Справа № 607/10700/22
Суддя: Большакова Олена Олегівна
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 607/10700/22 пров. № А/857/12818/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі :

головуючого судді Большакової О.О.,

суддів Затолочного В.С., Мікули О.І.

з участю секретаря судового засідання Гриньків І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом за позовом Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області до ОСОБА_1 про примусове видворення іноземців за межі території України за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2022 року (суддя Марциновська І.В., м. Тернопіль)

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2022 року Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, на територію України прибув 24.10.2019 через КПП «Сеньківка». Відповідач мав право перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів. До територіальних органів (підрозділів) ДМС з питань продовження строку перебування чи легалізації на території України останній не звертався. Таким чином, на момент виявлення відповідача, а саме станом на 17.02.2022, останній перебував в Україні без законних на те підстав, порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, за що постановою від 17.02.2022 був притягнутий до адміністративної відповідальності. Працівниками Гусятинського відділу УДМСУ у Тернопільській області прийнято рішення №21 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 . Цим рішенням останнього зобов`язано покинути територію України до 19.03.2022. Дане рішення відповідачу було оголошено та вручено його примірник, а також попереджено про наслідки невиконання рішення. Однак, відповідач рішення № 21 від 19.02.2022 про примусове повернення не виконав та самостійно не залишив територію України у строк, зазначений у рішенні. Отже, відповідач свідомо ухиляється від виконання рішення Гусятинського відділу УДМСУ у Тернопільській області № 21 від 19.02.2022 про примусове повернення відповідача до країни походження або третьої країни, порушуючи вимоги законодавства, яке визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, та буде надалі продовжувати ухилятись від добровільного виїзду за межі території України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2022 року позов задоволено повністю. Примусово видворено за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 . Допущено негайне виконання рішення суду.

Не погодившись із таким рішенням, його оскаржив відповідач. Посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що у матеріалах справи відсутні докази про необхідність застосування до ОСОБА_1 процедури примусового видворення. Стверджує, що у разі його повернення до Російської Федерації йому може загрожувати небезпека у вигляді неправомірного затримання або обмеження волі, тому він боїться за своє життя та життя своїх рідних.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Представник відповідача був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду шляхом надіслання судової повістки до його Електронного кабінету, судова повістка доставлена до Електронного кабінету представника відповідача 02.12.2022 о 17:34 год, що підтверджено довідкою про доставку електронного листа.

Представник відповідача подав клопотання про відкладення судового засідання у зв`язку із його зайнятістю в розгляді інших справ, а також у зв`язку з поганим самопочуттям апелянта.

Розглянувши вказане клопотання, суд апеляційної інстанції вважає, що таке не підлягає задоволенню, оскільки вказані обставини не підтвердженні належними та допустимими доказами. Вказане клопотання не містить доказів хвороби апелянта. Також представник апелянта не надав доказів його виклику у судові засідання в інших справах, що б унеможливлювало участь у даному судовому засіданні. При цьому суд приймає до уваги, що у даній справі участь сторін у судовому засіданні не визнавалась обов`язковою.

У судовому засіданні представник позивача Дядишин Л.В. заперечила вимоги апеляційної скарги та надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації, який 24.10.2019 прибув на територію України через КПП «Сеньківка». Указані обставини підтверджено копією паспорта громадянина РФ, що посвідчує особу громадянина РФ за межами НОМЕР_1 (а.с. 5-7).

17.02.2022 Гусятинським відділом УДМСУ в Тернопільській області було виявлено, що ОСОБА_1 перебував на території України без законних на те підстав, порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства.

Указане стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Ці обставини підтверджено копією протоколу про адміністративне правопорушення серії ПР МТР № 001013 від 17.02.2022 та копією постанови про накладення адміністративного стягнення серії ПН МТР № 001013 від 17.02.2022 (а.с. 12, 13).

19.02.2022 Гусятинським відділом УДМСУ в Тернопільській області прийнято рішення № 21 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 , яким зобов`язано останнього покинути територію України до 19.03.2022 (а.с. 9-10). Примірник даного рішення особисто вручено ОСОБА_1 , що підтверджено його підписом на копії такого рішення. Вказане рішення територіального органу УДМС не оскаржувалось.

19.02.2022 ОСОБА_1 вручено повідомлення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, що підтверджено підписом останнього на копії такого повідомлення (а.с. 11).

Згідно з даними інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «АРКАН» відомості щодо перетину державного кордону України громадянином РФ ОСОБА_1 відсутні (а.с. 17-18).

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні законні підстави для перебування відповідача на території України, останній буде ухилятись від виїзду з України після прийняття рішення про повернення до країни походження або третьої країни, наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній і надалі ухилятиметься від виконання такого рішення, що є підставою для примусового видворення іноземця за межі території України.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України, визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI (далі - Закон № 3773- VI).

Відповідно до ст. 9 Закону № 3773-VI іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до п.п. 2 п. 2 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 150 від 15.02.2012, іноземці та особи без громадянства, які на законній підставі прибули в Україну, можуть тимчасово перебувати на її території не більш як 90 днів протягом 180 днів у разі в`їзду іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.

