Справа № 500/3577/22
Суддя: Мандзій Олексій Петрович
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3577/22

12 грудня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Мандзія О.П., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі - відповідач), в якій просить:

визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком з 09.09.2021 на підставі ч.1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.11.2021 позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області №7898-8070/М-02/8-1900/21 від 28.12.2021 повідомлено про відсутність необхідного страхового стажу, оскільки немає даних про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. Заява за принципом екстериторіальності перебувала на розгляді в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області, куди був направлений запит щодо перегляду рішення про відмову в частині визначення тривалості стажу, який дає право на пенсію за віком. Після надходження відповіді, як зазначено у листі, буде прийняте рішення щодо тривалості страхового стажу.

11.07.2022 позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням №18 від 18.07.2022 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Загальний стаж позивача складає 23 роки 2 місяці 10 днів, до якого не зараховано період роботи в Російській Федерації з червня 2006 по грудень 2010 рік, оскільки відсутні договори та записи в трудовій книжці за цей період, а також ксерокопії (завірені належним чином) первинних документів відомостей про заробітну плату, та з січня по серпень 2017 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Проте, факт роботи в Російській Федерації з червня 2006 по грудень 2010 рік підтверджено довідками ЗАТ "Промспецбуд" м.Новий Уренгой Тюменська область Російської Федерації від 27.10.2016 № 1444, № 1445, № 1446, які видані на підставі розрахункових відомостей, платіжних відомостей за 2006-2010 роки, а сплату страхових внесків за період роботи на території Російської Федерації з січня по серпень 2017 року - довідкою ЗАТ "Промспецбуд" м.Новий Уренгой Тюменська область Російській Федерації №1260/1 від 27.10.2016, згідно якої за вказаний період відбулось нарахування на всю зарплату 22% страхових внесків до Федерального бюджету Пенсійного фонду Російської Федерації.

Беручи до уваги те, що у зв`язку з війною між Україною і Росією ОСОБА_1 позбавлений можливості на отримання уточнюючих довідок, що не може бути підставою для обмеження у реалізації конституційного права на соціальний захист, позивач вважає вказану відмову в призначенні пенсії протиправною та такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, що слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 12.10.2022 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області 28.10.2022 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що для прийняття рішення за результатами поданої 11.07.2022 позивачем заяви про призначення пенсії за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. Рішенням № 18 від 18.07.2022 відмовлено ОСОБА_1 у призначені пенсії. Відповідно до вказаного рішення вік ОСОБА_1 становить 60 років 10 місяців, страховий стаж - 23 роки 2 місяці 10 днів. До страхового стажу не зараховано період роботи в Російській Федерації з червня 2006 по грудень 2010, оскільки відсутні договори та записи в трудовій книжці за цей період, а також ксерокопії первинних документів відомостей про заробітну плату, та з січня по серпень 2017, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації. Інші документи на підтвердження стажу роботи за вказаний період не надавалися. Водночас у позовній заяві позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити пенсію за віком з 09.09.2021. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою суду від 31.10.2022 залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області як співвідповідача до участі в справі. Ухвалено розгляд справи розпочати спочатку та проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

На виконання вимог вказаної ухвали, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області 09.11.2022 подано до суду відзив на позовну заяву. Заперечуючи проти позову, відповідач послався на те, що рішенням №18 від 02.12.2021 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки відсутній належним чином підтверджений страховий стаж. У позивача в наявності із необхідних 28 років було підтверджено лише 19 років 9 місяців. Повідомлено, що за доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи в Російській Федерації з червня 2006 по грудень 2010, оскільки відсутні договори за цей період, в наданих довідках про стаж відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації, та з 15.06.2011 по 30.08.2017, оскільки також відсутня інформація про сплату страхових внесків.

За результатами повторного звернення до органу Пенсійного фонду 11.07.2022 та додатково наданих документів рішенням №18 від 18.07.2022 відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю належним чином підтвердженого страхового стажу, згідно розрахунку страховий стаж підтверджено лише 23 роки 2 місяці 10 днів. Роз`яснено позивачу, що після надходження акта перевірки достовірності та обгрунтованості наданих довідок про стаж та заробітну плату (запит від 16.12.2021 №1900-0206-10/37913) та надходження інформації про сплату страхових внесків з січня по серпень 2017 страховий стаж буде переглянуто.

Вважає, що не зараховано до страхового стажу відносно позивача спірні періоди роботи у зв`язку з відсутністю належних повноважень в підтвердженні страхового стажу роботи. Такі повноваження законодавцем покладено на страхувальника, тобто позивач не добросовісно використав своє право на належне пенсійне страхування. Також вказує про необгрунтованість вимоги позивача щодо стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 3000,00 грн. та на перекладацькі послуги у розмірі 3600,00 грн, оскільки розмір витрат є об`єктивно неспівмірним з рядом факторів. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги та заперечення на позов, суд при прийняті рішення виходить з наступних підстав і мотивів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трудової діяльності працював на різних посадах, що підтверджується відомостями його трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.2011.

20.08.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням №18 від 28.08.2021 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 14 років 11 місяців 18 днів, до якого не зараховано такі періоди:

з 20.10.1979 по 03.11.1981 - період строкової служби відповідно до військового квитка НОМЕР_2 , оскільки прізвище особи містить виправлення;

з 24.11.1993 по 01.06.1994 - в записі про звільнення з роботи згідно довідки №1132 від 07.06.2016 не вказані номер та дата відповідного наказу;

з 15.12.1996 по 15.12.1998 - в довідці №1131 від 07.06.2016 відсутній наказ про звільнення;

з 10.06.2011 по 14.05.2013, з 28.02.2014 ро 30.08.2017 - згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.2011, оскільки відповідно до Угоди про гарантії прав громадян Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, періоди роботи на території Російської Федерації можливо зарахувати за умови підтвердження сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

26.11.2021 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням №18 від 02.12.2021 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 19 років 9 місяців 7 днів, до якого не зараховано такі періоди:

з червня 2006 року по грудень 2010 року - відсутні договори за цей період та у довідках відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації;

з 15.06.2011 по 30.08.2017 - відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

11.07.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Рішенням №18 від 18.07.2022 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Страховий стаж позивача становить 23 роки 2 місяці 10 днів, до якого не зараховано такі періоди:

з червня 2006 року по грудень 2010 року - відсутні договори та записи в трудовій книжці за цей період, а також ксерокопії (завірені належним чином) первинних документів відомостей про заробітну плату;

з січня 2017 року по серпень 2017 року - відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Відповідно до ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіряючи юридичну та фактичну обґрунтованість дій, рішень відповідачів на відповідність вимогам ч.2 ст.2 КАС України, суд виходить з наступного.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно із ч.3 ст.4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення.

Відповідно до змісту ст.5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

За змістом ч.1 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно з ч.4 ст.24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема,

з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;

з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Приписами ч.1 ст.56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до ст.48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення", основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Аналогічна норма передбачена постановою Кабінету Міністрів "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637).

Згідно з п.3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку №637 встановлено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. Додатково в довідці наводяться такі відомості: стосовно трактористів-машиністів підприємств сільського господарства (в тому числі колгоспів) - про безпосередню зайнятість у виробництві сільськогосподарської продукції.

Отже, основним документом, який підтверджує наявність у особи трудового стажу, є трудова книжка.

При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про період роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.

Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області у рішенні №18 від 18.07.2022 послалось на те, що за доданими документами страховий стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 2 місяці 10 днів, до якого не зараховано періоди: з червня 2006 року по грудень 2010 року, оскільки відсутні договори та записи в трудовій книжці за цей період, а також ксерокопії (завірені належним чином) первинних документів відомостей про заробітну плату, та з січня 2017 року по серпень 2017 року, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації.

Також зазначено, що страховий стаж буде переглянуто після надходження акта перевірки на запит від 16.12.2021 за №1900-0206-10/37913 та надходження інформації про сплату страхових внесків з січня 2017 року по серпень 2017 року.

З матеріалів справи видно, що стаж роботи ОСОБА_1 підтверджується відомостями його трудової книжки та довідками підприємств.

Так, відповідно до записів трудової книжки НОМЕР_1 від 10.06.2011 позивач працював у ЗАТ "Промспецбуд" м.Новий Уренгой Тюменська область Російської Федерації, зокрема, з 28.02.2014 по 30.08.2017.

Також, ЗАТ "Промспецбуд" на підставі розрахункових, платіжних відомостей видано ОСОБА_1 довідки від 27.10.2016 №1444, №1445, №1446 та від 26.10.2017 №1260/1 про його заробіток, що враховується при обчисленні пенсії, в спірні періоди: з червня 2006 року по грудень 2010 року та з січня 2017 року по серпень 2017 року.

