Справа № 200/17925/21
Суддя: Зеленов А.С.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року Справа№200/17925/21

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Зеленова А.С.

за участю: ОСОБА_1

секретаря

представника позивача Кучерова І.А.

представника відповідача 1 Зуб Г.В.

представника відповідача 2 Вахатової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу №200/17925/21 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держпраці у Донецькій області, Державної служби України з питань праці про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 від 06 грудня 2021 року до Головного управління Держпраці у Донецькій області, Державної служби України з питань праці, в якій просить суд:

- визнати протиправним та скасувати наказ Держаної служби України з питань праці №149-кт від 25.11.2021 року про звільнення ОСОБА_3 ;

- визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області №137-лк від 25.11.2021 року «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 25.11.2021 №149-кт про звільнення ОСОБА_3 ;

- зобов`язати Державну службу України з питань праці та Головне управління Держпраці у Донецькій області поновити ОСОБА_2 на посаді начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з 26.11.2021 року;

- стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області на користь ОСОБА_2 суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 26.11.2021, по час ухвалення судом рішення про поновлення на посаді.

Крім того, просив суд встановити Державній службі з питань праці та Головному управлінню Держпраці 10-денний строк для звіту про виконання судового рішення по справі в частині поновлення на посаді начальника Головного управління Держпраці в Донецькій області.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 18.04.2019 він обіймав посаду начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області на підставі наказу №132-к від 18.04.2019 «Про призначення ОСОБА_2 », який в свою чергу було видано на підставі наказу Державної служби України з питань праці від 17.04.2019 №19-кт «Про призначення ОСОБА_4 ». 26.08.2020 Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №762, якою вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці в Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці в Луганській області та утворити Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права. Абзацом 4 пункту 3 постанови №762 встановлено, що Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці є правонаступником Головного управління Державної служби з питань праці в Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці в Луганській області. Вважає, що фактично відбулось злиття двох державних органів (реорганізація) та продовжується реалізація державної політики у сферах відповідальності Держпраці на території Донецької та Луганської областей.

31.12.2020 він звернувся засобами електронного зв`язку до Держпраці з заявою про працевлаштування на рівнозначну посаду, в якій просив перевести його до Східного МУ Держпраці на рівнозначну посаду начальника. За результатом розгляду його заяви була надана відповідь від 29.01.2021 №578/1/11-ЗВ-21, в якій повідомилось, що переведення є правом суб`єкта призначення, та запропоновано посаду заступника начальника Управління Держпраці у Тернопільській області.

Наказом Держпраці №2685-к від 24.12.2020 було відкрито дисциплінарне провадження щодо начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області ОСОБА_2 . За висновками дисциплінарної комісії по справі №1 було зроблено висновок про відсутність дисциплінарного порушення з боку ОСОБА_2 . Керівництвом відповідачів було видано наказ №21-кт від 19.02.2021 «Про звільнення ОСОБА_4 » та наказ №82-лк від 19.02.2021 з підстав, передбачених ч.2 ст.87 Закону України «Про державну службу». За наслідками оскарження зазначених наказів, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02.08.2021 по справі №200/3107/21-а акти індивідуальної дії скасовано, а ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з 20.02.2021.

Наказом Держпраці №149-кт від 25.11.2021 його звільнено з посади начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області на підставі пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу». На виконання наказу №149-кт, видано наказ №137-лк від 25.11.2021 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 25.11.2021 №149-кт «Про звільнення ОСОБА_3 ».

Зазначив, що при виданні наказу №149-кт Держана служба України з питань праці послалася на положення пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», які застосовуються, на думку позивача, у разі ліквідації державного органу. В той час, положення пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» передбачає як підставу для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення, реорганізація державного органу. Крім того, в якості підстави для звільнення, відповідачем 2 зазначено попередження про наступне звільнення від 27.08.2021. В свою чергу, попередження про наступне звільнення від 27.08.2021 містить посилання на пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та пропозицію перевестись на вакантні посади.

Указуючи на порушення, які відбувалися при звільнення, позивач стверджує, що йому була запропонована нерівнозначна посада.

Позивач, вважаючи, що його звільнення відбулось з порушенням норм законодавства, чим порушено право на працю, звернувся до суду за захистом своїх прав.

