Справа № 560/9291/22
Суддя: Гнап Д.Д.
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/9291/22
РІШЕННЯ
іменем України
13 грудня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючої-судді Гнап Д.Д. розглянув адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

І. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЙ СТОРІН

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.07.2019 року по день фактичного розрахунку - 09.08.2022 року включно;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06.07.2019 року по день фактичного розрахунку - 09.08.2022 року включно, виходячи з розміру середньоденного грошового забезпечення за останні два місяці служби, які передували дню звільнення, з урахуванням раніше виплаченої суми середнього заробітку.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на дату звільнення з військової служби відповідач не провів з ним повний розрахунок усіх належних йому сум. З метою відновлення порушеного права позивач звертався до суду. На виконання рішень Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі № 560/3655/19 відповідач виплатив грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку у розмірі 39458,37 грн, від 20 березня 2020 року у справі № 560/325/20 - індексацію грошового забезпечення у сумі 1203,88 грн, від 25 березня 2022 року у справі № 560/1583/22 - індексацію грошового забезпечення у розмірі 30882,90 грн. Вказує, що загальний розмір невиплачених позивачу відповідачем у день звільнення з військової служби грошових коштів складає 143851,05 грн (72305,90 грн (грошова компенсація вартості за неотримане речове майно) + 39458,37 грн (грошова компенсація за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій) + 32086,78 грн (індексація грошового забезпечення)). З огляду на вказане позивач вважає, що відповідач зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за весь час затримки виплати по день фактичного розрахунку. Позивач також зазначив, що звернувся із заявою про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, однак у вказаному відповідач відмовив.

Відповідачем подано до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що оскільки правовий статус військовослужбовців визначено нормами спеціального законодавства, посилання позивача на Кодекс законів про працю України є помилковим, тому що передбачені законодавством про працю норми її оплати і порядок вирішення спорів щодо оплати праці не поширюється на військовослужбовців та прирівняних до них осіб. При прийнятті судом рішення про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні просить зменшити суми стягнення.

Позивач правом на подання відповіді на відзив не скористався.

ІІ. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 07 вересня 2022 року позовну заяву залишено без руху. Позивач усунув недоліки позовної заяви.

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року відкрито провадження у цій справі та вирішено її розглянути за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (на цей час - військова частина НОМЕР_1 ) від 18.06.2019 року старшого сержанта ОСОБА_1 06 липня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

ОСОБА_1 отримав грошову компенсацію за неотримане речове майно, виплачену 08 серпня 2019 року військовою частиною НОМЕР_2 у сумі 72305,90 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 17 січня 2020 року у справі № 560/3655/19, що набрало законної сили, визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у ненарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій за період 2015-2019 років; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період 2015-2019 років, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 06.07.2019.

На виконання вищевказаного рішення суду 05 березня 2020 року позивачу було виплачено грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових в сумі 39458,37 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі № 560/325/20, що набрало законної сили, визнано протиправною відмову військової частини НОМЕР_2 у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення, викладену у листі від 27.12.2019 № 5958; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018; зобов`язано військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018.

На виконання вищевказаного рішення суду 13 квітня 2020 року позивачу було виплачено індексацію грошового забезпечення у сумі 1203,88 грн.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 березня 2022 року у справі № 560/1583/22, що набрало законної сили, визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо врахування січня 2016 року як базового місяця при нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 року по квітень 2017 року включно та за листопад 2017 року; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з червня 2016 року по квітень 2017 року включно та за листопад 2017 року з застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з врахуванням виплачених сум.

На виконання вищевказаного рішення суду 09 серпня 2022 року військова частина НОМЕР_1 виплатила індексацію грошового забезпечення із застосуванням базового місяця для виплати індексації - січень 2008 року у сумі 30882,90 грн, що підтверджується випискою із карткового рахунку.

Позивач звернувся до відповідача із заявою щодо виплати середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні, однак відповідач листом від 30.08.2022 року № 632/24/2195 у виплаті середнього заробітку відмовив.

Вважаючи, що має місце факт порушення відповідачем прав та інтересів позивача у частині несвоєчасного отримання належних до виплати грошових сум при звільненні з військової служби, позивач звернувся до суду із цим позовом.

