Справа № 0940/2341/18
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2022-12-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2022 р. справа № 0940/2341/18
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №60-кт від 17.09.2018, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -
ВСТАНОВИВ:
18.12.2018 ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної служби України з питань праці, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби, з позовними вимогами:
- визнати протиправним і скасувати наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області;
- стягнути з Державної служби України з питань праці на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19.09.2018 до дня поновлення на роботі та всі інші передбачені законом виплати;
- допустити негайне виконання постанови суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач із травня 2015 до 18.09.2018 працювала на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. Наказом голови Державної служби України з питань праці Р. Чернеги від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_1 » ОСОБА_1 з 18.09.2018 звільнено з роботи відповідно до частини другої статті 86 Закону України «Державну службу» за угодою сторін. Вище вказаний наказ позивач вважає протиправним і таким, що підлягає скасуванню зважаючи на те, що згідно вимог частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» підставою для припинення державної служби мала бути угода сторін. Наявність угоди встановлюється на підставі заяви працівника, в якій викладено умови й строки звільнення та відповідної резолюції і в подальшому наказу роботодавця. Втім, в заяві, що стала підставою для видання наказу нею не вказано дати складання цієї заяви та строку звільнення за угодою сторін із займаної посади. Відсутність дати написання заяви та не передбачення строків звільнення, як основної складової взаємної домовленості із суб`єктом призначення про звільнення за угодою сторін, вказує на відсутність досягнення домовленості сторін на проведення звільнення. Зазначає, що вона не виявляла бажання звільнитися з роботи, не подавала заяви про звільнення, не надавала згоди на її звільнення та жодним іншим чином у вересні 2018 не досягала згоди з посадовими особами Держпраці про припинення нею державної служби. Звертає увагу на те, що головою Держпраці на заяві про звільнення за угодою сторін накладено резолюцію, без зазначення її дати і з надписом « ОСОБА_3 для відповідної роботи», що на переконання позивача вказує що суб`єктом призначення не було прийнято рішення про згоду на звільнення, а надано доручення підлеглому працівнику опрацювати заяву. Крім того, позивач вказує на те, що оскаржуваний наказ про її звільнення з державної служби виданий головою Держпраці під час її перебування на лікарняному. Також покликається на те, що за її зверненням Національне агентство України з питань державної служби, провело перевірку в Держпраці, в ході якої НАДС встановлено порушення вимог чинного законодавства при її звільненні з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області. НАДС направлено голові Держпраці довідку про результати перевірки в якій йдеться про скасування рішень, які суперечать законодавству в частині реалізації позивачем права на державну службу та про усунення порушень прав державного службовця шляхом скасування наказу про її звільнення. На підставі наведеного просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.12.2018 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову поданої до пред`явлення позовної заяви.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.12.2018 у справі відкрито провадження, позивачу поновлено строк звернення до суду, як такий що пропущено з поважних причин (т.1, а.с.1).
Ухвалами суду від 17.01.2019 до участі у справі залучено другого відповідача - Управління Держпраці в Івано-Франківській області, відмовлено у задоволенні клопотання Державної служби України з питань праці про залишення позовної заяви без розгляду (т.1, а.с.215-216 та а.с.211-213).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18 (т.3, а.с.213-221), яка залишена без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 року (т.5, а.с127-133 ), позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, з 18.09.2018. Стягнуто з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 199 750,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області та в частині стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в розмірі 25850,00 грн. Вирішено питання судових витрат.

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, Державною службою України з питань праці 21.10.2019 видано наказ №109-кт «Про виконання рішення суду», яким скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 18.09.2018 (т.7,а.с.41).

На виконання наказу Державної служби України з питань праці від 21.10.2019 №109-кт «Про виконання рішення суду», 22.10.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №220-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №109-кт від 21.10.2019 «Про виконання рішення суду» (т.7, а.с.42).

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.10.2019 №221-к «Про скасування наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області №201-к від 18.09.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 », скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області №201-к від 18.09.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 » (т.7, а.с.43).

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, наказу Державної служби України з питань праці від 21.10.2019 №109-кт «Про виконання рішення суду», 22.10.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №222-к «Про допуск до роботи ОСОБА_1 », згідно якого ОСОБА_1 допущено до роботи на посаді заступника начальника Управління з 23.10.2019 (т.7,а.с.44).

На виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 №0940/2341/18, УДКСУ у м. Івано-Франківську 07.06.2019 проведено повне примусове списання коштів в сумі 25850,00 грн., (середнього заробітку за один місяць), з рахунку Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальним ордером №16 від 06.06.2019 (т.7,а.с.48) та повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника (т.7,а.с.47).

Також на виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 №0940/2341/18, УДКСУ у м. Івано-Франківську 27.11.2019 проведено повне примусове списання коштів в сумі 199750,00 грн., (середній заробіток за час вимушеного прогулу), з рахунку Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальним ордером №224742193 від 26.11.2019 (т.7,а.с.46) та повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника (т.7,а.с.45).

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2022 касаційну скаргу Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці в Івано-Франківській області задоволено частково, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі №0940/2341/18 скасовано. Справу №0940/2341/18 направлено на новий розгляд до суду першої інстанції Івано-Франківського окружного адміністративного суду (т.6 а.с.205-212).

Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.05.2022 року адміністративну справу №0940/2341/18 розподілено головуючому судді Скільському І.І.

Як встановлено судом, підставою для скасування рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 та направлення справи №0940/2341/18 на новий розгляд стало допущення судом порушення норм процесуального права в частині не залучення до участі в справі ОСОБА_2 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.05.2022 прийнято до провадження адміністративну справу №0940/2341/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби, про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №60-кт від 17.09.2018, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

На виконання вимог постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2022, залучено до участі у справі №0940/2341/18 третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 .

