Справа № 120/6789/22
Суддя: Мацький Є.М.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/6789/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Сало Павло Ігорович

Суддя-доповідач - Мацький Є.М.

12 грудня 2022 року м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Мацького Є.М.

суддів: Сушка О.О. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

1. В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області, в якому просив:

1.1. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Полтавській області від 27.04.2022 № 69 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

1.2. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 27.04.2022.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

2. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року адміністративний позов задоволено частково.

2.1. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 69 від 27 квітня 2022 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .

2.2. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з урахуванням висновків суду, наведених у цьому рішенні, повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 25 квітня 2022 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

2.3. В решті позовних вимог відмовлено.

2.4. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 496,20 грн (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ДОВОДІВ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

3. Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити мотивувальну частину рішення суду першої інстанції.

4. Апелянт зазначає, що 25.04.2022 він звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом від 21.06.2022 № 71217 відповідач 1 повідомив позивача про рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.04.2022 № 69. Цим рішенням позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного стажу. Водночас пенсійний орган зазначив, що до страхового стажу позивача не зараховано роботу по трудовій книжці НОМЕР_1 від 26.05.1980 за період з 10.03.1984 до 26.06.1984, оскільки є виправлення в датах наказів.

5. Апелянт стверджує, що зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення і виплату пенсії з урахуванням висновків суду не призведе до позитивного результату щодо призначення пенсії.

ІІ. ВИКЛАД ОБСТАВИН, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

6. Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25.04.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

7. До заяви позивач додав необхідні документи, в тому числі трудову книжку серії НОМЕР_1 , архівну довідку КУ "Барський міський трудовий архів" від 04.04.2022 № 149.

8. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 27.04.2022 № 69 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, оскільки страховий стаж позивача складає 25 років 08 місяців 05 днів, а стаж для розрахунку права особи становить 27 років 03 місяці 05 днів.

9. До страхового стажу позивача пенсійний орган не зарахував період роботи згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 з 10.03.1984 до 26.06.1984 через виправлення в датах наказів.

10. Листом від 21.06.2022 № 71217 Головне управління Пенсійного фонду у Вінницькій області повідомило позивача про рішення від 27.04.2022 № 69 про відмову в призначенні пенсії за віком.

11. Вважаючи вказане рішення пенсійного органу протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.

ІІІ. ДОВОДИ СТОРІН

12. Правова позиція апелянта викладена в пунктах 3-5 цієї постанови.

13. Відповідач вказує, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Однак страховий стаж позивача складає 25 років 08 місяців 05 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Стаж для розрахунку права особи становить 27 років 03 місяці 05 днів (розрахунок стажу додається).

14. Відповідач вказує на те, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 10.03.1984 до 26.06.1984, оскільки у трудовій книжці містяться виправлення в датах наказів. При цьому відповідач звертає увагу, що надана позивачем трудова книжка серії НОМЕР_1 , видана 26.05.1980 заповнена з порушенням вимог як законодавства, чинного на момент внесення відомостей, тобто виникнення спірних правовідносин, так і чинного на момент звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком. Інших уточнюючих довідок про роботу за період з 10.03.1984 по 26.06.1984 позивач не надав, а тому такий період правомірно не зарахований до страхового стажу позивача.

ІV. ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

15. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

16. З 01.01.2004 набрав чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV), який, згідно з преамбулою, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

17. Отже, з 01.01.2004 Закон № 1058-IV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду.

18. Відповідно до ст. 1 Закону № 1058-IV пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

19. Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

V. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

20. Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

21. Оскільки судове рішення оскаржується в частині відмови в задоволенні позовних вимог, то перевірка законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог апеляційним судом не здійснюється.

22. Таким чином, апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в зобов`язанні Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити позивачу пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 27.04.2022.