IV. ОЦІНКА СУДУ

Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спірним у цій справі є стягнення на користь позивача коштів за час затримки розрахунку при звільненні у відповідності до вимог статей 116, 117 Кодексу законів про працю України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ), згідно з частиною третьою статті 24 якого закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Порядок проходження військової служби позивача та звільнення регулюється спеціальним законодавством.

При цьому за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Суд звертає увагу, що питання відповідальності за затримання розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення)) не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. У той же час такі питання врегульовані Кодексом законів про працю України.

З огляду на неврегульованість спеціальним законодавством питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні з військової служби, до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи Кодексу законів про працю України, зокрема його стаття 117, яка передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Вищевказаний висновком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 09 липня 2020 року у справі № 320/6659/18.

Крім того, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Закріплені у статтях 116, 117 Кодексу законів про працю України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання у частині проведення повного розрахунку із працівником.

Оскільки спеціальним законодавством, яке регулює спірні відносини, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні, з метою забезпечення рівності прав та принципу недискримінації у трудових відносинах, суд вважає за можливе застосування норм статей 116, 117 Кодексу законів про працю України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які складаються під час звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 826/20350/16, від 15 липня 2020 року у справі № 824/144/16-а, від 31 жовтня 2019 року у справі № 2340/4192/18.

Відповідно до статті 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених вище норм вказує на те, що умовами застосування частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

26 лютого 2020 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 821/1083/17, у якій дійшла висновку про те, що немає жодних підстав вважати, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 квітня 2010 року у справі "Меньшакова проти України" надав для застосування на національному рівні тлумачення приписів статті 117 Кодексу законів про працю України всупереч практиці Верховного Суду України (постанова від 15 вересня 2015 року провадження № 21-1765а15). Вказане рішення Європейського суду з прав людини не може розглядатися як підстава для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 15 вересня 2015 року у справі № 21-1765а15.

Разом з тим, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові, статтею 116 Кодексу законів про працю України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 Кодексу законів про працю України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України.

Як встановлено судом, відповідачем при виключенні позивача із списків особового складу військової частини 06 липня 2019 року не виплачено всіх належних йому сум, адже при розрахунку таких сум відповідачем не було нараховано та виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексацію грошового забезпечення.

Оскільки відповідач не провів з позивачем при звільненні з військової служби остаточний розрахунок, позивач має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Судом встановлено, що відповідач провів остаточний розрахунок з позивачем 09 серпня 2022 року, виплативши на виконання рішення суду від 25 березня 2022 року у справі № 560/1583/22 індексацію грошового забезпечення із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Суд вважає безпідставним зазначення позивачем початковою датою для нарахування та виплати йому середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні 06 липня 2019 року, оскільки згідно з витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_2 (на цей час - військова частина НОМЕР_1 ) від 18.06.2019 року старшого сержанта ОСОБА_1 06 липня 2019 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. При цьому в цей день він перебував на військовій службі та отримав грошове забезпечення, що підтверджується також змістом зазначеного наказу. Тому початковою датою для нарахування та виплати йому середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні є 07 липня 2019 року. Кінцевою датою для нарахування та виплати позивачеві середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні є 08 серпня 2022 року, тому що 09 серпня 2022 року відповідні виплати були виплачені.

Відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" від 08 лютого 1995 року № 100 передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

За змістом Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року № 260, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовцям обчислюється у календарних днях.

Сторонами не заперечується, що відповідач нарахував належні суми індексації грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року у розмірі 30882,90 грн та виплатив їх 09 серпня 2022 року.

Разом із тим, грошову компенсацію вартості за речове майно відповідач виплатив 08 серпня 2019 року у розмірі 72305,90 грн; грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових в сумі 39458,37 грн виплатив 05 березня 2020 року; індексацію грошового забезпечення у сумі 1203,88 грн 13 квітня 2020 року.

Таким чином відповідач провів фактичний розрахунок з позивачем поза межами строку, встановленого статтею 116 Кодексу законів про працю України.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові 24 червня 2021 року у справі № 480/2577/20, встановлення розміру усіх належних звільненому працівникові сум та розміру сум, які були несвоєчасно виплачені позивачу, є необхідним для пропорційного розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Встановлення цих обставин має значення для правильного вирішення справи.