Встановлено відповідачам строк для подання відзиву на позов.

Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив, а відповідачам для подання заперечення.

Встановлено третім особам строк для подання пояснень щодо позову (відзиву).

Розгляд даної справи ухвалено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без проведення судового засідання та повідомлення учасників справи (т.7,а.с.4-6).

Відповідач - Державна служба України з питань праці, правом подання відзиву на позов не скористалось. Вище зазначена ухвала суду про прийняття до провадження адміністративної справи №0940/2341/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №60-кт від 17.09.2018, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, доставлена до електронного кабінету Державної служби України з питань праці 31.10.2022 о 15.57 год., що підтверджується довідкою секретаря судового засідання про доставку електронного листа від 01.11.2022 (т.7,а.с.159-161).

Згідно з частиною 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Судом встановлено, що в матеріалах даної справи (т.1, а.с.110-114) міститься відзив на позовну заяву Державної служби України з питань праці від 09.01.2019, який надійшов на адресу суду 14.01.2019, та який Державною службою України з питань праці було подано в межах первинного розгляду даної адміністративної справи. Державна служба України з питань праці, у відзиві на позов, стосовно заявлених позовних вимог заперечила з тих підстав, що позивачем особисто подано на ім`я голови Державної служби України з питань праці заяву про звільнення за угодою сторін, без поставлення дати написання заяви та зазначення в тексті заяви дати звільнення за угодою сторін. Зазначено, що на прохання працівників вказати в тексті заяви дату звільнення позивач відмовилась, про що складено акт відмови. В той самий день між головою Держпраці та позивачем досягнута згода про звільнення 18.09.2018, про що свідчить власноруч проставлена на заяві позивача резолюція голови Держпраці з відміткою « ОСОБА_3 до відповідної роботи». На виконання вимог ст.18 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» звільнення позивача погоджено із Міністерством соціальної політики України. Вказано, що з 18.09.2018 позивача звільнено з посади, 18.09.2018 позивач ознайомилась із наказом про звільнення, про що свідчить її особистий підпис. Стверджує, що відсутність на заяві про звільнення дати звільнення не є безумовною підставою для висновку про недосягнення сторонами угоди на припинення трудового договору, оскільки такої умови не містить диспозиція ч.2 ст.86 Закону України №889-V-111, п.1 ст.36 КЗпП України, на відміну від розірвання трудового договору за ініціативою працівника. Звернуто увагу на те, що позивач власноруч підписала заяву про звільнення, а тому саме від неї залежало зазначення чи не зазначення дати звільнення, жодних зауважень щодо незаконності видачі наказу про звільнення від позивача не надходило. Також зазначено, що позивач відмовилась отримувати трудову книжку, про що складено акт відмови. Щодо перебування позивача під час звільнення на лікарняному зазначено, що позивач 17.09.2018 та 18.09.2018 перебувала на робочому місці та виконувала свої посадові обов`язки, що зазначено в табелі обліку використання робочого часу, наказ про звільнення прийнятий законно та в межах наданих Держпраці повноважень.

Також судом встановлено, що на вказаний вище відзив, при первинному розгляді справи позивачем 01.02.2019 було подано відповідь на відзив Державної служби України з питань праці. У поданій відповіді на відзив ОСОБА_1 зазначила що вона, 04.09.2018, не писала та не подавала заяви про звільнення за угодою сторін ані особисто, ані будь-яким іншим чином, оскільки не мала наміру припиняти трудові відносини з відповідачем. Заява, на підставі якої відповідач звільнив її, написана нею ще при прийнятті на роботу в травні 2015 року у примусовому порядку, під примусом начальника служби персоналу ОСОБА_4 , який фактично поставив написання заяви як обов`язкову умову призначення на посаду. Позивач змушена була написати таку заяву, оскільки від того залежало питання щодо її працевлаштування. Зазначила, що не проставлення на заяві про звільнення дати підтверджує факт що дана заява була написана у 2015 році, а не станом на 04.09.2018. Складання акту відмови 04.09.2018 не спростовує факту відсутності домовленості сторін про звільнення за угодою сторін та суперечить будь-якій логіці відносно бажання позивача звільнятись. Також зазначила про інші додаткові підстави незаконності прийнятого відповідачем рішення щодо її звільнення (т.2, а.с.13-21).

Державною службою України з питань праці на зазначену вище відповідь на відзив подано 18.02.2019 письмові заперечення (т.2, а.с.143-148), в яких відповідач заперечив аргументи та міркування позивача у відповіді на відзив, з підстав того, що вважає підтвердженим факт подання позивачем заяви про звільнення, а також було надано суду докази стосовно перебування позивача 04.09.2018 в адміністративній будівлі Держпраці, письмові докази стосовно подання нею 04.09.2018 заяви про звільнення (т.2,а.с.149-159).

В свою чергу позивач, з урахуванням письмових заперечень відповідача - Державної служби України з питань праці, надала суду додаткові письмові пояснення в яких наголосила, що 04.09.2018 дійсно перебувала в адміністративній будівлі Держпраці в м. Києві, однак підставою для її перебування було відрядження з 03.09.2018 по 05.09.2018 на виконання окремого доручення голови Держпраці для надання пояснень з питань, викладених у вимозі голови Дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Держпраці України О.Дем`яненка. Однак, як зазначила у поясненнях, її фізична присутність в приміщенні Держпраці жодним чином не підтверджує факт написання нею заяви про звільнення і не свідчить про намір звільнятися. Повідомила суду інші обставини справи з підстав, викладених у відповіді на відзив відповідачу, просила позов задовольнити (т.2, а.с.244-251).

