Справа № 200/8832/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року справа №200/8832/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року (повне судове рішення складено 04 листопада 2021 року в м. Слов`янську) у справі № 200/8832/21 (суддя в І інстанції Михайлик А.С.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про визнання протиправними дій щодо невиплати щомісячних страхових виплат за період з 01.09.2015 по 31.03.2020, зобов`язання нарахувати та виплатити щомісячні страхові виплати з 01.09.2015 по 31.03.2020.

Згідно викладеного в позові, нездійснення страхових виплат позивачу, який є внутрішньо переміщеною особою, є порушенням гарантованого Конституцією України права позивача на соціальний захист, яке включає, зокрема, право на забезпечення у разі повної, часткової або тимчасової працездатності, а також в старості та в інших випадках, передбачених законом. Позивач зазначає, що жодних підстав для припинення йому виплат у відповідача не було, а отже їх нездійснення з 01.09.2015 по 31.03.2020 є протиправним.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області щодо невиплати ОСОБА_1 щомісячних страхових виплат за період з 01.09.2015 по 31.01.2020.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щомісячні страхові виплати за період з 01.09.2015 по 31.01.2020.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивачу припинено страхові виплати з 01.09.2015 через припинення дії довідки позивача про взяття на облік як внутрішньо переміщеної особи. Після цього позивач із вимогою щодо проведення страхових виплат до відповідача не звертався. 05.03.2020 відповідач на запит Краматорського відділення Фонду соціального страхування України в Донецькій області вивантажив електрону справу позивача. Відповідно до запиту вказаного відділення позивач є громадянином Росії, отримав відповідний паспорт Російської Федерації 16.09.2015. У відповідача заборгованість перед позивачем за спірний період не обліковується, позивач станом на тепер перебуває на обліку у робочих органах Фонду в Донецькій області, підстав для здійснення йому виплат відповідачем немає. Дані правовідносини не регулюється актами, що передбачають соціальні виплати внутрішньо переміщеній особі, на них поширюється дія Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України, затвердженого постановою КМУ від 09.08.2001 № 998. До цього ж, позивачем пропущено строк звернення до суду.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , відповідно до довідки МСЕК № 042275 від 16.11.2011 за результатом огляду має встановлену 3 групу інвалідності та стійку втрату працездатності 50 %, є отримувачем страхових виплат.

Відповідно до довідки від 25.02.2015 № позивача взято на облік як внутрішньо переміщену особу за адресою АДРЕСА_1 .

26.02.2015 позивач звернувся до Відділення ВД ФССНВУ у м. Харків із заявою про здійснення йому страхових виплат.

На підставі постанови Відділення ВД ФССНВУ у м. Харків (правонаступником якого є відповідач) від 16.03.2015 № 2012/25477/30698/24 позивачу продовжено виплату страхових виплат з 01.02.2015 по 24.08.2015.

Відповідно до довідки Відділення ВД ФССНВУ у м. Харків від 12.06.2017 № 2531/08-16 позивачу припинено виплату страхових виплат з 25.08.2015 у зв`язку закінченням дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Згідно наданих суду письмових пояснень відповідача від 02.08.2021 № 10-11.2630, постанова про припинення позивачу страхових виплат не приймалась, оскільки їх виплату було призначено на певний строк на строк дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

26.02.2020 позивач звернувся до Краматорського відділення Фонду соціального страхування України в Донецькій області із заявою про продовження виплати раніше призначених страхових виплат на особовий рахунок в банку у Росії.

До заяви позивач надав, зокрема, копію паспорту позивача - громадянина Російської Федерації, виданого 16.09.2015 за № 580-008, довідку Новопятинської сільради Нижньоломівського р-ну Пензенської області від 19.02.2020 про проживання та реєстрацію позивача в цьому селі.

05.03.2020 Краматорським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області запитано у відповідача електронну справу позивача у зв`язку з надходженням його заяви про продовження йому страхових виплат як особі, що мешкає в Російській Федерації.

Постановою Краматорського відділення від 23.03.2020 № 0526/13169/13169/27 позивачу продовжено раніше призначені страхові виплати з лютого 2020 року та призначено їх виплату за період з 01.02.2020 по 31.12.2020; постановою від 02.02.2021 № 0526/13169/13169/27 виплати позивачу продовжені з січня 2021 року, призначено їх виплату за період з 01.01.2021 по 31.12.2021.

Відповідно до листа Краматорського відділення від 17.06.2021 № П-01-04/19-406 позивач як потерпілий на виробництві перебував на обліку з липня 2002 року у м. Горлівка, з 01.02.2015 по 31.08.2015 перебував на обліку у відповідача, де отримував страхові виплати, з 01.09.2015 по 31.03.2020 місцезнаходження позивача було невідоме, заходи щодо отримання виплат ним не здійснювались, з 01.02.2020 позивач як особа, яка виїхала за межі України перебуває на обліку у Краматорському відділенні відповідно до Порядку здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали за межі України, затвердженого постановою КМУ від 09.08.2001 № 998.

Право громадян України на соціальний захист у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності від нещасного випадку на виробництві визначено Законом України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV (далі Закон № 1105-XIV).

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Пунктом третім розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 1105-XIV встановлено, що особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 4 цього Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Відповідно до абз. 1 п. 1 Постанови КМУ від 5.11.2014 № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509.

У той же час, згідно зі статтею 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Чинним законодавством не передбачено можливості припинення страхових виплат з підстав відсутності довідки внутрішньо переміщеної особи.

Підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Відповідно до статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Отримання позивачем страхових виплат не може ставитись в залежність від наявності чи відсутності довідки про взяття особи на облік як внутрішньо переміщеної.

Відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права, або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону, не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи. Вказаний Закон встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Разом з тим, реалізація права позивача на отримання страхових виплат протиправно була поставлена відповідачем у залежність від наявності/відсутності довідки внутрішньо переміщеної особи.

За викладеним у рішенні Європейського Суду з прав людини «Пічкур проти України» виплата соціальних платежів сама по собі не може ставити осіб, які проживають у різних країнах, у відносно схоже становище, оскільки будь-яка система соціального забезпечення, включаючи пенсійне забезпечення, у першу чергу створена для забезпечення певних мінімальних стандартів рівня життя осіб, що проживають у відповідній країні, та обслуговування їхніх потреб. Більше того, важко зробити якесь правильне порівняння між пенсіонерами, що проживають у відповідній країні, та тими, які проживають в іншому місці, через низку економічних та соціальних відмінностей, що застосовуються залежно від країни.

Практикою Суду встановлено, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях.

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю.

Стаття 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За приписами статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Керуючись частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, суд застосовує Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України на відповідача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладений обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності.

Враховуючи наведене вище, суд дійшов висновку про недоведення відповідачем правомірності припинення виплати позивачу страхових виплат з 25.08.2015. Доказів припинення позивачу страхових виплат з інших причин, окрім відсутності чинної довідки внутрішньо переміщеної особи, відповідач суду також не надав.

Пунктом 7 статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» передбачено, що якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Таким чином, строк позовної давності до даних відносин не застосовується.

Під час вирішення питання про наявність підстав для здійснення позивачу страхових виплат після 01.09.2015, суд виходить із наступного.

Відповідачем зазначено, що підстави для виплати ним позивачу страхових виплат з 01.09.2015 по 31.03.2020 відсутні, оскільки станом на тепер він перебуває на обліку в органі Фонду в Донецькій області (м. Краматорськ). Слід зазначити, що позивач взятий на облік Краматорським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з 01.02.2020, а тому в частині періоду з 01.02.2020 по 31.03.2020 доводи відповідача є обґрунтованими та приймаються судом.

Водночас, підстави встановлення обов`язку Краматорського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області до взяття позивача на облік в суду відсутні.

Стосовно доводів відповідача про відсутність підстав для виплати позивачу страхових виплат за період з 16.09.2015 по 31.01.2020 через виїзд на постійне місце проживання до Російської Федерації та отримання ним паспорту громадянина Російської Федерації, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані особи - громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 9 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн від 14.01.1993, Сторони додержуватимуться такого порядку щодо відшкодування Працівникам шкоди внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, одержаного у зв`язку з виконанням трудових обов`язків:

а) відшкодування шкоди внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також смерті потерпілого здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника на момент одержання каліцтва;

б) відшкодування шкоди внаслідок професійного захворювання або смерті потерпілого, яка настала у зв`язку з ним, здійснюється Стороною, законодавство якої поширювалось на Працівника під час його трудової діяльності, яка викликала професійне захворювання, навіть якщо зазначене захворювання вперше було виявлене на території іншої Сторони.

Позивач під час отримання професійного захворювання та втрати працездатності і встановлення йому інвалідності проживав в Україні (доказів зворотного суду не надано), отже відшкодування шкоди внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, одержаного у зв`язку з виконанням трудових обов`язків йому має здійснюватись Україною.

Якщо міжнародними договорами України не встановлено інших правил здійснення страхових виплат, призначених у зв`язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, які спричинили втрату працездатності, особам, що виїхали на постійне місце проживання за межі України застосовується Порядок № 998.

Згідно з цим, Порядком можуть здійснюватися страхові виплати, передбачені статтею 28 та призначені потерпілому відповідно до статей 35 і 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" (п. 2 Порядку № 998).

Відповідно до п. 3 Порядку № 998, фінансування витрат, пов`язаних із здійсненням страхових виплат потерпілому, у тому числі на перерахування (переказ) грошових сум за межі України, провадиться за рахунок коштів Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (далі - Фонд).

Пунктом 5 цього Порядку передбачено, що страхові виплати потерпілий одержує за своїм вибором шляхом:

а) перерахування грошових сум на його рахунок, відкритий у банківській установі на території України;

б) перерахування грошових сум на його рахунок у кредитній установі країни його постійного проживання за межами України;

в) поштового переказу грошових сум на адресу потерпілого в країні його постійного проживання, якщо Україною укладено з нею угоду про обмін поштовими грошовими переказами.

Відповідно до п. 8 Порядку № 998 перерахування (переказ) сум страхових виплат потерпілому починається з місяця, що настає за місяцем його від`їзду за межі України, але не раніше ніж з дня, до якого потерпілому виплачено відповідні суми до його від`їзду за межі України.

Враховуючи наведені вище положення чинного законодавства, встановлення наявності в позивача права на отримання страхових виплат у разі виїзду на постійне проживання за межі України, припинення здійснення страхових виплат з непередбачених законом підстав, обов`язок по виплаті спірної заборгованості зі страхових виплат за період з 01.09.2015 по 31.01.2020 належить Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області, на обліку в якому перебував позивач та яким припинено соціальні виплати.

З огляду на таке, вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача щодо невиплати щомісячних страхових виплат за період з 01.09.2015 по 31.03.2020 та зобов`язання його нарахувати і виплатити щомісячні страхові виплати за цей період є такими, що підлягають задоволенню в частині періоду з 01.09.2015 по 31.01.2020. Вимоги позивача щодо періоду з 01.02.2020 по 31.03.2020 задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року у справі № 200/8832/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 13 грудня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук