Справа № 200/4456/22
Суддя: Бабіч С.І.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року Справа№200/4456/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Бабіча С.І., розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 (далі - позивачка) звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - відповідач), відповідно до якої просить:

- визнати протиправним і скасувати рішення від 02.09.2022 року № 00 "Про відмову в перерахунку пенсії", ухвалене Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії-перехід на інший вид пенсії - на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу";

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до стажу державної служби ОСОБА_1 період роботи (служби): з 17.08.1989 року до 03.07.2001 року - на посаді секретаря виконкому Новодонецької селищної ради;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області перевести ОСОБА_3 з 29.10.2021 року на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, розрахувавши її розмір із розрахунку 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця 6 рангу за посадою керуючого справами виконкому Новодонецької селищної ради, що включає: посадовий оклад - 11000 грн., надбавку за ранг - 650 грн., надбавку за вислугу років - 2563 грн., надбавку за виконання особливо важливої роботи - 6528 грн., щомісячну премію - 1100 грн., загалом - 21841 грн., сплатити недоотриману суму пенсії.

В обґрунтування позову позивачка зазначає про те, що 02.09.2022 року відповідачем було прийнято рішення № 00, яким позивачці було відмовлено у переведенні з пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" через недостатність (не менше 20 років) стажу на посадах, віднесених до посад державної служби.

Як вказується позивачкою у позові, при повторному розгляді заяви від 29.10.2021 року про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії та прийнятті відповідного рішення від 02.09.2022 року № 00 до стажу державної служби позивачки не включено періоди роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, за період з 17.08.1989 року по 03.07.2001 року, зокрема: з 17.08.1989 року до 31.12.1998 року - на посаді секретаря виконкому Новодонецької селищної ради, з 01.01.1999 року по 03.07.2001 року - на посаді секретаря виконкому Новодонецької селищної ради.

Із зазначеним рішенням відповідача позивачка не погоджується та вважає, що вона має право на переведення на пенсію за віком згідно із Законом України "Про державну службу", із зарахуванням до її стажу державної служби вказаних вище періодів.

Відповідач позов не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить суд повністю відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи заперечення проти позову, відповідач, серед іншого, вказує на те, що оскаржуване рішення № 00 від 02.09.2022 року про відмову в перерахунку пенсії є повністю законним та обґрунтованим.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що під час повторного розгляду заяви від 29.09.2021 року на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року та ухвали Першого апеляційного адміністративного суду від 27.07.2022 року у справі № 200/16341/21 до стажу державної служби позивачки зараховано періоди роботи з 04.07.2001 року по 02.01.2003 року та з 02.01.2003 року по 08.02.2012 року.

До загального стажу позивачки не було зараховано період роботи з 17.08.1989 року до 31.12.1998 року, у зв`язку з відсутністю дати заповнення трудової книжки, що не відповідає вимогам п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Період з 01.01.1999 року по 03.07.2001 року зараховано до загального стажу позивачки на підставі даних персоніфікованого обліку.

Водночас, як вказується відповідачем, періоди з 17.08.1989 року до 31.12.1998 року та з 01.01.1999 року по 03.07.2001 року не зараховані до стажу державної служби, оскільки під час розгляду справи № 200/16341/21 це питання судом не розглядалося.

Таким чином, стаж роботи позивачки на посадах державної служби на 29.10.2021 року склав 10 років 7 місяців 6 днів, що є недостатнім для переведення на пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу".

Додатково відповідач у відзиві на позов зазначає, що згідно з оскаржуваним рішенням при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" оклад державного службовця визначено "0", оскільки при розгляді справи № 200/16341/21 питання щодо порядку обчислення заробітної плати для призначення пенсії державного службовця судом також не розглядалося.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 07.10.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії було прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі № 200/4456/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути дану справу на підставі наявних у суду матеріалів та прийняти дане рішення у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно встановивши всі її обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3, є органом державної влади, про що зазначено у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Позивачка перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за віком за Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

29.10.2021 року позивачкою до Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області було подано заяву № 5750 (з доданими документами) про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії - на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

На підставі абз. 13 п. 4.2. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, розгляд вказаної вище заяви від 29.10.2021 року за результатами автоматичного розподілу справ у електронній підсистемі за принципом екстериторіальності було розподілено на відділ пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.