Під час нового розгляду даної адміністративної справи на адресу суду відповідачем - Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області суду подано відзив на позовну заяву (т.7 а.с.26-38). У відзиві представником відповідача зазначено, що 18.09.2018 в кабінеті начальника Управління Держпраці, в присутності начальника Управління Держпраці, першого заступника начальника Управління Держпраці, завідувача сектору персоналу Управління Держпраці та головного спеціаліста-юрисконсульта Управління Держпраці, Клим М.І. надано для ознайомлення наказ Держпраці від 17.09.2018 №59-кт «Про застосування дисциплінарного стягнення», наказ Держпраці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_1 » та наказ Управління Держпраці від 18.09.2018 №201-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_1 ». Із вказаними наказами позивач ознайомилась особисто, про що нею проставлено підпис, а також зазначено дату та час такого ознайомлення (18.09.2018 о 16 год.50 хв., та 18.09.2018 о 16 год.55 хв., відповідно). При цьому, як зазначає представник відповідача, позивач не інформувала керівництво Управління Держпраці про її перебування у тимчасовій непрацездатності 17-18.09.2018. Після оголошення наказу про звільнення, позивачу запропоновано отримати трудову книжку, проте позивач відмовилась від отримання трудової книжки про, що складено відповідний акт. Згідно тверджень представника відповідача Управління Держпраці ставить під сумнів правомірність видання листка непрацездатності серії АДЛ№529724, на який посилається ОСОБА_1 , як на доказ перебування у тимчасовій непрацездатності, оскільки зазначений листок тимчасової непрацездатності видано лікуючим лікарем Болехівської центральної міської лікарні. Відстань автомобільними шляхами від м.Івано-Франківська до м. Болехів складає 78 км. Тривалість руху для подолання цієї відстані громадським транспортом складає близько 3 год., в одну сторону. Отже для видачі листка непрацездатності серії АДЛ №529724, позивачу необхідно було відлучатися з робочого місця більше як на три години. Водночас, як стверджує представник відповідача ОСОБА_1 протягом 17-18.09.2018 перебувала на своєму робочому місці, де повною мірою виконувала свої посадові обов`язки та вказівки безпосереднього керівника, начальника Управління Держпраці І.Я. Росипайла. Представником відповідача зазначено, що Управлінню про обставини написання заяви, яка стала підставою для звільнення позивача, невідомо, тому надавати правову оцінку діям Держпраці щодо правомірності звільнення ОСОБА_1 , Управління Держпраці не вправі. Водночас зазначає, що заява на звільнення написана позивачем власноруч, що свідчить про її особисте волевиявлення про звільнення із займаної посади, а тому вважає, що наказ від 17.09.2018 №60-кт видано правомірно, а підстави для його скасування відсутні. Щодо заяви ОСОБА_1 , про відкликання заяви на звільнення надісланої до Держпраці, представник відповідача зазначив, що за загальним правилом, анулювання досягнутої домовленості щодо звільнення за угодою сторін може мати місце лише при взаємній згоді про це роботодавця або уповноваженого ним органу і працівника. В даному випадку реалізація норми закону про анулювання такої домовленості не могла бути застосована, оскільки ОСОБА_1 заяви про відкликання заяви на звільнення за угодою сторін, поданої 04.09.2018 не подавала. Натомість позивач подала заяву про відкликання заяви на звільнення, яку ніби-то написано нею у 2015 році. Щодо перевірки Держпраці Національним агентством України з питань державної служби зазначено, що визначальним на думку Управління Держпраці є той момент, що при наданні оцінки правомірності звільнення ОСОБА_1 з посади, робочою групою Національного агентства у довідці за результатами проведеної перевірки не вказано інформації про направлення об`єкту перевірки та його посадовим особам (керівнику Держпраці) вимоги про скасування рішень державного органу з питань державної служби, які суперечать законодавству в частині реалізації громадянами права на державну службу, про усунення порушень прав державних службовців або про скасування результатів конкурсу на зайняття вакантної посади державної служби. Щодо вимоги позивача про поновлення на роботі, представником відповідача зазначено, що така не підлягає до задоволення, адже фактично вона виконана відповідачами, а її повторне виконання є неможливим. Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 , про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, така на переконання представника відповідача не підлягає до задоволення, оскільки вона задоволена рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2018 у справі №0940/2341/18 та на виконання зазначеного рішення Управлінням ДКСУ у м. Івано-Франківську здійснено примусове списання коштів зокрема: 07.06.2019 в сумі 25850,00 грн.,(середній заробіток за один місяць) та 27.11.2019 в сумі 199750 грн.(середній заробіток за час вимушеного прогулу). Щодо третьої особи на стороні відповідачів, на чиї права та обов`язки може вплинути прийняте рішення, представником відповідача зазначено, що наказом Держпраці №4-кт від 31.01.2019 ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника Управління Держпраці з 01.02.2019, як переможця конкурсу на зайняття посади державної служби. Наказом Управління Держпраці №36-к від 01.02.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №4кт від 31.01.2019 «Про призначення ОСОБА_5 » оголошено наказ Держпраці про призначення ОСОБА_2 на посаду заступника начальника Управління Держпраці з 01.02.2019. У зв`язку із поновленням на посаді ОСОБА_1 , наказом Держпраці №107-кт від 21.10.2019 ОСОБА_2 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці з 22.10.2019, за переведенням на посаду заступника начальника відділу нагляду в АПК та СКС Управління Держпраці, у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала. На виконання даного наказу, 22.10.2019 Управлінням Держпраці видано наказ « 218-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №107-кт від 21.10.2019 «Про звільнення ОСОБА_5 ». Наказом Управління від 22.10.2019 №219-к «Про призначення ОСОБА_2 » ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника відділу нагляду в АПК та СКС в порядку переведення. Наказом Управління Держпраці №103-к від 16.07.2020 ОСОБА_2 з 31.07.2020 переведено на посаду начальника відділу нагляду в АПК та СКС Управління Держпраці. На переконання представника відповідача визнання протиправним та скасування наказу Держпраці про звільнення ОСОБА_1 №60-кт від 17.09.2018 призведе до порушення трудових прав іншої особи, а саме ОСОБА_2 . Зважаючи на наведене представник відповідача просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що принцип стабільності державної служби передбачає призначення державних службовців безстроково, крім випадків, визначених законом. При призначенні його на посаду заступника начальника Управління Держпраці, як переможця конкурсу на зайняття посади державної служби, жодним чином не обумовлювалась можливість звільнення у зв`язку із поновленням попередньо звільненого працівника. Крім того зазначає, що принцип забезпечення рівного доступу до державної служби передбачає рівність його права та права ОСОБА_1 на вступ на державну службу та її проходження, а тому суди при винесенні рішень повинні були врахувати той факт, що поновлення на роботі одного працівника не може призводити до порушень трудових прав іншого. Також звернув увагу на те, що незаконними рішеннями суди позбавили його можливості реалізації власних трудових прав, оскільки за результатами розгляду справи 22.10.2019 ОСОБА_2 звільнено із займаної посади. Тільки 28.04.2022 Верховний Суд погодився із позицією Державної служби України з питань праці стосовно того, що не залучення до участі у справі особи, на права, свободи та інтереси якої впливає дане рішення, є порушенням вимог процесуального законодавства та тягне за собою обов`язкове скасування прийнятого рішення. Також просив врахувати, що втрачений ним заробіток за період з 22.10.2019 по 28.04.2022, оскільки підставою звільнення з посади заступника начальника Управління Держпраці стало скасоване 28.04.2022 Верховним Судом рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18. Відшкодування втраченого заробітку працівнику є державною гарантією трудових прав працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. З врахуванням наведеного просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити (т.7, а.с.13-17).