23. З матеріалів справи встановлено, що в оскаржуваному рішенні пенсійний орган зазначив, що страховий стаж позивача становить 25 років 08 місяців 05 днів, а стаж для розрахунку права особи 27 років 03 місяці 05 днів. Тобто зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 10.03.1984 по 26.06.1984 не надає право на призначення пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, а саме 29 років.

24. Апелянт стверджує про наявність у нього страхового стажу 29 років 10 місяців 15 днів.

25. Разом з тим, в оскаржуваному рішення пенсійний орган зазначив лише про не зарахування періоду роботи з 10.03.1984 по 26.06.1984, тому суд першої інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що інші періоди не були предметом розгляду самим відповідачем, як уповноваженим суб`єктом владних повноважень.

26. Зважаючи на те, що спірним під час розгляду цієї справи є лише період роботи позивача з 10.03.1984 по 26.06.1984, суд не може перебирати на себе компетенцію пенсійного органу та досліджувати інші періоди страхового стажу позивача, яким не була надана оцінка відповідачами, та самостійно встановлювати факт наявності у позивача достатнього стажу для призначення пенсії і, відповідно, робити висновок про наявність/відсутність у позивача права на пенсію.

27. Суд першої інстанції правомірно мотивував необхідність зарахування до страхового стажу позивача періоди роботи з 10.03.1984 по 26.06.1984, що і не оскаржується апелянтом.

28. Однак при цьому суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку із зарахування вказаного періоду роботи до страхового стажу позивачки.

29. Разом з тим, беручи до уваги встановлені обставини справи та надані сторонами докази, за результатами вирішення цього спору суд не вбачає достатніх правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з призначення позивачці пенсії за віком.

30. Як зазначено у пп. 5.1. п. 5 Рішення Конституційного Суду України від 29 серпня 2012 року № 16-рп/2012, Конституція України гарантує здійснення судочинства судами на засадах, визначених у ч. 3ст. 129 цієї Конституції, які забезпечують неупередженість здійснення правосуддя судом, законність та об`єктивність винесеного рішення тощо. Ці засади, як наголосив Конституційний Суд України в абзаці 1 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, є конституційними гарантіями права кожного на судовий захист.

31. Відповідно до висновків Європейського суду з прав людини у рішенні від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України" (заява № 63566/00), суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (параграф 25).

32. Суд не може перебирати компетенцію суб`єктів владних повноважень та досліджувати нові документи, яким не була надана оцінка, та встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права та встановлювати наявний стаж на призначення пенсії.

33. З огляду на суть та характер спірних відносин, зважаючи на необґрунтованість і незаконність прийнятого відповідачем та оскаржуваного позивачем рішення, суд першої інстанції вірно вказав, що належним способом захисту порушених прав позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача та надати мотивовану відповідь по кожному періоду, який позивач просить зарахувати у пільговий стаж.

34. Лише після розгляду зазначених питань відповідачем, позивач може із ними погодитись чи не погодитись, а тому на даний момент вирішення питання про зарахування чи не зарахування позивачу стажу у судовому порядку є передчасним, оскільки спору з даного приводу ще не існує.

35. Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

36. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

37. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява № 29979/04) Суд підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування» в контексті мотивації органами місцевого самоврядування своїх рішень. Цей принцип зокрема «…передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб… Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси...».

38. Таким чином, колегія суддів приходить до неспростованого висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги, з метою ефективного відновлення порушених прав позивача, прийняв законне та обґрунтоване рішення у наведений вище спосіб, що спростовує доводи апеляційної скарги про те, що вирішений судом спір не є ефективним.

39. Доводи апеляційної скарги висновку суду не спростовують, у чому саме полягає неправильне застосування (порушення) судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення.

40. Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

41. Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

VІ. ВИСНОВКИ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ.

42. Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

43. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

44. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

45. Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

46. Переглянувши судове рішення в межах апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які були б підставою для скасування судового рішення, а тому апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Мацький Є.М.

Судді Сушко О.О. Залімський І. Г.