Справа № 620/17578/21
Суддя: Ткаченко О.Є.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Чернігів Справа № 620/17578/21

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Ткаченко О.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін) справу за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування попередження та припису,

У С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (двлі ФОП ОСОБА_1 ) звернулась з позовом до Управління Держпраці у Чернігівській області та просить:

визнати протиправним та скасувати попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю № 25-05-013/0158 від 20 вересня 2021 року;

визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю № 25-05/0763-0447 від 20 вересня 2021 року.

В обґрунтування позову зазначає, що представником Управління Держпраці у Чернівецькій області грубо порушено процедуру здійснення заходів державного нагляду (контролю), відношення інспектора праці до діяльності позивача упереджене, у її діях відсутній склад правопорушення, яке зафіксоване в акті інспекційного відвідування, а її права порушені. Зокрема, з документів, які були надані відповідачем на адвокатський запит вбачається, що підставою для проведення позапланової перевірки (інспекційного відвідування) стала доповідна записка начальника відділу з питань додержання законодавства про працю та аналітичного забезпечення Управління Держпраці у Чернігівській області Дудар Л.М. Відтак, доповідна записка посадової особи органу контролю, яка слугувала підставою для призначення інспекційного відвідування позивачки, не є належною підставою для призначення інспекційного відвідування згідно з підпунктом 3 пункту 5 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, оскільки не входить до даного переліку. При цьому в наказі відсутнє будь-яке посилання на отримання інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту, які б підтверджували факт наявності або отримання ним вище вказаної інформації щодо порушення позивачем законодавства про працю. У направленні на проведення перевірки, що надане представниками відповідача, не зазначено, що саме стало підставою для проведення перевірки, та відповідно не визначено коло питань, що мали бути перевірені під час здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у вигляді інспекційного відвідування. В порушення ч. 3 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» ФОП ОСОБА_1 не було надано для ознайомлення підставу інспекційного відвідування. Таким чином, наказ та направлення не відповідають вимогам Закону, зокрема, у зв`язку з відсутністю зазначення підстав прийняття рішення про здійснення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 .

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Також встановлено відповідачу 15-дений строк з дня вручення вказаної ухвали для надання відзиву на позов.

У строк, визначений судом, відповідачем подано відзив на позов, в якому останній просить суд відмовити у задоволенні позову, зазначивши, що підставою для інспекційного відвідування позивачки стало рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування, прийнятого враховуючи інформацію доповідної записки начальника відділу з питань додержання законодавства про працю та аналітичного забезпечення ОСОБА_3 щодо додержання законодавства про працю в частині використання найманої праці без належного оформлення трудових відносин (підпункт 3 пункту 5 Порядку № 823). Норма підпункту 3 пункту 5 Порядку № 823 не встановлює вичерпного переліку джерел інформації, натомість, передбачає, що інформація може надходити і з інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством.Таким чином, належною підставою для проведення інспекційного відвідування позивачки, визначеною підпунктом 3 пункту 5 Порядку № 823, є рішення керівника органу контролю про проведення інспекційного відвідування, а саме наказ начальника Управління Держпраці у Чернігівській області Глущенка М.П. від 08.09.2021 № 1461-Н.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

На підставі наказу Управління Держпраці у Чернігівській області від 08.09.2021 № 1461-Н заступником начальника Управління Держпраці у Чернігівській області видано направлення для проведення позапланового індивідуального відвідування щодо дотримання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів ФОП ОСОБА_1 від 08.09.2021 року №691 (а.с. 69-70).

За результатами проведенного позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері охорони праці, промислової безпеки, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, праці зайнятості населення, зайнятості та працевлаштування осіб з інвалідністю, здійснення державного гірничого нагляду Управлінням Держпраці в Чернігівській області щодо ФОП ОСОБА_1 складено акт від 20.09.2021 №25-05-013/0763 (а.с.15-22).

В даному акті зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 законодавства про працю, а саме статті 21, частини 4 статті 24 КЗпПУкраїни в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) та неповідомлення органів Державної податковоїслужби про прийняття працівника на роботу.

В описі виявлених порушень зазначено, що в ході інспекційного відвідування за адресою місця здійснення діяльності ФОП ОСОБА_1 АДРЕСА_1 , в примішенні магазину зафіксовано використання праці працівника ОСОБА_4 , яка здійснювала продаж товарів.