Відповідач 1 надав відзив на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. 26.08.2020 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» №762. Пунктом 1 Постанови №762 ліквідовано, як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області. Пунктом 2 Постанови №762 утворено Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права. Визначено, що Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області, які ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, продовжують виконувати свої повноваження та функції до завершення здійснення заходів, пов`язаних з утворенням Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (пункт 3 Постанови). Абзацом 2 пункту 3 Постанови визначено, що здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці згідно з пунктом 3 Постанови передбачено, що саме на Держпрацю покладено здійснення заходів пов`язаних з ліквідацією Головного управління. Звертає увагу на те, що позивачем, в межах даної справи, не оскаржується протиправність дій Кабінету Міністрів України щодо прийняття Постанови №762, а лише викладаються свої міркування та спостереження, які документально не підтверджені відносно того, що «фактично відбувається злиття двох державних органів (реорганізація)».

Зазначає, що на виконання Постанови №762, ліквідоване Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області (запис внесено 25.08.2021, номер запису: 018001902, підстава : рішення щодо припинення), внесено запис про ліквідацію (перебування юридичної особи у стані припинення) Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та створено Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці. Вважає, що обґрунтування позивача щодо злиття двох державних органів не знаходить свого підтвердження.

Щодо законності наказів про звільнення ОСОБА_2 зазначає, що не є спірною обставина, що позивачу запропоновано три посади державної служби: 1) заступника начальника Головного управління Держпраці у Сумській області; 2) заступника начальника Головного управління Держпраці у Івано Франківській області; 3) заступника начальника Головного управління Держпраці у Хмельницькій області. З моменту ознайомлення позивача з попередженням та до звільнення з займаної посади, заява про переведення на запропоновані посади не надходила. Вважає, що оскаржувані позивачем накази про звільнення є законними.

Відповідач 2 надав відзив на адміністративний позов, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив про те, що Держпрацею на домашню адресу позивача 28.08.2021 було направлено попередження про наступне звільнення. З метою сприяння у збереженні роботи працівника, вжиття заходів щодо працевлаштування працівника органу, що ліквідується, дотримання трудових прав працівника, позивачу у попередженні про звільнення було запропоновано ряд вакантних посад на вибір, що, на думку відповідача 2, не суперечить Закону України «Про державну службу»: 1) заступник начальника Головного управління Держпраці у Сумській області; 2) заступник начальника Головного управління Держпраці у Івано Франківській області; 3) заступник начальника Головного управління Держпраці у Хмельницькій області. Частиною 2 статті 41 Закону №889-VII передбачено, що переведення здійснюється лише за згодою державного службовця. Наказом Держпраці від 25.11.2021 №149-кт «Про звільнення ОСОБА_3 » позивача було звільнено з займаної посади з 26.11.2021 у зв`язку з ліквідацією Головного управління. Вважає, що Держпраця дотрималась процедури звільнення позивача попередивши його про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів, запропонувавши вакантні посади, що виключає визнання протиправними та скасування оскаржуваних позивачем наказів.

Представник позивача надав відповідь на відзив Державної служби України з питань праці, у якій додав про те, що на виконання вимог абзацу 2 частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу», відповідачем 1 не було запропоновано позивачу саме рівнозначної посади. Направивши позивачу письмове попередження від 27.08.2021 про наступне звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», запропоновано нижчі посади аніж ту , що займав позивач. В той же час, на адвокатський запит, Держпраця листом від 07.12.2021 №8334/1/11.2-21 повідомила про наявність вакантних посад перших заступників начальників Головного управління Держпраці в Київській області та Головного управління Держпраці у Одеській області станом на 27.08.2021.

Представник позивача надав також відповідь на відзив Головного управління Держпраці в Донецькій області, у якій додав про те, що в попередженні про наступне звільнення від 27.08.2021 міститься посилання на пункт 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» та пропозицію перевестись на вакантні посади. Вважає, що лише звільнення при скороченні чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу дає підстави застосовувати другий абзац частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» в частині письмової пропозиції державному службовцю рівнозначної посади, а за її відсутності, як виняток, нижчої посади.

Ухвалою суду від 10.12.2021 відкрито провадження у справі 200/17925/21, призначено підготовче судове засідання на 29.12.2021 року о 13 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 23.12.2021 клопотання представника Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 23.12.2021 клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

29.12.2021 підготовче судове засідання відкладено на 10.01.2022 на 13 год. 00 хв.