При цьому, відповідно до приміток у вказаних довідках на всю заробітну плату нараховувалися 14% в 2006-2009 роках, 20% в 2010 році та 22% в 2017 році до Федерального бюджету Пенсійного фонду Російської Федерації.

В свою чергу, листом відділення Пенсійного фонду Російської Федерації по Ямало-Ненецькому автономному округу № 82/1-11 від 13.10.2021 на запит Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо ОСОБА_1 повідомлено, що ЗАТ "Промспецбуд" зареєстровано як платник страхових внесків з 11.11.1997 по теперішній час. За період роботи: з 01.01.2006 до 31.12.2016 страхові внески ЗАТ "Промспецбуд" до Пенсійного фонду Російської Федерації нараховувалися та сплачувались; з 01.01.2017 до 31.12.2017 у зв`язку з передачею податковим органам Російської Федерації повноважень з 01.01.2017 з адміністрування страхових внесків на обов`язкове пенсійне, соціальне та медичне страхування, запит перенаправлено до Федеральної Податкової Служби.

Проте до стажу позивача не враховано періоди роботи з червня 2006 року по грудень 2010 року та з січня 2017 року по серпень 2017 року в ЗАТ "Промспецбуд" м.Новий Уренгой Тюменська область Російської Федерації.

З приводу неможливості проведення перевірки змісту довідок від 27.10.2016 №1444, №1445, №1446 та від 26.10.2017 №1260/1, слід зазначити, що перевірка достовірності виданих підприємством документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у неврахуванні спірних періодів при призначенні позивачу пенсії.

З огляду на те, що відсутність можливості провести перевірку відповідності записів довідки первинним документам не повинна покладати надмірного тягаря та обов`язку на заявника, то до стажу позивача безпідставно не враховано вказані періоди.

Серед іншого, страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування найманих працівників та інших осіб, які належать до кола осіб, що підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та зазначені у ст.11 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", сплачуються їх роботодавцями та безпосередньо застрахованими особами.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст.20 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", відповідно до якої страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Згідно зі ст.106 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати.

Таким чином, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може бути підставою для неврахування при призначенні застрахованій особі пенсії, заробітної плати з якої не нараховані страхові внески

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судому в постанові від 02.08.2022 у справі №560/4616/20, яка враховується судом в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

При цьому, Верховний Суд не досліджував питання чи нараховувались позивачу, але не сплачувались страхувальником страхові внески. Сплата страхувальником страхових внесків є кінцевим етапом, якому передує нарахування страхового внеску.

Зважаючи на те, що обов`язок щодо сплати страхового внеску так і обов`язок по його нарахуванню покладено саме на страхувальника (роботодавця), а отже і відповідальність за ненарахування страхового внеску покладено також на страхувальника.

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що період роботи з червня 2006 року по грудень 2010 року та з січня 2017 року по серпень 2017 року в ЗАТ "Промспецбуд" м.Новий Уренгой Тюменська область Російської Федерації підлягають зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки такі відповідають відомостям довідок підприємства, недостовірності або інших ознак юридичної дефектності яких не встановлено, а тому їх належить розглядати як належний та допустимий доказ у справі, а відсутність інформації про сплату страхових внесків, що є обов`язком саме страхувальника (роботодавця), не може бути підставою для відмови у зарахуванні зазначених періодів, та про невідповідність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №18 від 18.07.2022 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на підставі Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" критеріям правомірності, в контексті ч.2 ст.2 КАС України, а отже таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Як передбачено п.2 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду (ч.3 ст.245 КАС України).

Аналіз зазначеної норми, у її взаємозв`язку з ч.2 ст.2 КАС України, свідчить про те, що такі повноваження суд реалізує у разі встановленого факту порушення прав, свобод чи інтересів позивача, що зумовлює необхідність їх відновлення належним способом у тій мірі, у якій вони порушені. Зміст вимог позову, як і, відповідно, зміст рішення, має виходити з потреби захисту саме порушених прав, свобод та інтересів у цій сфері.

При цьому, застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано усі визначені законом умови, необхідні для одержання пенсії за віком на підставі ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Зокрема, наявність у позивача страхового стажу: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - не менше 28 років та з 01.01.2022 по 31.12.2022 - не менше 29 років.