Позивачем ОСОБА_1 на адресу суду направлено письмові заперечення на пояснення третьої особи ОСОБА_2 , у яких з доводами третьої особи ОСОБА_2 не погоджується, та зазначила, що у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір, і в такому випадку, звільнення особи, яка займає посаду звільненого працівника (службовця) відбуватиметься на підставі п.1 ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу», тобто зумовлено обставинами, які склалися незалежно від волі сторін у зв`язку із поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала. З огляду на що, поновлення її на посаді у зв`язку із незаконним звільненням, не є прямим та свідомим порушенням трудових прав третьої особи ОСОБА_2 , а зумовлено обставинами, що виникли незалежно від волі сторін. Зазначає, що звільнення третьої особи ОСОБА_2 було спрямоване на захист та відновлення її трудових прав у зв`язку із незаконним звільненням, що прямо гарантовано ч.6 ст. 43 Конституції України та ч.1 ст. 235 КЗпП України. Також звернула увагу на те, що третій особі на час його вступу на державну службу було відомо про оскарження нею до суду наказу про звільнення. Крім того вказала на те, що третя особа ОСОБА_2 , станом на час подання заперечень не займає посаду заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, а тому на переконання позивача, доводи третьої особи про те, що задоволення позову у даній справі призведе до порушення його прав та інтересів є безпідставними (т.7, а.с.56-58).

На відзив відповідача Управління Держпраці в Івано-Франківській області, позивач подала відповідь, згідно якої вважає відзив відповідача необґрунтованим, а твердження і міркування у ньому неправдивими та суперечливими. Зазначає, що відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28.04.2022, єдиною підставою для скасування рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 та направлення справи №0940/2341/18 на новий розгляд стало допущення судом порушення норм процесуального права в частині не залучення до участі в справі ОСОБА_2 , як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Жодних інших порушень норм процесуального права, як і недотримання норм матеріального права, під час розгляду справи №0940/2341/18, судами першої та апеляційної інстанції допущено не було. На переконання позивача, залучення в якості третьої особи ОСОБА_2 , жодним чином не може спростувати факт допущення відповідачами порушень законодавства про працю в частині звільнення її з займаної посади. Щодо тверджень Управління Держпраці в Івано-Франківській області, що нею особисто подано на ім`я Голови Держпраці заяву про звільнення за згодою сторін без проставлення дати написання заяви і без зазначення в тексті заяви про звільнення дати звільнення за угодою сторін та складання акту щодо її відмови поставити на заяві дату звільнення, ОСОБА_1 зазначила, що вона у вересні місяці 2018 зазначену заяву не писала, у спосіб встановлений законодавством не подавала, і будь-якого бажання звільнитися не мала та не має. Така заява була написана нею при призначенні на посаду заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області у травні 2015 року в примусовому порядку, під тиском начальника служби персоналу ОСОБА_4 , який фактично, поставив написання цієї заяви як обов`язкової умови при її працевлаштуванні. Крім того, звернула увагу на те, що заява надійшла не через канцелярію Державної служби України з питань праці, а була зареєстрована безпосередньо відділом управління персоналу у Журналі реєстрації заяв про звільнення керівництва територіальних органів Держпраці, директорів державних підприємств та установ, що належить до сфери управління Держпраці. При цьому, згідно з даними зведеної номенклатури справ Держпраці на 2018 рік, такий журнал в Держпраці відсутній. В державних установах, такі документи як заяви про звільнення, приймаються виключно через канцелярію, шляхом реєстрації, зазначені порушення встановлені робочою групою Національного агентства України з питань державної служби за результатами позапланової перевірки у Державній службі України з питань праці за результатами розгляду її скарги. Резолюція проставлена на заяві про звільнення за угодою сторін, не містить дати та вказівки на конкретну дію, а містить напис: « ОСОБА_3 до відповідної роботи», що само по собі може бути розцінено як завгодно. Зазначає, що твердження відповідача про те, що «п.1 ст.36 КзПП України, та нормами статті 86 Закону України не визначено форму домовленості (угоди сторін) про звільнення за цією підставою», є хибними, оскільки саме відповідно до ч.3 цієї ж статті, суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю. З даного приводу покликається на судову практику Верховного Суду у зазначеній категорії справ. Звертає увагу на те, що підставами позову є саме відсутність її волевиявлення на припинення трудових відносин з роботодавцем, а не факт звільнення під час перебування на лікарняному. Стосовно тверджень відповідача про те, що її вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягаю задоволенню оскільки вже виконані відповідачами, зазначила, що дійсно, відповідачем виконано рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, яке залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019, поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, здійснено виплату на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 199 750, 00 грн., та 25850,00 грн., середнього заробітку за один місяць. Однак постановою Верховного Суду від 28.04.2022, задоволено частково касаційну скаргу Державної служби України з питань праці та Управління Держпраці в Івано-Франківській області, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.11.2019 у справі №0940/2341/18 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Враховуючи наведене на переконання позивача, відмова у задоволенні зазначених вимог під час нового розгляду призведе до повороту виконання рішення суду, яке вже виконане, та відповідно призведе до негативних наслідків для позивача (т.7, а.с.63-71).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 06.07.2022, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи №0940/2341/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №60-кт від 17.09.2018, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (т.7, а.с.74-75).

Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національним агентством України з питань державної служби (надалі - НАДС), надано суду письмові пояснення, в яких зазначено, що до НАДС 24.09.2018 надійшла скарга заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області Клим М.І. стосовно порушення, на її думку, посадовими особами Держпраці положень, встановлених Законом, в частині застосування до неї дисциплінарного стягнення у вигляді догани за неналежне виконання посадових обов`язків, актів органів державної влади, звільнення з відповідної посади та ненадання відпустки. На підставі Положення про НАДС, Порядку проведення перевірок та наказу НАДС від 27.09.2018 №230-18 «Про проведення позапланової виїзної перевірки» робочою групою НАДС в період з 01по 31.10.2018 проведено позапланову виїзну перевірку у Державній службі України з питань праці стосовно дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів з питань державної служби. За результатами проведеної перевірки, аналізу наданих документів та отриманої від відповідача інформації, встановлено наступне. В матеріалах, наданих робочій групі для опрацювання, була наявна заява ОСОБА_1 , про звільнення за угодою сторін. Проте,позивачу зазначеній заяві не вказала дати складання та строку звільнення за угодою сторін із займаної посади. З покликанням на положення пункту 38 типової інструкції з діловодства в міністерствах, інших центральних та місцевих органах виконавчої влади, затвердженої постановою КМУ №55 від 17.01.2018, зазначено, що головою Держпраці на заяві про звільнення ОСОБА_1 , за угодою сторін накладено без зазначення дати резолюцію « ОСОБА_3 для відповідної роботи». Таким чином було встановлено, що суб`єктом призначення не було прийнято рішення про надання згоди на звільнення, а лише надано доручення ОСОБА_3 опрацювати зазначену заяву. Крім того, встановлено, що на заяві про звільнення ОСОБА_1 , відсутня дата складання даної заяви та не вказаний строк взаємної домовленості із суб`єктом призначення звільнення за угодою сторін. У зв`язку із відсутністю у заяві ОСОБА_1 відповідної дати, начальником відділу управління персоналу Держпраці ОСОБА_3 , завідувачем сектору з питань застрахованих осіб та дитячої праці Департаменту з питань праці Держпраці ОСОБА_6 , головним спеціалістом відділу персоналу Держпраці Дитиною О.П. 04.09.2018 складено акт про подання заступником начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області Клим М.І., заяви про звільнення із займаної посади за угодою сторін без дати. Зазначає, що складання зазначеного акта не спростовує факту відсутності домовленості сторін про звільнення за угодою сторін. Також, вказує, що відповідну заяву зареєстровано у Журналі реєстрації заяв про звільнення керівництва територіальних органів Держпраці, директорів державних підприємств та установ, що належить до сфери управління Держпраці, під номером 13. При цьому, згідно з даними зведеної номенклатури справ Держпраці на 2018 рік, затвердженої наказом Держпраці від 26.12.2017 №153, відділ персоналу Держпраці має кінцевий індекс справи (11-53) та не містить заголовку справи як Журнал реєстрації заяв про звільнення керівництва територіальних органів Держпраці, директорів державних підприємств та установ, що належить до сфери управління Держпраці. При проведенні перевірки робочою групою не встановлено наявність домовленості сторін про припинення державної служби за угодою сторін. Зважаючи на викладене, у зв`язку із тим, що між ОСОБА_1 та Головою Держпраці, як суб`єктом призначення, не досягнуто домовленості, за умов відсутності у заяві про звільнення дати звільнення за угодою сторін, робочою групою НАДС встановлено порушення законодавства про державну службу в частині звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін. Відповідачу запропоновано, зокрема, розглянути питання щодо скасування наказу Держпраці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_1 ». На переконання НАДС наведені відповідачем доводи в зауваженнях до Довідки від 20.11.2018 №45/18 не спростовують фактів, встановлених в ході проведення відповідної перевірки, які відображені у Довідці, та не можуть бути підставою для визнання законним наказу Держпраці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_1 » (т.7, а.с.106-108).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25.07.2022, відмовлено у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи №0940/2341/18 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань праці, Управління Держпраці в Івано-Франківській області, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національне агентство України з питань державної служби, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення №60-кт від 17.09.2018, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (т.7, а.с.138-139).