Встановлено, що ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), 11.05.1957 року, є громадянином Російської Федерації, який 24.10.2019 прибув на територію України через КПП «Сеньківка». Указані обставини підтверджено копією паспорта громадянина РФ, що посвідчує особу громадянина РФ за межами РФ №72 547006

Угодою між Урядом України і Урядом РФ про безвізові поїздки громадян України і РФ від 16.01.1997 (в редакції, чинній станом на 24.10.2019) встановлено, що громадяни держави однієї Сторони можуть в`їжджати, виїжджати та пересуватися територією держави іншої Сторони без віз з дотриманням правил перебування, що діють в цій державі, по документах, що посвідчують особу і підтверджують громадянство, зазначених у додатках 1 та 2 до цієї Угоди. Громадяни держави однієї Сторони на основі взаємності звільняються від реєстрації у компетентних органах за місцем їхнього перебування на території держави іншої Сторони, якщо термін такого перебування не перевищує 90 днів з моменту в`їзду на територію держави цієї іншої Сторони, за наявності у них міграційної картки з позначкою органів прикордонного контролю, проставленої при в`їзді на територію держави перебування.

Відповідно до п. 2 додатку 1 вказаної вище Угоди документом громадян РФ для в`їзду, виїзду, перебування і пересування територією України є паспорт громадянина РФ, що посвідчує особу громадянина РФ за межами РФ.

Отже, відповідач на законних підставах перетнув державний кордон України та міг тимчасово перебувати на території України не більш як 90 днів протягом 180 днів, тобто безперервно до 22.01.2020.

Разом з тим по закінченню цього строку ОСОБА_1 не виїхав з території України та продовжував перебувати на її території без законних на те підстав, що не заперечується відповідачем, а також підтверджується відсутністю будь-яких документів, які б могли підтвердити зворотне.

Із доповідної записки завідувача сектору запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ОСОБА_3 від 15.08.2022 видно, що за результатами перевірки, проведеної за наявними обліками територіальних органів ДМС України та відомчої інформаційної системи «Оформлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ЄІАС УМП встановлено, що ОСОБА_1 громадянства України не набув, посвідкою на постійне та тимчасове проживання не документувався (а.с. 20).

17.02.2022 Гусятинським відділом УДМСУ в Тернопільській області було виявлено, що ОСОБА_1 перебував на території України без законних на те підстав, порушуючи законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства. Указане стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до ч.5 ст.26 Закону № 3773- VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

За змістом абз. 1 ч. 1 ст. 30 Закону № 3773-VI центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення компетентного органу про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що останній ухилятиметься від виконання такого рішення.

Тобто примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13.03.2020 у справі № 755/12148/18.

Встановлено, що 19.02.2022 Гусятинським відділом УДМСУ в Тернопільській області прийнято рішення № 21 про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина РФ ОСОБА_1 , яким зобов`язано останнього покинути територію України до 19.03.2022. Примірник даного рішення особисто вручено ОСОБА_1 , що підтверджено його підписом на копії такого рішення. Вказане рішення територіального органу УДМС не оскаржувалось. 19.02.2022 ОСОБА_1 вручено повідомлення про примусове повернення до країни походження або третьої країни іноземця або особи без громадянства, що підтверджено підписом останнього на копії такого повідомлення.

Згідно з даними інтегрованої міжвідомчої автоматизованої системи обміну інформації з питань контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон, «АРКАН» відомості щодо перетину державного кордону України громадянином РФ ОСОБА_1 відсутні.

Жодних доказів на підтвердження законності перебування ОСОБА_1 на території України суду не надано.

При цьому апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що він народився на території України, постійно проживав на території України від народження, тому вважається громадянином України, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про громадянство України" громадянин України - особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Згідно ст.5 вказаного Закону документами, що підтверджують громадянство України, є: паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон; имчасове посвідчення громадянина України; дипломатичний паспорт; службовий паспорт; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну.

Вказаний перелік є вичерпним та поширеному тлумаченню не підлягає.

Оскільки відповідач не надав жодного з перелічених вище документів, апеляційний суд вважає безпідставними його твердження про належність до громадянства України.

Враховуючи відсутність законних підстав для перебування ОСОБА_1 на території України, а також про ухилення останнього від виїзду з України після прийняття рішення про повернення до країни походження або третьої країни та про наявність обґрунтованих підстав вважати, що останній і надалі ухилятиметься від виконання такого рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підстави для примусового видворення іноземця за межі території України.

Стаття 31 Закону № 3773-VI містить вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Разом з тим жодних обставин, передбачених ч. 1 ст. 31 Закону № 3773-VI, які б перешкоджали примусовому видворенню ОСОБА_1 , під час судового розгляду справи не встановлено.

Також судом встановлено, що за час перебування на території України і до моменту затримання відповідач не звертався з заявами про отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні, маючи на це достатньо часу.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що Управлінням Державної міграційної служби України в Тернопільській області було розглянуто звернення відповідача від 21.10.2022 щодо наміру бути визнаним біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку, встановленому Законом України «Про звернення громадян» та надано відповідь листом від 08.11.2022. У вказаному листі зазначено, що відповідачем було порушено порядок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.

Отже, відповідачу статус біженця не надавався, в процедурі отримання статусу біженця або особи яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави за яких примусове видворення не застосовується.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про примусове видворення за межі території України громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 .

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку про те, що суд першої інстанції вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, при цьому судом були повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 272, 288, 308, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 серпня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О. О. Большакова
судді В. С. Затолочний
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 08.12.2022