10.01.2022 у підготовчому судовому засіданні була оголошена перерва до 31.01.2022 до 14 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 26.01.2022 клопотання представника Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 26.01.2022 клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

31.01.2022 у підготовчому судовому засіданні була оголошена перерва до 11.02.2022 до 13 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 04.02.2022 клопотання представника Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 04.02.2022 клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

11.02.2022 у підготовчому судовому засіданні була оголошена перерва до 28.02.2022 до 13 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 14.02.2022 клопотання представника Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 16.02.2022 клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

05.10.2022 року учасників справи було повідомлено про проведення підготовчого судового засідання 19.10.2022 о 10 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 07.10.2022 клопотання представника Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 17.10.2022 клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 18.10.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача Головного управління Держпраці у Донецькій області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено.

Ухвалою суду від 19.10.2022 закрито підготовче провадження у справі №200/17925/21 та призначено справу до розгляду по суті на 02.11.2022 на 14 год. 00 хв.

Ухвалою суду від 21.10.2022 клопотання представника Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 21.10.2022 заяву представника Головного управління Держпраці у Донецькій області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

02.11.2022 судове засідання відкладено до 16.11.2022 до 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 15.11.2022 клопотання представника Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 15.11.2022 клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 15.11.2022 заяву представника Головного управління Держпраці у Донецькій області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

16.11.2022 судове засідання відкладено до 30.11.2022 до 10 год. 30 хв.

Ухвалою суду від 21.11.2022 заяву представника Головного управління Держпраці у Донецькій області про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 22.11.2022 клопотання представника Державної служби України з питань праці про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Ухвалою суду від 22.11.2022 клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції задоволено.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Також наголосив, що при звільненні позивача суб`єкт призначення не виконав свого обов`язку щодо пропозиції рівнозначних посад, оскільки запропоновані вакансії заступників начальника обласних управлінь Держпраці є нижчими. За його розрахунками розмір заборгованості за вимушений прогул, що підлягає стягненню, складає 647 236 грн. Просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник відповідача 1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача 2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позовну заяву. При цьому акцентував увагу, що пропозиція вакантних посад була правом, а не обов`язком суб`єкта призначення. Просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), працював на посаді начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області.

Відповідач 1 Головне управління Держпраці у Донецькій області, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 85302, Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокоф`єва, 82.

Відповідач 2 Державна служба України з питань праці, зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань за кодом , адреса зареєстрованого місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Десятинна, 14.

Кабінет Міністрів України Поставною № 762 від 26.08.2020 року «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» постановив ліквідувати як юридичні особи публічного права Головне управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головне управління Державної служби з питань праці у Луганській області та утворити Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці як юридичну особу публічного права.

Пунктом 3 вказаної Постанови визначено, що здійснення заходів, пов`язаних з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області та Головного управління Державної служби з питань праці у Луганській області згідно з пунктом 1 цієї постанови та утворенням Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці згідно з пунктом 2 цієї постанови, покладається на Державну службу з питань праці.

Наказом Державної служби України з питань праці від 28.09.2020 року № 122 «Про ліквідацію Головного управління Державної служби України з питань праці», вирішено питання про ліквідацію як юридичної особи публічного права Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, призначено головою ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Г.В., серед іншого, наказано голові ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області забезпечити дотримання порядку звільнення працівників, повідомлення територіального органу Державної служби зайнятості про звільнення працівників із зазначенням їх чисельності, звільнення працівників, своєчасний розрахунок з ними під час звільнення, видачу необхідних наказів та підписання необхідних документів.

02.10.2020 наказом голови ліквідаційної комісії Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області Зуб Г.В. № 1204 затверджено План заходів, пов`язаних з ліквідацією Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області, пунктами 2 та 6 якого визначено здійснення письмового персонального попередження всіх працівників Головного управління Держпраці у Донецькій області та здійснити заходи щодо працевлаштування працівників Головного управління Держпраці у Донецькій області, що ліквідується, звернувшись до державної служби зайнятості (у разі необхідності) після затвердження штатного розпису Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці.

Згідно інформації розміщеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Головне управління Держпраці у Донецькій області перебуває в стані припинення з 29.09.2020, номер запису 014001810 на підставі рішення засновників (учасників) юридичної особи або уповноваженого ними органу щодо припинення юридичної особи в результаті її ліквідації.

