оренда плата нараховується за кожну добу оренди рухомого складу. Сума договору в цілому складається з орендної плати за всі одиниці рухомого складу, які були передані в оренду у відповідності до п. 1.1. даного договору і складається і з сум виставлених рахунків.

Розмір орендної плати, відповідно до пункту 4.3 Договору № СА.ПС 100419, погоджується сторонами в протоколах погодження ціни.

Пунктом 4.4 Договору № СА.ПС 100419 передбачено, що орендна плата сплачується протягом 5-ти банківських днів з дати підписання сторонами акта наданих послуг, на підставі наданого орендодавцем рахунка.

На виконання умов укладеного Договору № СА.ПС 100419 сторони оформили акти приймання-передачі вагонів від 01.06.2019 та від 09.06,2019, відповідно до яких ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» отримало у користування 2 критих вагони. Варто зауважити, що в Акті перевірки безпідставно та всупереч наданих документів зазначено, що ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» за вказаним Договором № СА.ПС 100419 прийняв в орендне користування напіввагони.

На виконання умов укладеного Договору № СА.ПС 100419 сторони оформили акти виконаних робіт № 1-КР від 30.06.2019 на суму 1 456,00 доларів США, № 2-КР від 31.07.2019 на суму 1 736,00 доларів США, № З-КР від 31.08.2019 на суму 1 736,00 доларів США, № 4-КР від 30.09.2019 на суму 1 680,00 доларів США, № 5-КР від 31.10.2019 на суму 1736,00 доларів США, № 6-КР від 30.11.2019 на суму 1 288,00 доларів США, № 7-КР від 31.12.2019 на суму 140,00 доларів США, № 8-КР від 31.01.2020 на суму І 064,00 доларів США, № 9-КР від 29.02.2020 на суму 1 624,00 доларів США, № 10-КР від 31.03.2020 на суму 1 736,00 доларів США. № 11-КР від 30.04.2020 на суму 1 200,00 доларів США, № 12-КР від 31.05.2020 на суму І 116,00 доларів США, № 13-КР від 30.06.2020 на суму 864,00 доларів США, № 14-КР від 31.07.2020 на суму 1 116,00 доларів США, № 15-КР від 31.08.2020 на суму І 116.00 доларів США, № 16-КР від 30.09.2020 на суму 1 080,00 доларів США, № 17-КР від 31.10.2020 на суму 1 116,00 доларів США, № 12-КР від 30.11.2020 на суму 1 080.00 доларів США, № 19-КР від 31.12.2020 на суму 1 116,00 доларів США, № 20-КР від 31.01.2021 на суму 1 116,00 доларів США, № 21-КР від 28.02.2021 на суму 756,00 доларів США, № 22-КР від 31.03.2021 на суму 837,00 доларів США, № 23-КР від 30.04.2021 на суму 405,00 доларів США, № 24-КР від 31.05.2021 на суму 783,00 доларів США, № 25-КР від 30.06.2021 на суму 900,00 доларів США.

У той же час, перевіркою встановлено, що під час здійснення виплат на користь компаній «MaxiRail OU», «AS Kunda Тrans» та «LOGISTOR AS» (Естонія) доходів із джерелом їх походження з України, ТОВ «РЕЙЛ ЛОДЖИСТІКС» не утримувало та не сплачувало до бюджету податок на прибуток іноземних юридичних осіб, чим було порушено вимоги п. 141.4.2 п. 141.4 ст.141 ПКУ, посилаючись на п. 7 та п.21 Конвенції між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на дохід та майно, дата набрання чинності 24 грудня 1996 року.

Відповідно до п. 3.2 ст. 3 ПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Пунктом 103.1 статті 103 ПК України передбачено, що застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.

Відповідно до п.103.2 ст.103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором) і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.

Так, 10.05.1996 року між Урядом України і Урядом Естонської Республіки було підписано Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та попередження податкових ухилень стосовно податків на доход і майно (дата набрання чинності для України: 25.12.1997/ далі - Конвенція).