За результатами розгляду заяви позивачки від 29.10.2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області було прийнято рішення № 00 від 29.10.2021 року про відмову в перерахунку пенсії, яке оскаржене позивачкою до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року у справі № 200/16341/21 було визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 29.10.2021 року № 00 про відмову в перерахунку пенсії, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивачки від 29.10.2021 року та зарахувати до стажу державної служби періоди її роботи з 04.07.2001 року по 02.01.2003 року на посаді секретаря виконкому Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області та з 02.01.2003 року по 08.02.2012 року на посаді керуючого справами виконкому Новодонецької селищної ради м. Добропілля Донецької області.

На виконання рішення суду від 12.01.2022 року у справі № 200/16341/21 відповідачем здійснено повторний розгляд заяви позивачки від 29.10.2021 року про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії та прийнято рішення № 00 від 02.09.2022 року про відмову в перерахунку пенсії, яким позиваці було відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII.

Згідно із цим рішенням періоди з 04.07.2001 року по 02.01.2003 року і з 02.01.2003 року по 08.02.2012 року зараховані до стажу державної служби відповідно до рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року у справі № 200/16341/21.

Періоди з 17.08.1989 року до 31.12.1998 року та з 01.01.1999 року по 03.07.2001 року не зараховані до стажу державної служби, оскільки судом не розглядалось це питання.

До загального стажу позивачки за даним рішенням зараховано період з 01.01.1999 року по 03.07.2001 року - на підставі даних персоніфікованого обліку, та не зараховано період з 17.08.1989 року до 31.12.1998 року, оскільки відсутня дата заповнення трудової книжки, що не відповідає вимогам п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58.

Таким чином, за вказаним рішенням, стаж роботи позивачки на посадах державної служби на 29.10.2021 року склав 10 років 7 місяців 6 днів.

Згідно з оскаржуваним рішенням при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII оклад державного службовця визначено "0", оскільки судом питання про порядок обчислення заробітної плати для призначення пенсії державного службовця не розглядалось.

Враховуючи наведене вище, відповідачем відмовлено позивачці у переведенні з пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу та порядку обчислення заробітної плати для призначення пенсії державного службовця.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби визначають норми Закону України "Про державну службу".

Наразі є чинним Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, проте зберігають чинність деякі положення ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, які застосовується до осіб, вказаних у п. 10 та п. 12 розд. XI Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Отже, згідно із Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ право на пенсію державного службовця мали особи, які:

- досягли певного віку та мають передбачений законодавством страховий стаж;

- мали стаж державної служби не менш як 10 років та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

З 01.05.2016 року набрав чинності Закон № 889-VIII.

Після 01.05.2016 рок пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до ст. 90 Закону № 889-VІІІ здійснюється за Законом № 1058-IV.

Водночас, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Так, за приписами п. 10 розд. ХІ Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідно до п. 12 розд. ХІ Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ і актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 року певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на вказану дату займали посади державної служби, або 20 років стажу державної служби, незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, але у порядку, який визначено для осіб, що мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, Верховний Суд у постанові від 01.04.2020 року у справі № 607/9429/17 дійшов висновку про те, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року і Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а саме - щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Зокрема, як зазначив Верховний Суд у постанові, після 01.05.2016 року (тобто з дати набрання чинності Законом № 889-VІІІ) право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ зберігають ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10 і п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VІІІ, а також вік і страховий стаж, що передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена Верховним Судом у постановах від 03.07.2018 року у справі № 265/3709/17 та від 19.03.2019 року у справі № 357/1457/17.

Положеннями ч. 2 ст. 46 Закону № 889-VIII визначено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Згідно з п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 року № 229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом № 889-VIII обчислюється відповідно до п. 8 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII.

Відповідно до приписів п. 8 розд. XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 року № 283, яка була чинною у спірний період роботи позивачки, затверджено Порядок обчислення стажу державної служби (далі - Порядок № 283).