27.08.2021 позивачу направлено засобами поштового зв`язку попередження про наступне звільнення, у якому зазначено, що на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 26.08.2020 №762 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці», наказу Держпраці від 28.09.2020 №122 «Про ліквідацію Головного управління Державної служби з питань праці у Донецькій області» повідомлено про скорочення посади начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області та запропоновано вакантні посади державної служби: заступника начальника Управління Держпраці в Івано Франківській області, заступника начальника Управління Держпраці у Сумській області, заступника начальника Управління Держпраці у Хмельницькій області. Вказано, що у разі відмови від запропонованої посади по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження буде звільнено на підставі пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» з виплатою вихідної допомоги у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

Наказом Державної служби України з питань праці від 25.11.2021 №149-кт «Про звільнення ОСОБА_3 », звільнено ОСОБА_2 з посади начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області 25.11.2021, відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області.

Підстава : попередження про наступне звільнення від 27.08.2021, лист погодження Міністерства економіки України від 23.11.2021 №2202-14/55301-03.

Наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області від 25.11.2021 №137-лк «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 25.11.2021 №149-кт «Про звільнення ОСОБА_3 », оголошено наказ Державної служби України з питань праці від 25.11.2021 № 149-кт «Про звільнення ОСОБА_3 », згідно з яким ОСОБА_2 25.11.2021 звільнено з посади начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області, у зв`язку з ліквідацією Головного управління Держпраці у Донецькій області, відповідно до пункту 1-1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу».

Підстава : наказ Державної служби України з питань праці від 25.11.2021 №149-кт.

25.11.2021 голова ліквідаційної комісії Головного управління Держпраці у Донецькій області Ганна Зуб надіслала на адресу позивача: АДРЕСА_2 , копії оскаржуваних наказів, що підтверджується описом вкладення у лист та накладною.

Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS N 005 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;

2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);

9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Частиною 1 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.(ст.71 КАС України).

Згідно ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.

Частинами першою - третьою статті 5 Закону № 889-VIIІ встановлено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Положеннями пункту 4 частини 1 статті 83 Закону №889-VIII передбачено, що державна служба припиняється, зокрема, за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону).

Частиною першою статті 87 Закону № 889-VIII визначено, що підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема: 1) скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу; 1-1) ліквідація державного органу.

За змістом частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції на момент надіслання позивачу попередження про наступне звільнення), суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Крім того, Верховний Суд України в постановах від 04 березня 2014 року (справа № 21-8а14), від 27 травня 2014 року (справа № 21-108а14), від 28 жовтня 2014 року (справа №21-484а14) сформулював правову позицію, згідно з якою ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади або органу місцевого самоврядування наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Таким чином, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи.

Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 12 грудня 2018 року (справа №826/25887/15) і від 17 липня 2019 року (справа №820/2932/16).

Разом з тим, у Постанові Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 р. № 762 «Деякі питання територіальних органів Державної служби з питань праці» не наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови, а виконання завдань і функцій ліквідованого органу на покладено інший новий орган - Східне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці.

З огляду на викладене та, враховуючи зміст вищевказаної постанови Кабінету Міністрів України, слід констатувати про наявність у суб`єкта призначення обов`язку дотримуватися у спірній ситуації процедури припинення державної служби, встановленої для реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII).

Своєю чергою ретроспективний аналіз положень Закону № 889-VIII дає підстави для висновку, що стаття 87 цього Закону до набрання чинності Законом № 117-IX (до 25.09.2019) визначала як підставу для звільнення державного службовця (скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу), так і особливості її застосування (у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі) поряд із прямою вказівкою на застосування загальної процедури вивільнення працівників, установленої законодавством про працю.

Після внесених Законом № 117-IX змін до статті 87 Закону № 889-VIII підстава звільнення державних службовців, раніше визначена пунктом 1 частини першої цієї статті, була розділена окремо на випадки скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізації державного органу (пункт 1 частини першої) та ліквідації державного органу (пункт 1-1 частини першої). У частині процедури звільнення з цих підстав стаття 87 Закону № 889-VIII містила єдину норму про можливість видання наказу про звільнення в період тимчасової непрацездатності або відпустки державного службовця із зазначенням датою звільнення першого робочого дня останнього (частина п`ята).

Наступні зміни до статті 87 Закону № 889-VIII внесені згідно із Законами України від 14 січня 2020 року № 440-IX, відповідно до яких суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності).

Слід зауважити, що стаття 87 Закону № 889-VIII в останній редакції, тобто в редакції Закону України від 23 лютого 2021 року № 1285-IX, набрала чинності 06 березня 2021 року. Відповідно до цих змін одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (реорганізації державного органу) суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Натомість оскаржуваний наказ Держпраці України про звільнення позивача датований 25.11.2021.