Розглянувши матеріали адміністративної справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, дослідивши і оцінивши докази, судом встановлено наступне.

В травні 2015 року ОСОБА_1 (надалі позивач, ОСОБА_1 ) призначена на посаду заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

03.09.2018 ОСОБА_1 надано окреме доручення №106/11-18 прибути до апарату Державної служби України з питань праці о 10 год. 00 хв. 04.09.2018, для надання пояснень з питань викладених у вимозі Голови дисциплінарної комісії з розгляду дисциплінарних справ Державної служби України з питань праці О.Дем`яненка (т.1,а.с.174).

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 03.09.2018 №450-відр., на виконання окремого доручення голови Державної служби України з питань праці Р.Чернеги від 03.09.2018 №106/11-18 ОСОБА_1 відряджено до м. Києва з 03.09.2018 по 05.09.2018 (т.1,а.с.175).

14.09.2018 ОСОБА_1 , надано окреме доручення №205/11-18 прибути до апарату Державної служби України з питань праці о 10 год. 00 хв. 18.09.2018 для ознайомлення з результатами дисциплінарного провадження (т.1, а.с.193).

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 17.09.2018 №483-відр., на виконання зазначеного окремого доручення голови Державної служби України з питань праці Р.Чернеги від 14.09.2018 ОСОБА_1 відряджено до м. Києва з 17.09.2018 по 19.09.2018 (т.1,а.с.195).

17.09.2018 позивачем подано службову записку про відсутність законних підстав для направлення її у відрядження до апарату Державної служби України з питань праці (т.1, а.с.196).

17.09.2018 головою Державної служби України з питань праці ОСОБА_7 надано ОСОБА_1 окреме доручення №208/11-18 прибути до апарату Державної служби України з питань праці о 10 год. 00 хв. 18.09.2018 для ознайомлення з результатами дисциплінарної справи (т.1,а.с.197).

Наказом Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області 18.09.2018 відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», за угодою сторін (т.1,а.с.6).

Підставою звільнення вказано заяву ОСОБА_1 , лист погодження Міністерства соціальної політики України від 13.09.2018 №17670/0/2-18/30.

Відповідно до заяви ОСОБА_8 на ім`я голови Державної служби України з питань праці ОСОБА_7 , позивач просить звільнити її з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за згодою сторін (т.1,а.с.8).

Вказана заява не містить дати звільнення та не містить зазначення позивачем з якого числа позивач просить її звільнити.

На заяві головою Державної служби України з питань праці Чернегою Р.Т. накладено резолюцію « ОСОБА_3 для відповідної роботи».

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 18.09.2018 №201-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 » оголошено наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 » (т.1,а.с.50).

Згідно листків непрацездатності позивач перебувала на лікуванні у період з 17.09.2018 по 11.10.2018 - №529724, з 12.10.2018 по 19.10.2018 - №529830, з 22.10.2018 по 09.11.2018- №529885, з 12.11.2018 - по 30.11.2018 -№486401, з 03.12.2018 по 12.12.2018 - №418033 (т.1,а.с.10-12).

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 1 статті 5 Закону України «Про державну службу» правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 83 Закону України «Про державну службу» державна служба припиняється за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону).

За змістом статті 86 Закону України «Про державну службу» державний службовець має право звільнитися зі служби за власним бажанням, попередивши про це суб`єкта призначення у письмовій формі не пізніш як за 14 календарних днів до дня звільнення. Державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом. Суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

Згідно з частиною 3 статті 5 вказаного Закону дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Загальні підстави припинення трудового договору визначені приписами статті 36 Кодексу законів про працю України, пунктом 1 частини 1 якої підставою припинення трудового договору є, зокрема, угода сторін.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Тобто, основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення угоди сторін та строк, з якого договір припиняється.

Крім того, частина 3 статті 83 Закону України «Про державну службу», яка регламентує припинення державної служби за ініціативою державного службовця або за угодою сторін, визначає, що суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві.

Таким чином, недосягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, позбавляє роботодавця права на звільнення працівника за угодою сторін.

Аналогічний висновок висловив Верховний Суд в постановах від 03.04.2019 у справі №803/497/18, від 06.02.2019 у справі №816/1389/16, від 21.11.2018 у справі №820/243/16.

Судом встановлено, що позивачем власноруч написано заяву про звільнення її з посади за згодою сторін.

Як слідує із заяви про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області за згодою сторін, вона не містить ні дати її написання, ні волевиявлення (пропозиції) позивача на визначення строку, з якого трудовий договір пропонується розірвати. Резолюція відповідача, що знаходиться на вказаній заяві, також не містить ні пропозиції, ні погодження строку, з якого трудовий договір може бути розірвано.

За таких обставин, суд приходить висновку про не досягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та відсутність узгодженої дати звільнення, що, в свою чергу, позбавляє відповідача права на звільнення ОСОБА_1 17.09.2018 відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», за угодою сторін.

При цьому суд звертає увагу, що подання позивачем заяви від 03.09.2018, яка відправлена позивачем відповідачу 04.09.2018 та надійшла на адресу Державної служби України з питань праці 14.09.2018 (т.1,а.с.63-64, т.2, а.с.156-157), про відкликання заяви про звільнення, хоч і не має юридичних наслідків, однак свідчить про відсутність свідомого волевиявлення позивача щодо звільнення за угодою сторін.