Згідно з п. 2 Порядку № 283 до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених статтею 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування".

Відповідно до положень ч. 1 ст. 14 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 року № 2493-III до п`ятої категорії посад в органах місцевого самоврядування належать посади керуючих справами виконавчих апаратів районних рад, керуючих справами (секретарів) виконавчих комітетів районних у містах рад, помічників голів, радників (консультантів), спеціалістів, головних бухгалтерів управлінь і відділів виконавчого апарату обласних, секретаріатів Київської та Севастопольської міських рад, керівників управлінь, відділів та інших виконавчих органів міських (міст обласного і республіканського в Автономній Республіці Крим значення) рад та їх заступників, керівників відділів (підвідділів) у складі самостійних управлінь, відділів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, посади заступників міських (міст районного значення), сільських, селищних голів з питань діяльності виконавчих органів ради, секретарів міських (міст районного значення), сільських, селищних рад, старост.

Отже, період роботи на посаді секретаря виконкому селищної ради має зараховуватися до стажу державної служби.

Положеннями ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ (які кореспондуються зі змістом ст. 48 Кодексу законів про працю України) встановлено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Саме такий Порядок був затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993 року (далі - Порядок № 637).

Відповідно до п. 1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Згідно з вимогами п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

За приписами п. 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Відповідно до положень пп. 2 п. 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії додаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року № 637.

Аналіз наведених правових норм дозволяє дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж, є трудова книжка і лише у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, може постати необхідність у використанні додаткових даних для підтвердження стажу.

Водночас, надання уточнюючої довідки підприємства, установи, організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або за відсутності необхідних записів у трудовій книжці, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах під час встановлення трудового стажу також констатовано Верховним Судом у постанові від 16.09.2022 року у справі № 560/1399/19.

В ході розгляду справи судом установлено, що позивачка у період з 17.08.1989 року до 03.07.2001 року працювала на посаді секретаря виконкому Новодонецької селищної ради, що підтверджується записами у трудовій книжці позивачки серії НОМЕР_3 .

Записи у трудовій книжці позивачки за спірний період здійснені належним чином та не мають дефектів їх вчинення, що не заперечується відповідачем.

При цьому суд зазначає, що відсутність у трудовій книжці позивачки дати її заповнення дійсно є порушенням п. 2.12. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, проте дана обставина не тягне за собою недійсність трудової книжки позивачки та не впливає на зміст записів у трудовій книжці позивачки щодо періоду її роботи на посаді секретаря виконкому Новодонецької селищної ради з 17.08.1989 року до 03.07.2001 року чи на можливість зарахування вказаного періоду роботи до стажу державної служби позивачки.

Крім того, період роботи позивачки з 17.08.1989 року до 03.07.2001 року саме на посаді секретаря виконкому Новодонецької селищної ради підтверджується довідкою виконавчого комітету Новодонецької селищної ради від 28.10.2021 року № 02-27/2662.

Суд зауважує, що згідно з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 29.10.2021 року № 00, яке було оскаржене позивачкою та визнано протиправним і скасовано у судовому порядку (рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12.01.2022 року у справі № 200/16341/21) період з 17.08.1989 року по 03.07.2001 року був зарахований до стажу роботи позивачки на посадах, які віднесені до відповідних категорій посад державної служби.

З огляду на таке, виключення даного періоду зі стажу державної служби позивачки під час повторного розгляду її заяви від 29.10.2021 року та прийняття оскаржуваного рішення від 02.09.2022 року № 00 є необгрунтованим та позбавлено будь-яких правових підстав.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що період з 17.08.1989 року до 03.07.2001 року безпідставно не було зараховано відповідачем до стажу державної служби позивачки, у зв`язку з чим рішення відповідача від 02.09.2022 року № 00, яким позивачці було відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII, є протиправним і підлягає скасуванню.

Стосовно інших, заявлених позивачкою, вимог і обраного позивачкою способу захисту порушених прав суд зазначає про наступне.