Разом з тим, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.10 п.9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання права на ефективність внутрішніх механізмів в аспекті забезпечення гарантій, визначених статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, вказував, що для того, щоб бути ефективним, засіб захисту має бути незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, бути безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06.09.2005 у справі "Гурепка проти України" (Gurepka v. Ukraine), заява №61406/00, п. 59); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваному порушенню чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26.10.2000 у справі "Кудла проти Польщі" (Kudla v. Poland), заява №30210/96, п. 158) (п.29 рішення Європейського суду з прав людини від 16.08.2013 у справі "Гарнага проти України" (Garnaga v. Ukraine), заява №20390/07).

Як вбачається матеріалів справи, позивачем при звернені з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" було надано архівні довідки від 07.06.2016 №1131 та №1132 про підтвердження трудового стажу у ВАТ "СЕМ", що знаходиться в селищі Ізлучинськ Нижньовартовського району Ханти-Мансійського автономного округу Тюменської області, яке згідно з Постановою Ради Міністрів №1029 від 10.11.1967, в редакції від 03.01.1983, відноситься до місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі.

При цьому, такі періоди роботи позивача в місцевості, прирівняної до районів Крайньої Півночі, не є спірними та зараховані до його страхового стажу відповідачем самостійно.

У відповідності до п.3 постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року №148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі"", яким обумовлено зараховувати працівникам кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них районах після 01 березня 1960 року за один рік і шість місяців при обрахуванні стажу для отримання пенсії за віком і по інвалідності.

Після 01 січня 1991 року питання врахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі (колишнього СРСР, а потім Російської Федерації") врегульовано міжнародними угодами, підписаними Україною та Російською Федерацією.

Так, Україна та Російська Федерація є учасниками Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, відповідно до ст.1 якої пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Згідно зі ст.6 цієї Угоди призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Відповідно до ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при призначенні пенсії.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах, зокрема, від 31.10.2018 у справі №459/955/15-а, від 27.02.2018 у справі № 361/4899/17, від 12.06.2018 у справі №686/4998/15.

Пільгове обчислення страхового стажу застосовується для осіб, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та на яких поширювалися пільги, передбачені для працюючих в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, відповідно до Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі», постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10 лютого 1960 року № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 26 вересня 1967 року "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі".

Пільгове обчислення страхового стажу провадиться на підставі трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, та користування пільгами, передбаченими вищезазначеними нормативно-правовими актами.

З огляду на викладене, оскільки у спірних правовідносинах перевірка пільгового стажу позивача відповідачем не здійснювалась, суд вбачає у необхідності захисту порушеного права позивача шляхом зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком відповідно до ст.26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення з врахуванням висновків суду вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

Водночас, матеріалами справи підтверджено, що із заявою про призначення пенсії позивач звертався тричі: 20.08.2021, 26.11.2021, 11.07.2022, надаючи додаткові документи в підтвердження страхового стажу, про що свідчать відповідні розписки-повідомлення до заяв та розрахунки його стажу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

З аналізу наведеної норми Закону вбачається, що пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося до спливу трьох місяців з дня виникнення права на призначення такої пенсії.

З урахуванням наведеного, оскільки в повному обсязі документи, долучені до заяви від 11.07.2022, не були представлені одночасно чи не пізніше трьох місяців із дня звернення з заявами від 20.08.2021 та від 26.11.2021 (не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку), то відсутні підстави до цієї дати визнавати бездіяльність відповідача щодо їх неврахування протиправними та повторному розгляду підлягає заява ОСОБА_1 саме від 11.07.2022.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому, ч.2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наслідками судового розгляду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх беззаперечних доказів на обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його заперечення, і не довів правомірності оскаржуваних дій.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, оцінивши добуті докази в їх сукупності за правилами ст.90 КАС України та аналізуючи наведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

При вирішенні питання щодо судових витрат, суд враховує наступне.

Як передбачено ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

У відповідності до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Згідно з ч.7, 9 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Як встановлено ч.2, 3 ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З матеріалів справи видно, що 26.08.2022 між адвокатом Бахір Р.Д. та замовником ОСОБА_1 укладено договір про надання професійної правничої допомоги, представництво інтересів в суді, інших установах, підприємствах, організаціях.

Пунктом 4.1 вказаного договору визначено, зокрема, що оплата послуг адвоката по провадженню справи - вивчення обставин справи, підготовка матеріалів до суду, надання правничої допомоги в суді першої інстанції (до 3 судових засідань), оплачується в розмірі 3000,00 грн., без врахування витрат пов`язаних з розглядом справи (відрядження, оплата транспортних послуг, послуг зв`язку).

Згідно з розрахунку витрат для надання правничої допомоги адвоката у справі за позовом ОСОБА_1 про визнання неправомірним рішення та зобов`язання вчинити дії від 04.10.2022, адвокат Бахір Р.Д. вчинив: ознайомлення з наданими клієнтом документами 12.09.2022 (тривалістю 1 год.), ознайомлення з нормативною базою та судовою практикою 15.09.2022 (тривалістю 1 год.), підготовка позовної заяви 30.09.2022 (тривалістю 1 год.), що виходячи з граничного розміру правничої допомоги за 1 год. у розмірі 1040,00 грн. становить орієнтовно 3000,00 грн.

Також 04.10.2022 сторони договору про надання правничої допомоги уклали акт приймання виконання роботи, відповідно до якого адвокат надав правові послуги згідно розрахунком витрат для надання правничої допомоги та розмір винагороди адвоката становить 3000,00 грн.

Позивачем 04.10.2022 оплачено послуги адвоката в розмірі 3000,00 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера.

Стосовно вирішення питання про компенсацію витрат на правничу допомогу Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "Ботацці проти Італії" (Bottazzi v. Italy), №34884/97).

Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі "Ятрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), №31107/96).

При цьому, у відповідності до ч.6 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.7 ст.134 КАС України).

Суд враховує позицію Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо незгоди із заявленим до відшкодування розміром витрат на правничу допомогу, які на думку відповідача є об`єктивно неспівмірним з рядом факторів.

Так, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, яка не є складною, суті виконаних послуг, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 3000,00 грн. за ознайомлення з наданими клієнтом документами, ознайомлення з нормативною базою та судовою практикою, підготовкою позовної заяви, що охоплюються загальною діяльністю адвоката, є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

При цьому суд наголошує, що дана справа є справою незначної складності, а також враховує відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій з аналогічного предмету спору та аналогічні мотивам тим, що наведені у позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного позову, а тому, на думку суду, підготовка позову у цій справі, не вимагала від адвоката значного обсягу юридичної та технічної роботи.

На переконання суду, виходячи із критеріїв, визначених ч.3, 5 ст.134, ч.9 ст.139 КАС України, враховуючи заперечення відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, а також часткове задоволення позову, справедливим розміром відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів є сума 1000,00 грн.

Стосовно відшкодування витрат, пов`язаних з перекладом документів, то суд враховує таке.

Витрати, пов`язані з перекладом документів, відносяться до судових витрат та відповідно до п.5 ч.3 ст.132 КАС України є витратами, пов`язаними із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно з ч.1 ст.138 КАС України розмір витрат, пов`язаних з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів та вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою справи до розгляду, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як слідує з актом виконаних робіт від 07.09.2022, ОСОБА_1 були надані послуги фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 з перекладу 18 документів з російської на українську мову за ціною 200,00 грн. Загальна сума наданих та оплачених послуг становить 3600,00 грн.

У матеріалах справи наявні переклади документів на українську мову з іноземної мови.

Разом з тим лише 6 документів подані в підтвердження страхового стажу позивача у спірні періоди, а тому понесені позивачем витрати на переклад документів, безпосередньо пов`язаних з розглядом цієї справи, становлять 1200,00 грн.

Відтак суд вважає за необхідне покласти на відповідачів понесені позивачем судові витрати на переклад документів у відповідності до ст.138 КАС України як витрати на вчинення інших процесуальних дій або підготовку справи до розгляду, з урахуванням задоволення позову частково, у розмірі 600,00 грн.

Отже, до стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача підлягають судові витрати по сплаті судового збору розмірі 496,20 грн. згідно квитанції №112 від 04.10.2022 на суму 992,40 грн., на професійну правничу допомогу в сумі 1000,00 грн. та витрати, пов`язані з перекладом документів, на суму 600,00 грн.

Керуючись ст.139, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №18 від 18.07.2022 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з червня 2006 року по грудень 2010 року та з січня 2017 року по серпень 2017 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та прийняти рішення з врахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 (десять) копійок.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 248 (двісті сорок вісім) гривень 10 (десять) копійок.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок та витрати, пов`язані з перекладом документів, в розмірі 300 (триста) гривень 00 (нуль) копійок.

Стягнути з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 500 (п`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок та витрати, пов`язані з перекладом документів, в розмірі 300 (триста) гривень 00 (нуль) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 12 грудня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м.Тернопіль, 46001, ).

- Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: вул.Канатна, 83, м.Одеса, Одеська область, 65012, ).

Головуючий суддя Мандзій О.П.