ОСОБА_4 надала пояснення, в яких зазначила, що працює без оформлення трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , продавцем з 01.08.2020 (а.с.74).

У звязку з відсутністю документів необхідних для проведення інспекційного відвідування за адресою місця здійснення діяльності АДРЕСА_1 направлено ФОП ОСОБА_1 вимогу про надання документів №25-05-013/0174 від 09.09.2021 (а.с.71).

Згідно відповіді від 14.09.2021 на запит у відкритих сервісах веб-порталу електронних послуг Пенсійного фонду України чисельність застрахованих осіб у страхувальника ФОП ОСОБА_1 становить 2 особи: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с. 73).

Матеріали перевірки надіслані ФОП ОСОБА_1 відповідно до листа від 20.09.2021 та отримані 24.09.2021 (а.с.76).

З метою усунення порушень, зафіксованих в акті інспекційного відвідування, головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю та аналітичного забезпечення Управління Держпраці у Чернігівській області винесено припис про усунення виявлених порушень № 25-05-013/0763-0447 від 20.09.2021, а також попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю №25-05-013/0158 від 20.09.2021 (а.с. 24-27).

Вважаючи попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю та припис про усунення виявлених порушень протиправними позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини щодо державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності є Закон України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05.04.2007 року (далі Закон - № 877-V). Даний закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно до статті 1 Закону № 877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 1 статті 259 КЗпП України передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 96 від 11.02.2015, передбачено, що Державна служба України з питань праці (Держпраця) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, зокрема, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до пункту 7 вказаного положення Держпраця здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Територіальні органи Державної служби України з питань праці, зокрема Управління Держпраці у Чернігівській області, є юридичними особами публічного права, утвореними відповідно до постанови Кабінетом Міністрів України №100 від 11.02.2015.

Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю» від 21 серпня 2019 р. № 823 відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1985-IV, Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої Законом України від 8 вересня 2004 р. № 1986-IV, частини 1 статті 259 Кодексу законів про працю України затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок № 823).

Верховний Суд у постанові від 19.09.2018 у справі №804/2956/17 дійшов висновку, що даючи оцінку рішенню посадової особи територіального органу Держпраці за наслідками перевірки, окрім правомірності, власне вимог цього рішення (з огляду на правовий статус Держпраці та її територіальних органів), важливим є з`ясувати, серед іншого, дотримання процедури проведення цієї позапланової перевірки.

З`ясування дотримання процедури проведення перевірки (інспекційного відвідування) є важливим питанням в аналогічних спорах.

Суд бере до уваги те, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 у справі № 640/17424/19, яке набрало законноїх сили 14.09.2021, визнано протиправною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю».

Водночас, за змістом частини другої статті 265 КАС України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Оскільки постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 у справі № 640/17424/19 не містить жодних застережень з цього приводу, то постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» вважається такою, що втратила чинність з дня набрання законної сили цим судовим рішенням, тобто з 14.09.2021.

Тому, норми постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» підлягають застосуванню до спірних правовідносин, як такі, що були чинними на момент їх виникнення.

Аналогічна правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 16.01.2020 у справі №2040/7558/18.

Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 823 «Про порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю» підлягає застосуванню до 14.09.2021.

Як видно з матеріалів справи, інспекційне відвідування проведено відповідачем з 08.09.2021 по 21.09.2021 на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823, яка на час перевірки втратила чинність, отже, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Недотримання порядку проведення перевірки тягне за собою скасування рішень.

Верховний Суд неодноразово, зокрема, у постанові від 13.04.2021 у справі №826/16334/18 зазначав, що рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі висновків документів, які є недопустимими доказами, не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.

Отже, результати заходу державного контролю, отримані внаслідок неправомірних дій органу, який його проводив, не можуть бути підставою для застосування до позивача будь-яких заходів примусового характеру. Тому, оскільки оскаржуваний припис винесено за результатами заходу державного контролю, незаконність якого встановлена судом, то ці попередження та припис не можуть бути визнані правомірними.