У позовній заяві позивачка просить суд зобов`язати відповідача перевести позивачку на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року з 29.10.2021 року, розрахувавши її розмір із розрахунку 60% заробітної плати працюючого державного службовця 6 рангу за посадою керуючого справами виконкому Новодонецької селищної ради, що включає: посадовий оклад - 11000,00 грн.; надбавку за ранг - 650,00 грн.; надбавку за вислугу років - 2563,00 грн.; надбавку за виконання особливо важливої роботи - 6528,00 грн.; щомісячну премію - 1100,00 грн., загалом - 21841,00 грн., та сплатити недоотриману суму пенсії.

Як вже було вказано, згідно з оскаржуваним рішенням при призначенні пенсії за віком відповідно до Закону № 889-VIII оклад державного службовця визначено "0", оскільки судом при розгляді справи № 200/16341/21 питання стосовно порядку обчислення заробітної плати для призначення пенсії державного службовця не розглядалося.

Положеннями ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ "Про державну службу" (які є застосовними у даному разі, з огляду на викладене вище) визначено, що пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Судом установлено, що на момент звернення із заявою від 29.10.2021 року позивачка вже не працювала на державній службі.

Згідно із записами трудової книжки позивачка звільнена з посади керуючого справами виконавчого комітету Новодонецької селищної ради 08.02.2012 року за власним бажанням, у зв`язку зі зміною місця проживання (ст. 38 КЗпП України).

Отже, останнім місцем роботи позивачки на державній службі є виконавчий комітет Новодонецької селищної ради (посада - керуючий справами).

Факт сплати відповідних внесків за останнім місцем роботи позивачки на державній службі підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Згідно з наданими до справи довідками виконавчого комітету Новодонецької селищної ради від 28.10.2021 року № 02-27/2676 і № 02-27/2677 заробітна плата позивачки за посадою керуючого справами виконавчого комітету Новодонецької селищної ради відповідного рангу (з урахуванням усіх складових) включала:

- посадовий оклад - 11000,00 грн.;

- надбавку за ранг (6 ранг) - 650,00 грн.;

- надбавку за вислугу років - 2563,00 грн.;

- надбавку за виконання особливо важливої роботи - 6528,00 грн.;

- щомісячну премію - 1100,00 грн.

Загальна сума заробітної плати (з урахуванням усіх складових) - 21841,00 грн.

Таким чином, з огляду на приписи ч. 1 ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, позивачка має право на призначення пенсії за віком згідно із ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, із розрахунку 60% заробітної плати працюючого державного службовця 6 рангу за посадою керуючого справами виконкому Новодонецької селищної ради, що станом момент звернення позивачки із заявою від 29.10.2021 року складала 21841,00 грн.

Стосовно частини позовних вимог про зобов`язання відповідача перевести позивачку на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року з 29.10.2021 року суд зазначає про таке.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Як зазначав Верховних Суд у постановах від 26.07.2019 року у справі № 815/5485/14, від 10.09.2019 року у справі № 818/985/18, від 26.12.2019 року у справі № 810/637/18 та у інших постановах завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного суду є контроль легальності (тобто контроль за легітимністю прийняття рішень, вчинення дії або допущення бездіяльності).

Згідно із ст. 58 Закону № 1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, тобто Пенсійний фонд має виключну компетенцію в питаннях призначення пенсії.

Верховним Судом у постанові від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17 зазначено, що вирішення питання про призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є саме зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити пенсію, оскільки відповідачем ще не вирішено питання про зарахування стажу.