Таким чином до спірних правовідносин слід застосовувати приписи статті 87 Закону № 889-VIII в редакції Закону України від 23.02.2021.

Як встановлено судом попередженням від 27.08.2021 позивача проінформовано про наступне звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII /Т.1. а.с. 25/, та запропоновано 3 вакантні посади заступника начальника Управління Держпраці в Івано-Франківській, Сумській та Хмільницької областях.

При цьому у попередженні не запропоновано будь-яку іншу рівнозначну посаду з огляду на наступне.

Так, у відповідності пункту 6) частини 1 статті 2 Закону № 889-VIII, рівнозначна посада - посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.

Згідно частиною 1 статті 6 Закону № 889-VIII, посади державної служби в державних органах поділяються на категорії та підкатегорії залежно від порядку призначення, характеру та обсягу повноважень, змісту роботи та її впливу на прийняття кінцевого рішення, ступеня посадової відповідальності, необхідного рівня кваліфікації та професійних компетентностей державних службовців.

Відповідно до пункту 2) частини 2 та частини 4 статті 6 Закону № 889-VIII до категорії «Б» відносяться посади:

-керівників та заступників керівників державних органів, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;

-керівників державної служби у державних органах, юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва і Севастополя, одного або кількох районів, районів у містах, міст обласного значення;

-керівників та заступників керівників структурних підрозділів державних органів незалежно від рівня юрисдикції таких державних органів.

Визначення підкатегорій посад державної служби та прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 (із змінами, внесеними згідно з Постановою №15 від 13.01.2021 застосовуються з 01.01.2021), було затверджено схему посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2021 році, відповідно до якої розмір посадового окладу, зокрема, керівника департаменту, головного управління, служби (підкатегорія Б1 категорія Б), юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя 12 000,00 грн; керівника управління у складі департаменту, головного управління, служби (підкатегорія Б3 категорія Б), юрисдикція яких поширюється на територію Автономної Республіки Крим, однієї або кількох областей, міст Києва та Севастополя 8450,00 грн. В примітках до даної Схеми, а саме: у пункті 6 зазначено, що посадові оклади перших заступників керівників самостійних структурних підрозділів (підкатегорія Б1) установлюються на 3 відсотки нижче від посадового окладу керівника відповідного самостійного структурного підрозділу, передбаченого цією схемою.

На момент звільнення оклад позивача становив 12 000,00 грн, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.12.2021.

Отже, аналізуючи положення постанови Кабінету Міністрів України від 18 січня 2017 року № 15 з відповідними змінами, суд приходить до висновку, що посада, яку позивач займав до звільнення відносилась до підкатегорії Б1 категорії Б з окладом 12 000,00 грн.

В той час, запропоновані позивачу посади у попередженні про наступне звільнення від 27.08.2021, а саме: заступника начальника Управління Держпраці в Івано Франківській області, Сумській області, Хмельницькій області належать до підкатегорії Б3 категорії Б з окладом 8450, 00 грн, а тому є посадами нижчими, по відношенню до тієї яку позивач займав до звільнення, отже в силу частини 3 статті 87 Закону № 889-VIII вони повинні були бути запропоновані позивачу за відсутності рівнозначних посад.

В ході розгляду справи судом також встановлено та підтверджено відповіддю на адвокатський запит від 02.12.2021, що станом на 27.08.2021 були наявні такі вакансії посад начальників та/або перших заступників начальників територіальних органів Державної служби України з питань праці:

- Головне управління Держпраці у Київській області перший заступник начальника Головного управління;

- Головне управління Держпраці в Одеській області перший заступник начальника Головного управління.

Відповідно до Приміток до схеми посадових окладів на посадах державної служби з урахуванням категорій, підкатегорій та рівнів державних органів у 2021 році, а саме: пункту 6, вищезазначені посади відносяться до підгатегорії Б1 з окладом 11640,00 грн (12000 - 3%).

Таким чином, наявними у справі доказами підтверджено, що позивачу не пропонувалися вищезазначені керівні посади, хоча станом на 27.08.2021 такі посади були наявні на час надання позивачу пропозицій, тому, суд вважає, що посади саме підкатегорія Б1 мала бути в першу чергу запропонована позивачу як рівнозначна посада.

Як вже зазначалося раніше, відповідно до Закону України від 23.02.2021 № 1285-IX частину третю статті 87 доповнено новим абзацом другим такого змісту: «одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті (реорганізації державного органу) суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю».