Відповідно до ст.2 Конвенції («Податки, на які поширюється Конвенція») ця Конвенція застосовується до податків на доходи і на майно, що стягується від імені Договірної Держави або її політико-адміністративних підрозділів, або місцевих органів влади, незалежно від способу їх стягнення. (п.1). Податками на доход і на майно вважаються всі податки, що справляються від загальної суми доходу та від загальної суми майна або з окремих їх елементів, включаючи податки на доходи від відчужування рухомого або нерухомого майна і податки, що справляються з доходів від приросту вартості майна (п.2).

Існуючими податками, на які поширюється Конвенція, зокрема, є: а) в Україні: (i) податок на прибуток підприємств (podatoknaprybutokpidpryjemstv); і (ii) прибутковий податок з громадян (prybutkovyjpodatok z gromadian) (надалі "український податок").

Відповідно до ст.7 Конвенції («Прибуток від комерційної діяльності») прибуток підприємства Договірної Держави оподатковується тільки у цій Державі, якщо тільки це підприємство не здійснює комерційної діяльності в другій Договірній Державі через розташоване в ній постійне представництво. Якщо підприємство здійснює комерційну діяльність, як вказано вище, прибуток підприємства може оподатковуватися в другій Державі, але тільки в тій частині, яка стосується цього постійного представництва.

Стаття 103 ПК України регламентує порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України.

Так, застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України. (п.103.1 ст.103 ПК України).

Відповідно до п.103.4 ст.103 ПК України підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.

Згідно, наявних в матеріалах справи довідок, «MaxiRail OU», «AS Kunda Тrans» та «LOGISTOR AS» є резидентами Естонії на підставі Закону про податок на прибуток, що свідчить про те, що у позивача на цій підставі відсутній обов`язок щодо утримання податку з доходів виплачених на користь вказаних нерезидентів за послуги з оренди залізничного рухомого складу.

Водночас, відповідно до статті 12 Конвенції роялті, які виникають в одній Договірній Державі і сплачуються резиденту другої Договірної Держави, можуть оподатковуватись тільки у цій другій Державі.

Однак ці роялті можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо одержувач є фактичним власником роялті, то податок, що визначається таким чином, не може перевищувати 10 процентів загальної суми роялті.

Термін "роялті" при використанні в цій статті означає платежі будь-якого виду, що одержуються як відшкодування за користування або за надання права користування будь-яким авторським правом на літературні твори, твори мистецтва або науки (включаючи кінематографічні фільми, будь-які фільми або плівки для радіомовлення чи телебачення), будь-які патенти, торгові марки, дизайн або модель, план, таємну формулу або процес, або за користування, або за надання права користування промисловим, комерційним або науковим обладнанням, або за інформацію, що стосується промислового, комерційного або наукового досвіду (ноу-хау).

Отже, обов`язковою умовою правом користування має, зокрема, бути промислове, комерційне або наукове обладнання.

Конвенція не містить визначення терміну «промислове, комерційне або наукове обладнання», однак пунктом 2 статті 3 Конвенції визначено, що при її застосуванні Договірною Державою будь-який термін, не визначений у Конвенції, має те значення, яке надається йому законодавством цієї Держави щодо податків, на які поширюється ця Конвенція, якщо з контексту не випливає інше.

Як було встановлено вище, між позивачем та компаніями «MaxiRail OU», «AS Kunda Тrans» та «LOGISTOR AS» було укладено договори з оренди залізничного рухомого складу.

Відповідно до Закону України «Про залізничний транспорт» транспортні засоби - залізничний рухомий склад (вагони всіх видів, локомотиви, моторейковий транспорт) і контейнери.

Водночас, відповідно до Закону України «Про транспорт» до складу залізничного транспорту входять підприємства залізничного транспорту, що здійснюють перевезення пасажирів, вантажів, багажу, пошти, рухомий склад залізничного транспорту, залізничні шляхи сполучення, а також промислові, будівельні, торговельні та постачальницькі підприємства, навчальні заклади, технічні школи, дитячі дошкільні заклади, заклади охорони здоров`я, фізичної культури та спорту, культури, науково-дослідні, проектно-конструкторські організації, підприємства промислового залізничного транспорту та інші підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, що забезпечують його діяльність і розвиток.