Також, про відсутність волевиявлення позивача щодо звільнення за угодою сторін, на переконання суду, свідчить складений відповідачем акт про відмову в проставленні дати у вказаній заяві (т.1,а.с.121).

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин судом враховано висновки щодо застосування норм права, викладені у подібних правовідносинах в постановах Верховного Суду:

« … основними умовами угоди про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП, щодо яких сторони трудового договору повинні дійти згоди, є підстава припинення трудового договору та строк, з якого договір припиняється. Визначення дати звільнення за згодою сторін є обов`язковою умовою такого звільнення, оскільки сприяє свідомому волевиявленню працівника щодо припинення трудового договору з цієї підстави. Відповідно до частини першої статті 2411 КЗпП строки виникнення і припинення трудових прав та обов`язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями. Отже, за відсутності узгодженої сторонами дати звільнення суди першої та апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про досягнення ОСОБА_3 і Міністерством юстиції України повної згоди на припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП. Наведене є достатньою підставою для визнання незаконним звільнення позивача згідно з наказом Міністерства юстиції України від 30.10.2015 №3548/к ...», постанова від 20.05.2020 у справі №825/3587/15-а (адміністративне провадження №К/9901/28040/19);

« …Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 частини статті 36 КЗпП України можуть бути укладені як в письмовій такі в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 частини першої статті 36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення. Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін), суди повинні з`ясувати: чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою; чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення; чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення, та доказів наданих сторонами, суд першої інстанції з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для задоволення позову, оскільки сторони не дійшли згоди щодо припинення трудового договору за угодою сторін за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України. Суди правильно встановили, що в заяві ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін відсутні дата її написання та дата звільнення працівника. На заяві міститься лише резолюція «До наказу 12 березня 2019 року», що свідчить про відсутність волевиявлення позивача на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення. Така позиція узгоджується з правовим висновком, який викладений у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 825/3587/15-а (провадження № К/9901/28040/19)….», постанова від 07.10.2020 у справі №236/1286/19 (провадження №61-2567св20);

«…. Якщо роботодавець і працівник домовились про певну дату припинення трудового договору, працівник не має права відкликати свою заяву про звільнення. Встановлено, що у заяві ОСОБА_1 про звільнення за угодою сторін відсутні дата її написання та дата звільнення працівника. На заяві міститься лише резолюція від 26 лютого 2020 року «Бух. розрахувати з 28 лютого 2020 року». Отже, відсутність у заяві конкретної дати звільнення свідчить про відсутність волевиявлення позивачки на припинення трудового договору за взаємною згодою сторін. Реєстрація власником заяви позивачки про звільнення, у якій відсутня дата її написання, не дає підстав для висновку, що сторони між собою визначили строк, з якого мали б бути припинені трудові відносини працівника (див. постанову Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 711/10770/16 (провадження № 61-18666св18)) ...», постанова від 04.08.2021 у справі №711/2175/20 (провадження №61-12674св20).

Також суд вважає за необхідне зазначити, що Національним агентством України з питань державної служби (надалі - НАДС), за скаргою ОСОБА_1 , призначено та проведено в період з 01 по 31.10.2018 позапланову виїзну перевірку у Державній службі України з питань праці стосовно дотримання вимог Закону України «Про державну службу» та інших нормативно-правових актів з питань державної служби.

За результатами позапланової виїзної перевірки робочою групою НАДС складено Довідку №45/18 від 20.11.2018 (т.1,а.с.82-97).

Згідно досліджених робочою групою НАДС документів наданих Державною службою України з питань праці, робоча група НАДС, зокрема в частині «звільнення ОСОБА_1 із займаної посади» прийшла до висновків, що суб`єктом призначення не було прийнято рішення про звільнення за угодою сторін, а надано доручення начальнику служби управління персоналу опрацювати зазначену заяву (пункт 8 висновків Довідки №45/18). Між ОСОБА_1 та Головою Держпраці, як суб`єктом призначення, не досягнуто домовленості, за умов відсутності у заяві про звільнення строку звільнення за угодою сторін, що порушує законодавство про державну службу в частині звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін (пункт 9 висновків Довідки №45/18).

При цьому робочою групою НАДС надано пропозиції Державній службі України з питань праці, розглянути питання щодо скасування наказу Державної служби України з питань праці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_1 »

Підсумовуючи все вище наведене, враховуючи висновки Верховного Суду, суд приходить до висновку, що сторонами спору не було досягнуто згоди щодо припинення трудового договору, не узгоджено дату звільнення що, в свою чергу, позбавляє відповідача права на звільнення ОСОБА_1 17.09.2018 відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», за угодою сторін.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправним і скасування наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, про поновлення позивача на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, з 18.09.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Приписами частини першої статті 235 КЗпП України обумовлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

При цьому, відповідно до підп. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.

Відповідно до п.2 цього Порядку, середня заробітна плата за час вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, продовжується у цьому пункті, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Як встановлено судом та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, на виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у даній справі №0940/2341/18, Державною службою України з питань праці 21.10.2019 видано наказ №109-кт «Про виконання рішення суду», яким скасовано наказ Державної служби України з питань праці від 17.09.2018 №60-кт «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області з 18.09.2018 (т.7,а.с.41).

На виконання наказу Державної служби України з питань праці від 21.10.2019 №109-кт «Про виконання рішення суду», 22.10.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №220-к «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №109-кт від 21.10.2019 «Про виконання рішення суду» (т.7, а.с.42).

Наказом Управління Держпраці в Івано-Франківській області від 22.10.2019 №221-к «Про скасування наказу Управління Держпраці в Івано-Франківській області №201-к від 18.09.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 », скасовано наказ Управління Держпраці в Івано-Франківській області №201-к від 18.09.2019 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 «Про звільнення ОСОБА_1 » (т.7, а.с.43).

На виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, наказу Державної служби України з питань праці від 21.10.2019 №109-кт «Про виконання рішення суду», 22.10.2019 Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області видано наказ №222-к «Про допуск до роботи ОСОБА_1 », згідно якого ОСОБА_1 допущено до роботи на посаді заступника начальника Управління з 23.10.2019 (т.7,а.с.44).

На виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 №0940/2341/18, УДКСУ у м. Івано-Франківську 07.06.2019 проведено повне примусове списання коштів в сумі 25850,00 грн., (середнього заробітку за один місяць), з рахунку Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальним ордером №16 від 06.06.2019 (т.7,а.с.48) та повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника (т.7,а.с.47).

Також на виконання виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 21.11.2019 №0940/2341/18, УДКСУ у м. Івано-Франківську 27.11.2019 проведено повне примусове списання коштів в сумі 199750,00 грн., (середній заробіток за час вимушеного прогулу), з рахунку Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 , що підтверджується меморіальним ордером №224742193 від 26.11.2019 (т.7,а.с.46) та повідомленням про безспірне списання коштів з рахунків боржника (т.7,а.с.45).

Наведене підтверджує виконання відповідачами рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 27.05.2019 у справі №0940/2341/18, шляхом видання відповідачами зазначених вище наказів і виплати на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць в сумі 25850,00 грн., та середнього заробітку за час вимушеного прогулу та в сумі 199750,00 грн.

Отже, при новому розгляді даної адміністративної справи в суду відсутні підстави для повторного вирішення питання щодо стягнення з Управління Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за один місяць та середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки такі виплачені позивачу 07.06.2019 та 27.11.2019 відповідно, шляхом примусового їх списання з рахунків Управлінням Держпраці в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 .

Враховуючи те, що при новому розгляді даної адміністративної справи судом на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено відсутність правових підстав для звільнення ОСОБА_1 17.09.2018 відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про державну службу», за угодою сторін, та задля уникнення порушення прав позивача суд вважає належним способом захисту порушених прав позивача - визнати протиправним і скасувати наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області та поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, з 18.09.2018.

Стосовно тверджень відповідача Управління Держпраці в Івано-Франківській області та третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_2 , про те, що скасування судом оскаржуваного наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 та поновлення ОСОБА_1 на посаді призведе до порушення трудових прав ОСОБА_2 , суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно статті 370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Згідно пункту 10 частини 1 статті 7 Закону України «Про державну службу», державний службовець має право на оскарження в установленому законом порядку рішень про накладення дисциплінарного стягнення, звільнення з посади державної служби, а також висновку, що містить негативну оцінку за результатами оцінювання його службової діяльності.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Законом України «Про державну службу» визначено підстави для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін.

Так, відповідно до пункту 1 частини 1 статті 88 Закону України «Про державну службу», підставами для припинення державної служби у зв`язку з обставинами, що склалися незалежно від волі сторін, є поновлення на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

З аналізу наведених норм, у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав трудовий спір, і в такому випадку, звільнення особи, яка займає посаду звільненого працівника (службовця) відбувається з підстав визначених пунктом 1 частини 1 статті 88 Закону України «Про державну службу» та зумовлено обставинами, які склалися незалежно від волі сторін у зв`язку з поновленням на посаді державної служби особи, яка раніше її займала.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що скасування судом оскаржуваного наказу Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 та поновлення ОСОБА_1 на посаді яку вона займала до звільнення, не є прямим та свідомим порушенням трудових прав ОСОБА_2 , а зумовлено обставинами, що виникли незалежно від волі сторін у відповідності до вимог Закону України «Про державну службу» (п.1ч.1 ст.88 Закону).

В даному випадку звільнення 22.10.2019 ОСОБА_2 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, у зв`язку з поновлення ОСОБА_1 на посаді яку вона займала до звільнення, здійснено відповідно до вимог п.1ч.1 ст.88 Закону України «Про державну службу» та на відновлення порушених трудових прав ОСОБА_1 .

Решта доводів учасників справи на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.

В контексті зазначеного, суд вважає необхідним вказати, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини, рішення якого є джерелом права та обов`язковими для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі по тексту також - Конвенція).

Так, Європейський Суд з прав людини (надалі по тексту також - Суд) у своєму рішенні по справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (від 9 грудня 1994 року №18390/91), вказав, що статтю 6 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень, детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Міра цього обов`язку може варіюватися залежно від характеру рішення. Необхідно також враховувати численність різноманітних тверджень, з якими сторона у справі може звернутися до судів, та відмінності, наявні в Договірних державах, стосовно передбачених законом положень, звичаєвих норм, правових висновків, викладення та підготовки рішень. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

В рішенні «Салов проти України» (заява №65518/01; від 6 вересня 2005 року) Суд також звернув увагу на те, що статтю 6 параграф 1 Конвенції не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.

Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд дійшов до висновку про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності задоволення адміністративного позову.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним і скасувати наказ Державної служби України з питань праці №60-кт від 17.09.2018 про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області.

Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській області, з 18.09.2018.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

відповідач: Державна служба України з питань праці, адреса: вул. Десятинна, 14, м.Київ, 01601, ;

відповідач: Управління Держпраці в Івано-Франківській області, адреса: вул.. Незалежності, 67, м. Івано-Франківськ, 76018, ;

третя особа: - Національне агентство України з питань державної служби, адреса: вул. Прорізна, 15, м. Київ-01, 01601, ;

третя особа: - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

Суддя /підпис/ Скільський І.І.