Щодо інших доводів, які викладені у позовній заяві, то, з огляду на вищевказані мотиви, якими суд керується, вирішуючи цю справу, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені позивачем, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією а законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті конкретних обставин цієї справи та зумовленого ними нормативного регулювання правовідносин, що склалися між їх суб`єктами, суд приходить висновку, що спірні попередження про відповідальність за порушення законодавства про працю № 25-05-013/0158 від 20.09.2021 та припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю №25-05-013/0763-0447 від 20.09.2021, прийняті Управлінням Держпраці у Чернігівській області, є такими, що не відповідають критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, зокрема: прийняті не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, необґрунтовано, тобто без урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому їх слід визнати протиправними та скасувати.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню повністю.

Визначаючись щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Так, право на правову допомогу гарантовано ст.ст.8, 59 Конституції України, офіційне тлумачення яким надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16.11.2000 №13-рп/2000, від 30.09.2009 №23-рп/2009 та від 11.07.2013 №6-рп/2013.

У рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Згідно ч.1 ст.132 КАСУ, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (частина третя вказаної статті).

Таким чином, послуги зі складання позовних заяв, апеляційних та касаційних скарг є різновидом правової допомоги, витрати на яку включаються до складу судових витрат.

За змістом ст.134 КАСУ витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною чи третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, установлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (послуг), виконаних (наданих) адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.7 та ч.9 ст.139 КАСУ розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, установлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч.1 ст.139 КАСУ при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Також, за змістом ч.9 ст.139 КАСУ, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує, зокрема, чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмету спору.

З матеріалів справи слідує, що позивачем та адвокатом Манзюк Т.Ю. укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 15.09.2021 (а.с.35-38).

Відповідно до пп. 1.1 даного договору Клієнт доручає, а Адвокат приймає на себе зобов`язання надати професійну правову допомогу в обсязі, в строки та на умовах, передбачених даним договором, а Клієнт зобов`язується оплатити послуги Адвоката з надання професійної правовової допомоги відповідно до умов договору.

Відповідно до пп. 4.1 даного договору вартість наданих юридичних послуг Адвокат визначає самостійно після одержавння від Клієнта замовлення на надання правової допомоги, та надає Клієнту відповідний рахунок.

На обґрунтування вимог про стягнення правничої допомоги представником позивача долучено: замовлення на надання правової допомоги від 15.09.2021, акт про надання професійної правової допомоги від 08.11.2021, розрахункову квитанцію від 08.11.2021 на суму 14200,00 грн., ордер серії ВА №1019658 від 15.09.2021 (а.с.34,39-41).

За змістом ч.3 ст.30 Закону України від 05.07.2012 "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" при встановленні розміру гонорару враховується, серед іншого, складність справи, а гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі "Ботацці проти Італії", заява №34884/97, п.30).

У пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).

А у пункті 154 рішення Європейського суду із прав людини від 07.11.2002 року у справі "Лавентс проти Латвії" ( заява №58442/00) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Правова позиція Верховного Суду щодо необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним викладена, зокрема у постанові від 05.05.2018 у справі №821/1594/17.

Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 у справі №803/1032/18 (касаційне провадження №К/9901/69188/18) підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

У відзиві представник відповідача заперечує проти заявленого позивачем розміру витрат на правничу допомогу, та вважає, що в даному випадку, зазначений розмір витрат на правову допомогу не відповідає обсягу наданих послуг.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи зазначене, за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, що включають: витрати на професійну правничу допомогу - 14200,00 грн; судовий збір 4540,00 грн.

Керуючись статтями 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування попередження та припису задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати попередження Управління Держпраці у Чернігівській області про відповідальність за порушення законодавства про працю № 25-05-013/0158 від 20 вересня 2021 року.

Визнати протиправним та скасувати припис Управління Держпраці у Чернігівській області про усунення виявлених порушень законодавства про працю № 25-05/0763-0447 від 20 вересня 2021 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Чернігівській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4540 (чотиритисячіп`ятсот сорок) грн 00 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 14200 (чотирнадцять тисяч двісті) 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: Управління Держпраці у Чернігівській області (вул. П`ятницька, б. 39, м. Чернігів, 1400, ).

Повне рішення суду складено 12 грудня 2022 року.

Суддя О.Є. Ткаченко