За наведеного, суд дійшов виснвоку, що залізничний рухомий склад у розумінні законодавства України є транспортним засобом.

Крім того, суд звертає увагу, що за приписами п.5 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», затвердженого Міністерством фінансів України від 27.04.2000 №92, для цілей бухгалтерського обліку основні засоби класифікуються за такими групами: 5.1. Основні засоби; 5.1.1. Земельні ділянки; 5.1.2. Капітальні витрати на поліпшення земель, не пов`язані з будівництвом; 5.1.3. Будівлі, споруди та передавальні пристрої; 5.1.4. Машини та обладнання; 5.1.5. Транспортні засоби; 5.1.6 Інструменти, прилади, інвентар (меблі); 5.1.7 Тварини, які не пов`язані із сільськогосподарською діяльністю; 5.1.8. Багаторічні насадження, які не пов`язані із сільськогосподарською діяльністю, а також плодоносні рослини; 5.1.9. Інші основні засоби.

Таким чином, Національне положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби» відокремлює поняття «Машини та обладнання» і «Транспортні засоби», і виділяє їх в окремі види основних засобів для цілей бухгалтерського обліку.

Крім того, національне законодавство не містить поняття «промислова власність».

Відповідно до Паризької конвенції про охорону промислової власності від 20 березня 1983 року, об`єктами охорони промислової власності є патенти на винаходи, корисні моделі, промислові зразки, товарні знаки, знаки обслуговування, фірмові найменування та вказівки про походження чи найменування місця походження, а також припинення недобросовісної конкуренції.

Отже, Паризька конвенція відносить до об`єктів промислової власності патенти на винаходи, корисні моделі, промислові зразки, які можуть бути використані як патентовласниками(ліцензіарами), так і іншими особами тільки шляхом передачі їх третім особам в користування або право користування об`єктами промислової власності на підставі ліцензійних договорів, а не договорів оренди, за що користувач (ліцензіат) виплачує правовласнику платежі у формі роялті.

Суд зазначає, що основним правом, заради якого, власне, й укладається ліцензійний договір, є право на винагороду та інші виплати за використання предмета ліцензії.

При цьому, саме поняття «роялті» передбачає платежі за користування або право на використання об`єктів інтелектуальної власності або об`єктів промислової власності - винаходи, корисні моделі, промислові зразки, тощо. При цьому залізничний вагон не відповідає вищевказаним критеріям, оскільки є самохідним транспортним засобом та не охороняється авторським правом.

Таким чином, плата за користування обладнанням буде розглядатися як роялті тільки у випадку, якщо таке обладнання відповідає ознакам об`єктів промислової власності та має конструктивно-відокремлені частини, нові технічні рішення, на використання якого передаються авторські права на підставі ліцензійних угод.

Водночас, залізничний рухомий склад (вагони), що є предметом договорів оренди, укладених позивачем з «MaxiRail OU» (Естонія), «Kunda Trans AS» (Естонія) та «LOGISTOR AS» (Естонія), не є інноваційним обладнанням, не охороняється авторським правом та не охоплюється поняттям промислове, комерційне або наукове обладнання у розмінні Конвенції. Досліджені судом договори оренди залізничного рухомого складу не містять жодних істотних умов ліцензійних договорів та не відносяться до договорів у сфері інтелектуальної власності, на підставі яких можуть нараховуватись та сплачуватись роялті.

У підпункті 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 ПК України закріплено принцип презумпції правомірності рішень платника податку.

Суд звертає увагу, що належне застосування вищенаведеного принципу забезпечує реалізацію однієї зі складових верховенства права - правової визначеності. Саме можливість платника податків чітко розуміти та передбачати правові наслідки вчинюваних дій має фундаментальне значення для правильності його застосування.

Так, у пункті 78 постанови Великої Палати Верховного Суду від 1 липня 2020 року у справі №260/81/19 зроблено висновок про те, що за правилами ЄСПЛ, яка сформувалась з питань імперативності правил про прийняття рішення на користь платника податків, у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків слід віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справа «Сєрков проти України», заява №39766/05, пункт 43).

Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про виконання рішення та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду, як джерела права.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов помилкового виснвоку, що доходи у вигляді орендної плати виплачені на користь нерезидентів «MaxiRail OU» (Естонія), «Kunda Trans AS» (Естонія) та «LOGISTOR AS» (Естонія) повинні оподатковуватись з урахуванням граничної межі податку, що встановлена у частині 2 статті 12 «Роялті» Конвенції між Урядом України і Урядом Естонської Республіки про уникнення подвійного оподаткування і складати 10 відсотків від суми таких доходів та сплачується за рахунок таких доходів.

Що стосується посилання суду першої інстанції на Конвенцію про міжнародні майнові права на рухоме обладнання, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Так, відповідно до статті 5 Конвенції про міжнародні майнові права на рухоме обладнання, під час тлумачення цієї Конвенції необхідно брати до уваги її мету, що визначена у преамбулі, її міжнародний характер та необхідність сприяти одноманітності й передбачуваності в її застосуванні.

Сфера застосування цієї конвенції визначена в статті 3, відповідно до якої вона застосовується у разі, якщо на момент укладення договору, яким створюється чи який передбачає створення міжнародного майнового права, боржник знаходиться на території Договірної Держави.

За змістом статті 2, для цілей цієї Конвенції міжнародне майнове право на рухоме обладнання є майновим правом, що встановлюється згідно зі статтею 7 на об`єкт, який може бути однозначно ідентифікований та який належить до категорії об`єктів, перелік яких надається в пункті 3, та визначається у Протоколі як таке, що:

(a) надається заставодавцем за договором про забезпечення;

(b) надається особі, яка є умовним продавцем за договором купівлі-продажу з утриманням права власності; чи

(c) надається особі, яка є лізингодавцем за договором лізингу.

Таким чином, вказана конвенція регулює майнові права на рухоме обладнання, а саме його придбавання та використання, має на меті сприяння фінансуванню придбання й використання такого обладнання в ефективний спосіб, визнає та захищає майнові права на таке обладнання, тобто не стосується питань оподаткування та попередження податкових ухилень.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 01.02.2022 року № 220.

Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.

При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Щодо стягнення судових витрат, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

За змістом пункту 1 частини 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно з пунктом четвертим частини 1статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Статтею 19 цього ж Закону визначено такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (пункт дев`ятий частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт шостий частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Так, позивач просив стягнути відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 35 000 грн.

Судом встановлено, що між позивачем та АО «ЛІГАЛ ІГЛЗ» укладено договір №04/10/22_LE від 04.10.2022 про надання правничої допомоги.

Відповідно до пункту 2.1 вартість правничої допомоги, що надається відповідно до пункту 1.1 Розділу 1 цього договору, становить 35 000 грн., без ПДВ.

Згідно пункту 2.2. Договору сторони зобов`язані скласти та підписати акт прийому - передачі наданої правничої допомоги, який готується Адвокатським об`єднанням у 2(двох) примірниках та надається клієнту протягом 5(п`яти) робочих днів після надання правничої допомоги за цим договором.

Відповідно до п. 2.3. Договору клієнт протягом 5(п`яти) банківських днів з дня підписання Акту прийому - передачі наданої правничої допомоги, оплачує її вартість шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок адвокатського об`єднання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що вищевказані документи доводять факт понесення позивачем витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги адвоката у розмірі 35 000 грн., наведені витрати відповідають критеріям дійсності та співмірності, а також розумності їх розміру.

Згідно ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви було сплачено 24810 грн., а за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 37215 грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи квитанціями №14906 від 15 лютого 2022 року та №16462 від 04 жовтня 2022 року.

Враховуючи задоволення позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 62 025 грн (24810 грн. + 37215 грн.).

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п.п. 1, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача - задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року - скасувати, прийняти нове рішення, яким адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків від 01.02.2022 року № 220.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" () судові витрати на правничу допомогу у розмірі 35 000 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень 00 копійок)

Стягнути з Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків () на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Рейл Лоджистік" () судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 62 025 грн. (шістдесят дві тисячі двадцять п`ять гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя Я.М.Собків

суддя В.В.Файдюк