При цьому, вжите у частині третій статті 87 Закону № 889-VIII слово «пропонує», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець на розсуд суб`єкта призначення не залишив.

Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII.

Отже, аналізуючи положення Закону № 889-VIII, яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, на думку суду, суб`єкт призначення був зобов`язаний пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Відтак, в обсязі встановлених у цій справі фактичних обставин, описаних вище, зважаючи на їхній зміст та юридичну природу, суд дійшов висновку про недотримання відповідачем встановленої законодавством процедури при вирішенні питання щодо звільнення позивача, тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування наказу Держаної служби України з питань праці №149-кт від 25.11.2021 року «Про звільнення ОСОБА_3 », визнання протиправним та скасування наказу Головного управління Держпраці у Донецькій області №137-лк від 25.11.2021 «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 25.11.2021 №149-кт про звільнення ОСОБА_3 » є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Оскільки наказом Держаної служби України з питань праці №149-кт від 25.11.2021 «Про звільнення ОСОБА_3 », наказом Головного управління Держпраці у Донецькій області №137-лк від 25.11.2021 позивача звільнено з посади начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області 25.11.2021, суд зазначає, що цей день є останнім робочим днем, тому суд вважає за необхідне поновити позивача на посаді начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з наступного дня після звільнення, тобто з 26.11.2021.

Крім того, суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Враховуючи вищевикладені положення Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині поновлення позивача на посаді підлягає негайному виконанню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та періоду його стягнення, суд зазначає наступне.

Згідно з частиною другою статті 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відтак підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26.11.2021 (наступний день за днем звільнення) по 30.11.2022 (день ухвалення судом рішення про поновлення на посаді).

Згідно довідки Головного управління Держпраці у Донецькій області від 21.12.2021 середньоденний заробіток позивача складає 571,43 грн. (24000,00 грн / (22 кал.дн + 20 кал.дн).

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 26.11.2021 по 30.11.22 (дата постановлення судового рішення), враховуючи середньоденний заробіток 571,43 грн та кількість робочих днів - 253, дорівнює 144 571,79 грн, який підлягає стягненню на користь позивача та з якого відповідачем мають бути відраховані податки та обов`язкові платежі.

Також суд зауважує, що під час судового розгляду позивач не навів свого розрахунку щодо суми заборгованості за час вимушеного прогулу, тому вона підлягає стягненню саме у вищевказаному розмірі.

Щодо клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд зазначає наступне.

Статтею 382 КАС України передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.

Відповідно до частин першої та другої вказаної статті суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З аналізу викладених норм убачається, що судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу. Для застосування наведених процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови.

Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.

Судом не встановлено, а позивачем не доведено, що загальний порядок виконання судового рішення не дасть очікуваного результату, або що відповідач створюватиме перешкоди для виконання такого рішення.

Отже, клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення залишається судом без задоволення.

Відповідно до статті 19 Конституції України суд, як орган державної влади, зобов`язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Підсумовуючи, суд приходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, що підтверджується квитанцією, яка наявна у матеріалах справи.

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 2 на користь позивача.

Керуючись Конституцією України, положеннями Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Держпраці у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокоф`єва, 82), Державної служби України з питань праці (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Десятинна, 14) про визнання протиправним та скасування наказів про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань праці № 149-кт від 25 листопада 2021 року «Про звільнення ОСОБА_3 ».

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Донецькій області №137-лк від 25 листопада 2021 року «Про оголошення наказу Державної служби України з питань праці від 25.11.2021 №149-кт «Про звільнення ОСОБА_3 ».

Зобов`язати Державну службу України з питань праці (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Десятинна, 14) та Головне управління Держпраці у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокоф`єва, 82) поновити ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на посаді начальника Головного управління Держпраці у Донецькій області з 26 листопада 2021 року.

Стягнути з Головного управління Держпраці у Донецькій області (, місцезнаходження: Донецька область, м. Покровськ, вул. Прокоф`єва, 82) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 26 листопада 2021 року по 30 листопада 2022 року (по день винесення судового рішення) у сумі 144 571 (сто сорок чотири тисячі п`ятсот сімдесят одну) грн. 79 коп., з вирахуванням з вказаної суми податків та зборів.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді звернути до негайного виконання.

Стягнути з Державної служби України з питань праці (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Десятинна, 14) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено її вступну та резолютивну частини у судовому засіданні 30 листопада 2022 року. Повний текст рішення виготовлено та підписано 12 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Першого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя А.С. Зеленов