Справа № 420/7909/22
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/7909/22
Головуючий в 1 інстанції: Хурса О. О.
Дата і місце ухвалення 23.09.2022 р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів: Федусика А.Г.,
Шевчук О.А.,

розглянувши порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:
03.06.2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправним та скасувати постанову начальника відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковника ОСОБА_3 від 23.04.2022 року про забору в`їзду в Україну.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що підставою для прийняття відповідачем оскаржуваної постанови від 23.04.2022 року про забору в`їзду в Україну стало нібито вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що виразилось у самостійному, без дозволу представників Державної прикордонної служби України, залишенні зони прикордонного контролю, відповідальність за яке передбачена статтею 202 КУпАП. Однак, апелянт зазначає, що жодних адміністративних правопорушень він не вчиняв, а зону прикордонного контролю він покинув у примусовому порядку разом із співробітниками Державної прикордонної служби України.

Зважаючи на викладене апелянт вважає, що в даному випадку були відсутні будь-які правові підстави для заборони йому в`їзду на територію України.

З огляду на зазначене апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.09.2022 року та прийняти нове про задоволення позовних вимог.

Справу розглянуто в порядку письмового провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є громадянином Республіки Молдова згідно паспорту для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданого 12.12.2019 року.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_2 також є громадянином України, що підтверджується паспортом для закордонних поїздок громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 31.01.2014 року.

23 квітня 2022 року о 07 год. 40 хв. ОСОБА_2 мав намір перетнути кордон України через пункт пропуску для міжнародного автомобільного сполучення Табаки, прибувши в Республіку Молдова.

В пункті пропуску позивач на виїзд з України, не пред`явивши паспорт громадянина України, надав паспорт громадянина Республіки Молдова, у зв`язку із чим інспектором прикордонної служби було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПдРУ №026948 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 204-1 ч.1 КУпАП.

Постановою Болградського районного суду Одеської області від 25.04.2022 року провадження по справі про адміністративне правопорушення передбачене ст.204-1 ч.1 КУпАП відносно ОСОБА_1 було закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Також, 23.04.2022 року інспектором прикордонної служби було складено відносно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 202 КУпАП. Підставою для складення протоколу по справі про адміністративне правопорушення стало те, що 23.04.2022 року о 07 год. 40 хв. під час перебування в пункті пропуску Табаки було виявлено громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 , який порушив вимоги ст. 26 Закону України Про державний кордон України, а саме, режимні заходи в ППр, тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП.

Згідно рапорту старшого наряду майстер-сержанта ОСОБА_5 поданого 23.04.2022 року на ім`я начальника відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 , громадянин ОСОБА_6 під час перебування в пункті пропуску порушив режим в ППр, а саме без дозволу представників ДПСУ залишив зону прикордонного контролю.

Також згідно запису №270 журналу обліку справ про адміністративні правопорушення та видачі бланків протоколів і постанов Відділу прикордонної служби ІНФОРМАЦІЯ_4 , наявного в матеріалах справи, затримання ОСОБА_1 не проводилося.

23.04.2022 року інспектором прикордонної служби було прийнято постанову про накладення адміністративного стягнення ПдРУ № 030022, якою громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 170 грн.

У той же день, 23.04.2022 року начальником відділу адміністративно-юрисдикційної діяльності штабу ІНФОРМАЦІЯ_2 підполковником ОСОБА_7 було прийнято постанову про заборону в`їзду в Україну, якою у зв`язку із вчиненням громадянином Республіки Молдова ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 202 КУпАП було заборонено в`їзд в Україну строком на три роки (термін дії заборони з 23.04.2022 року до 22.04.2025 року).

В матеріалах справи наявна квитанція АТ ПриватБанк від 25.04.2022 року про сплату ОСОБА_8 штрафу у розмірі 170 грн. (а.с. 124).

30.05.2022 року постанову про заборону в`їзду в Україну від 23.04.2022 оскаржено оскаржено позивачем в адміністративному порядку (вхід. від 03.06.2022). За результатами розгляду поданої скарги ІНФОРМАЦІЯ_5 було повідомлено про відсутність підстав для скасування оскаржуваної постанови.

Не погоджуючись із постановою про заборону в`їзду в Україну від 23.04.2022 року, позивач оскаржив її до суду першої інстанції.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для задоволення позовних вимог громадянина Республіки Молдова ОСОБА_1 , з огляду на наступне:

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України встановлює Закон України Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства №3773-VI (далі Закон №3773-VI).

Згідно ст. 2 Закону №3773-VI правовий статус іноземців та осіб без громадянства визначається Конституцією України, цим та іншими законами України, а також міжнародними договорами України.

Відповідно до ст. 3 Закону №3773-VI іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Іноземці та особи без громадянства, які перебувають під юрисдикцією України, незалежно від законності їх перебування, мають право на визнання їх правосуб`єктності та основних прав і свобод людини.

Іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

У статті 13 Закону №3773-VI визначено підстави для заборони в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну. Так, в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа з порушенням встановленого законодавством України порядку здійснила в`їзд на тимчасово окуповану територію України або до району проведення антитерористичної операції чи виїзд з них або вчинила спробу потрапити на ці території поза контрольними пунктами в`їзду-виїзду;

Частиною 2 цієї статті передбачено, що за наявності підстав, зазначених в абзацах другому, сьомому і восьмому частини першої цієї статті, відомості про іноземця або особу без громадянства вносяться до бази даних осіб, яким згідно із законодавством України не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону, або уповноваженим підрозділом Національної поліції України. У разі невиконання рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства забороняється подальший в`їзд в Україну на десять років, що додається до частини строку заборони в`їзду в Україну, який не сплив до моменту прийняття повторного рішення про заборону в`їзду в Україну (частина 3 статті 13 Закону №3773-VI).

Порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства врегульовано Інструкцією про порядок прийняття органами охорони державного кордону Державної прикордонної служби України рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства, що затверджена Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України 05.12.2011 №946 (Далі - Інструкція).

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Інструкції рішення про заборону в`їзду в Україну іноземцю (далі - рішення про заборону в`їзду в Україну) приймається органом охорони державного кордону в разі, зокрема: в) якщо іноземець порушив у пункті пропуску через державний кордон України (далі - пункт пропуску) правила перетинання державного кордону України або не виконав законних вимог посадових та службових осіб органу охорони державного кордону.

Таким чином, однією з підстав прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну є випадок, коли іноземець або особа без громадянства порушив (ла) у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, митних та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні.

Згідно оскаржуваної постанови про заборону в`їзду в Україну від 23.04.2022 року підставою для її прийняття стало вчинення громадянином Республіки Молдова ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП, що виразилось у самостійному залишенні ним під час перетинання державного кордону України в пункті пропуску для міжнародного автомобільного сполучення Табаки зони прикордонного контролю без дозволу представників Державної прикордонної служби України.

Зі змісту ст. 202 КУпАП вбачається, що вказана стаття передбачає відповідальність за порушення прикордонного режиму, режиму в пунктах пропуску через державний кордон України або режимних правил у контрольних пунктах в`їзду виїзду.

Заперечуючи правомірність оскаржуваної постанови про заборону в`їзду в Україну позивач посилався на те, що жодних адміністративних порушень він не вчиняв, зону прикордонного контролю він покинув у примусовому порядку разом із співробітниками Державної прикордонної служби України.

В свою чергу вчинення громадянином Республіки Молдова ОСОБА_8 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 202 КУпАП, засвідчується постановою про накладення адміністративного стягнення серії ПдРУ №030022 від 23.04.2022 року, з якою позивач був ознайомлений у той же день 23.04.2022 року, що підтверджується його підписом на вказаній постанові.

При цьому, ні на час вирішення справи судом першої інстанції, ні на час розгляду даної справи в суді апеляційної інстанції доказів визнання протиправною та скасування оскаржуваної постанови позивачем не надано.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно квитанції АТ ПриватБанк від 25.04.2022 року позивачем було особисто сплачено накладений на нього штраф, що свідчить про визнання останнім вини у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 202 КУпАП.

При цьому, у листі від 30.05.2022 року, зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_5 03.06.2022 року вх. 270822 (а.с. 138), адвокатом позивача Златєвим П.Д. було повідомлено ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що 25.04.2022 року накладене стягнення у вигляді штрафу в сумі 170 грн. було сплачено ОСОБА_8 згідно квитанції, копію якої додано до листа, у зв`язку з чим просив винести постанову про скасування заборони в`їзду в Україну громадянину Республіки Молдова ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вказане також підтверджує, що позивач не заперечував факт вчинення ним адміністративного правопорушення, за яке на нього накладено штраф у розмірі 170 грн. згідно постанови серії ПдРУ №030022 від 23.04.2022 року, а навпаки, визнавши свою вину у вчиненні вказаного правопорушення та сплативши за це штраф, через свого законного представника просив скасувати постанову про заборону в`їзду в Україну, вважаючи усуненими обставини, які стали підставою для прийняття зазначеної постанови.

Крім того, наявність вказаного листа та квитанції про сплату штрафу у розмірі 170 грн. також спростовує доводи апелянта про те, що йому не було відомо про наявність постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПдРУ №030022 від 23.04.2022 року

З огляду на все вищезазначене, враховуючи встановлені судами обставини, посилання позивача на те, що будь-якого правопорушення він не вчиняв та зону прикордонного контролю він покинув у примусовому порядку разом із співробітниками Державної прикордонної служби України, є безпідставними та не можуть бути прийняті до уваги судом апеляційної інстанції.

Крім того, як вбачається із запису №270 журналу обліку справ про адміністративні правопорушення та видачі бланків протоколів і постанов Відділу прикордонної служби Болград, затримання ОСОБА_1 не проводилось, що також спростовує доводи позивача про його затримання та транспортування співробітниками Державної прикордонної служби України до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а потім до ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Підсумовуючи все вищевикладене, колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що з огляду на вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 202 КУпАП, у начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 були наявні правові підстави, передбачені ст. 13 Закону №3773-VI, для прийняття постанови від 23.04.2022 року про заборону громадянину Республіки Молдови ОСОБА_10 в`їзду в Україну строком на три роки, а тому підстави для визнання вказаної постанови протиправною та її скасування відсутні.

В поданій апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що постанова про накладення на нього адміністративного стягнення серії ПдРУ №030022 від 23.04.2022 року оскаржується ним до Болградського районного суду. З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В свою чергу, на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, саме законність і обґрунтованість якого підлягає перевірці при апеляційному його оскарженні, постанова про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ПдРУ №030022 від 23.04.2022 року оскаржена в судовому порядку не була, тобто була чинною та не могла не бути прийнята до уваги судом першої інстанції. З огляду на зазначене судом апеляційної інстанції не приймаються до уваги вказані доводи апелянта.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що у разі скасування постанови про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення серії ПдРУ №030022 від 23.04.2022 року вказане може бути підставою для перегляду рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції у справі № 420/7909/22 за нововиявленими обставинами.

Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви, яким була надана правова оцінка судом першої інстанції. Висновків суду першої інстанції вказані в апеляційній скарзі доводи не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі всього вищевикладеного колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Одеського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.

Зважаючи на залишення судового рішення суду першої інстанції без змін, судові витрати відповідно до ст. 139 КАС України розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 241, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених ч. 5 ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: А.Г. Федусик

Суддя: О.А. Шевчук