Тому з метою належного і достатнього захисту порушених прав позивача, слід встановити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до довідки-розрахунку про грошове забезпечення ОСОБА_1 від 27 вересня 2022 року № 632/20/1736 розмір середньоденного грошового забезпечення (середнього заробітку) позивача перед його звільненням з військової служби становить 581,65 грн (17740,53 грн + 17740,53 грн / 31 день + 30 день).

За період з 07 липня 2019 року по 08 серпня 2022 року було 1129 днів, а тому середній заробіток за час затримки виплати позивачеві при звільненні зі служби індексації грошового забезпечення, грошової компенсації за неотримане речове майно та компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій, який підлягає стягненню на користь позивача, складає 656682,85 грн (1129 днів х 581,65 грн).

Суд звертає увагу на те, що при загальному розмірі несвоєчасно виплачених сум індексації грошового забезпечення (1203,88 грн + 30882,90 грн), грошової компенсації за неотримане речове майно (72305,90 грн) та компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій (39458,37 грн), з відповідача не може бути стягнуто усю суму середнього заробітку за час затримки розрахунку у розмірі 656682,85 грн, адже така істотно перевищує розмір несвоєчасно виплачених сум.

Водночас відповідач у разі визначення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби просить виходити з принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Згідно з висновків Великої Палати Верховного Суду, які викладені в постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, застосовуючи критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України, суду необхідно враховувати:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Тобто, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення та, зокрема, визначених критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Вказаний підхід застосований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, а також Верховним Судом у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 400/3151/19, від 20 травня 2020 року у справі № 816/1640/17.

Враховуючи, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача з військової служби значно перевищує суму виплачених грошової компенсації за неотримане під час служби речове майно, індексації грошового забезпечення та компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій, суд вважає за можливе застосувати до цих правовідносин принцип співмірності.

При цьому, суттєвим у цій справі є те, що належні позивачу виплати не були здійснені однією сумою. Тому суд у цій справі вважає за доцільне визначити істотну частку кожної з проведених виплат по відношенню до зазначеної вище суми середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Вказаного вище підходу притримується і Сьомий апеляційний адміністративний суд, що вбачається, зокрема, з його постанови від 19 квітня 2022 року у справі № 600/2382/21-а.

У зв`язку з цим суд зазначає, що в цій ситуації:

1) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,11 (72305,90 грн / 656682,85 грн, тобто суму виплаченої грошової компенсації за неотримане речове майно поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 2047,41 грн (581,65 грн х 0,11 х 32 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);

2) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,06 (39458,37 грн / 656682,85 грн, тобто суму виплаченої грошової компенсації за щорічну додаткову відпустку як учаснику бойових дій поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 8445,56 грн (581,65 грн х 0,06 х 242 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);

3) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,002 (1203,88 грн / 656682,85 грн, тобто суму виплаченої індексації грошового забезпечення поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 326,89 грн (581,65 грн х 0,002 х 281 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку);

4) істотність частки складових заробітної плати в порівнянні із середнім заробітком за час затримки розрахунку складає 0,047 (30882,90 грн / 656682,85 грн, тобто суму виплаченої індексації грошового забезпечення із базовим місяцем січень 2008 року поділити на середній заробіток за весь час затримки розрахунку), тому сума, яка підлягає відшкодуванню, становить 30864,1 грн (581,65 грн х 0,047 х 1129 к. д., тобто середньоденна заробітна плата позивача помножена на істотність частки та кількість днів затримки розрахунку).

Отже, з врахуванням принципу справедливості та співмірності, а також беручи до уваги наведені вище позиції суду касаційної інстанцій в аналогічних відносинах, суд дійшов висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби має бути виплачений позивачу у розмірі 41683,96 грн з урахуванням істотності часток недоплачених сум порівняно із середнім заробітком військовослужбовця.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

З метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, слід визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 липня 2019 року по 08 серпня 2022 року включно та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 липня 2019 року по 08 серпня 2022 року включно у сумі 41683 (сорок одна тисяча шістсот вісімдесят три) грн 96 коп.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, сплачений позивачем судовий збір, слід стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 липня 2019 року по 08 серпня 2022 року включно.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 липня 2019 року по 08 серпня 2022 року у сумі 41683 (сорок одна тисяча шістсот вісімдесят три) грн 96 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на корить ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 13 грудня 2022 року

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_3 )
Відповідач:Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_4 )

Головуюча суддя Д.Д. Гнап