Отже, зобов`язання пенсійного органу призначити особі пенсію, а так само і перевести особу на інший вид пенсії, із зарахуванням певних періодів роботи до стажу цієї особи не є належним способом захисту прав позивачки, у зв`язку з чим позовні вимоги у частині, яка стосується зобов`язання відповідача перевести позивачку на пенсію за віком відповідно до положень ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ з 29.10.2021 року, задоволенню не підлягають.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відтак, застосувавши положення ч. 2 ст. 9 та ст. 245 КАС України, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 00 від 02.09.2022 року про відмову в перерахунку пенсії, яким позиваці було відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно із Законом № 1058-IV на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII;

- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву позивачки від 29.10.2021 року № 5750 про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії, а саме - на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, із зарахуванням до стажу державної служби позивачки періоду роботи (служби) з 17.08.1989 року до 03.07.2001 року на посаді секретаря виконкому Новодонецької селищної ради, розрахувавши розмір пенсії позивачки із розрахунку 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця 6 рангу за посадою керуючого справами виконкому Новодонецької селищної ради, що включає: посадовий оклад - 11000,00 грн.; надбавку за ранг - 650,00 грн.; надбавку за вислугу років - 2563,00 грн.; надбавку за виконання особливо важливої роботи - 6528,00 грн.; щомісячну премію - 1100,00 грн., загалом - 21841,00 грн.

Щодо позовних вимог у частині зобов`язання відповідача сплатити недоотриману суму пенсії позивачці суд зазначає, що на момент прийняття даного рішення відповідачем ще не здійснено переведення позивачки на пенсію за віком згідно із Законом № 889-VIII та не проведено відповідний перерахунок пенсії позивачки.

Отже, наразі відсутні обґрунтовані підстави вважати, що після переведення позивачки на пенсію за віком відповідно до Закону № 889-VIII та проведення відповідного перерахунку її пенсії відповідачем не буде сплачено позивачці недоотриману суму пенсії.

У зв`язку із цим позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача сплатити позивачці недоотриману суму пенсії є передчасними та задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Позивач у своєму позові просить суд зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, про що просить позивачка, є правом, а не обов`язком суду і таке право не виключає існування принципу обов`язковості судового рішення, згідно з яким судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України (ст. 129-1 Конституції України, ч. 2 ст. 14 Кодексу адміністративного судочинства України) та не виключає можливості примусового виконання рішення суду, в порядку, встановленому Законом України Про виконавче провадження.

За цих обставин суд приходить до висновку про відсутність необхідності застосування у даному випадку положень ст. 382 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивачкою документально підтверджено судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992,40 грн. (квитанція № 4781-1468-6464-7707 від 04.10.2022 року).

Докази здійснення інших судових витрат позивачкою не надані.

Визначаючи кількість вимог немайнового характеру, які були заявлені позивачкою, суд враховує, що вимога про визнання протиправними акта, дії чи бездіяльності як передумова для застосування інших способів захисту порушеного права (скасування або визнання нечинним рішення чи окремих його положень, зобов`язання прийняти рішення, вчинити дії чи утриматися від їх вчинення тощо) як наслідків протиправності акта, дій чи бездіяльності є однією вимогою.

Суд задовольнив заявлені позивачкою позовні вимоги щодо визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, внаслідок чого на користь позивачки за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають присудженню понесені нею судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн.

Керуючись приписами Конституції України, Законів України, "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", "Про пенсійне забезпечення", "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", постановами Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній", "Про затвердження Порядку обчислення стажу державної служби", положеннями постанови правління Пенсійного фонду України "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", Кодексом адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 00 від 02.09.2022 року про відмову в перерахунку пенсії, яким ОСОБА_4 було відмовлено у переведенні з пенсії за віком згідно із Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) від 29.10.2021 року № 5750 про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії, а саме - на пенсію за віком відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII, із зарахуванням до стажу державної служби ОСОБА_1 періоду роботи (служби) з 17.08.1989 року до 03.07.2001 року на посаді секретаря виконкому Новодонецької селищної ради, розрахувавши розмір пенсії ОСОБА_1 із розрахунку 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця 6 рангу за посадою керуючого справами виконкому Новодонецької селищної ради, що включає: посадовий оклад - 11000,00 грн.; надбавку за ранг - 650,00 грн.; надбавку за вислугу років - 2563,00 грн.; надбавку за виконання особливо важливої роботи - 6528,00 грн.; щомісячну премію - 1100,00 грн., загалом - 21841,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, буд. 3) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Повне судове рішення складене 06 грудня 2022 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Приймаючи до уваги прийняття даного рішення у порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С.І. Бабіч