Справа № 420/9427/22
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/9427/22
Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицька Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання прийняти на службу та стягнення середнього заробітку,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому позивач просить:

- визнати бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не видання наказу про прийняття (поновлення) на службі в поліції ОСОБА_1 на посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або на рівнозначній посаді за її заявою від 16 березня 2022 року, протиправною;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України прийняти ОСОБА_1 на службу в поліцію на посаду інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або на рівнозначну посаду та видати відповідний наказ;

- стягнути за рахунок державних асигнувань Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 упущену вигоду в розмірі середнього грошового забезпечення за посадою інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України за період з 16 березня 2022 року по день видання наказу про призначення ОСОБА_1 на посаду інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції від 28 лютого 2022 року №565 о/с, звільнена за власним бажанням. У березні 2022 року вона вирішила знову піти на службу до лав Національної поліції України на посаду, яку займала.

16 березня 2022 року позивачем на електронну адресу відповідача подана заява з проханням поновити її на службі. Зазначена заява не була розглянута. Тому позивачем 28 травня 2022 року подана повторна заява, яка отримана відповідачем 03 червня 2022 року. Ця заява також не була розглянута.

З огляду на викладене, посилаючись на приписи ст.ст.47, 48, 53 Закону України «Про Національну поліцію», позивач вважає, що вона повинна бути прийнята на службу в поліцію, оскільки проходила її раніше.

29 липня 2022 року за вхід.№24316/22 надійшов відзив на позов, в якому наголошується на протиправності позовних вимог, оскільки порядок поновлення на службі в органах Національної поліції регулюється Законом України «Про Національну поліцію» та наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 грудня 2015 року №1631 «Про організацію добору (конкурсу) та просування по службі поліцейських».

Тобто, поновлення на службі відбувається шляхом проведення конкурсу відповідно до Типового порядку, що затверджений Міністром внутрішніх справ України.

Крім того, ні на електронну адресу Департаменту патрульної поліції, ні поштовою кореспонденцією заява ОСОБА_1 від 16 березня 2022 року щодо поновлення її на службі не надходила.

Наданий позивачем скріншот з електронної пошти в якості доказу направлення заяви від 16 березня 2022 року, є неналежним та недопустимим доказом.

Даний скріншот не містить електронну адресу відправника та отримувача, неможливо встановити чи використовувався електронний цифровий підпис, що слугує верифікацією особи автора документа, також, не заповнений рядок «Тема»: кому саме та про що даний електронний лист.

При цьому, 03 червня 2022 року за вх. №Т-5478 на адресу Департаменту патрульної поліції надійшла заява від ОСОБА_1 про поновлення на службі в поліції на посаді інспектора управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції, однак відповідь на заяву позивачу було направлено 14 червня 2022 року за вих. №Т-5478/41/4/03-2022.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання прийняти на службу та стягнення середнього заробітку відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі. Апелянт вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для скасування рішення.

21.11.2022 року (вх.№19081/22) до суду апеляційної інстанції від Департаменту патрульної поліції надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому сторона відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.09.2022 року по справі №420/9427/22 без змін.

Відповідно до вимог ст.311 КАС Українисуд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

27.02.2022 року ОСОБА_1 подала рапорт, де вона просить звільнити її зі служби в поліції за власним бажанням з 28.02.2022 року, у зв`язку з тим, що у неї дві неповнолітні дитини, яких треба вивезти до іншої держави. Від проходження військово- лікарської комісії відмовилась, так як вважала свій стан здоров`я задовільним. На звільнені наполягала.

Відповідно до Наказу ДПП №565 о/с від 28.02.2022 року лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0173234), інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку, з 28 лютого 2022 року звільнено зі служби в поліції.

16.03.2022 року ОСОБА_1 на адресу Департаменту патрульної поліції направила заяву про поновлення на службі в поліції. В якості підтвердження її направлення надано скріншот з електронної пошти (екран телефону) де відображено: час 15:13, Без теми; Юлія Тищук, 16 березня 2022, 17:01:07, ОСОБА_1 ; вкладені файли: img383.pdf, 514 КБ.

28.05.2022 року ОСОБА_1 на адресу Департаменту патрульної поліції направила заяву про поновлення на службі в поліції, яка отримана останнім 03.06.2022 р., що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення за трек-номером: 795 (03 2).

14.06.2022 року за вихід.№Т-5978/41/4/03-2022 Департаментом патрульної поліції надана відповідь, якою роз`яснено порядок прийому на службу в поліцію.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У ч.1 ст.68 Конституції України також згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Отже, усі без виключення суб`єкти права на території України зобов`язані дотримуватись існуючого у Державі правового порядку, а суб`єкти владних повноважень (органи публічної адміністрації) додатково обтяжені ще й обов`язком виконувати доведені законом завдання виключно за наявності приводів та способом, чітко обумовленими законом.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з вимогами ст.ст.1, 3 Закону України «Про Національну поліцію», діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.

У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини 1 статті 48 Закону України «Про Національну поліцію» призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначено Законом України «Про Національну поліцію», відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 якого поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Колегія суддів зазначає, що підставою для звільнення ОСОБА_1 слугував рапорт, де вона просить звільнити її зі служби в поліції за власним бажанням з 28.02.2022 року, у зв`язку з тим, що у неї дві неповнолітні дитини, яких треба вивезти до іншої держави. Від проходження військово-лікарської комісії відмовилась, так як вважала свій стан здоров`я задовільним. На звільнені наполягала.

Відповідно до вимог ч.ч.2, 3 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Відповідно до Наказу ДПП №565 о/с від 28.02.2022 року лейтенанта поліції ОСОБА_1 (0173234), інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 полку, з 28 лютого 2022 року звільнено зі служби в поліції.

Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення, тобто 28.02.2022 року.

Отже, всі трудові правовідносини з позивачем припинені.

Разом з цим, розділом VI Закону України «Про Національну поліцію» встановлено порядок добору на посаду поліцейського. Ці приписи закону є обов`язковими для всіх осіб, які бажають вступити до лав Національної поліції України.

Позивач у своїй заяві посилається на ч.1 ст.48 та ч.3 ст. 53 Закону України «Про Національну поліцію» стверджуючи, що саме на підставі цих статей та з урахуванням того, що вона уже проходила службу в поліції, керівник повинен видати наказ про її поновлення на службі.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах зазначав, що дискреція - це не обов`язок, а повноваження адміністративного органу, оскільки юридична концепція дискреції передбачає можливість вибору між альтернативними способами дій та/або бездіяльністю. У разі якщо законодавство передбачає прийняття лише певного конкретного рішення, то це не є реалізацією дискреції (повноважень), а є виконанням обов`язку.

Дискреція не є довільною; вона завжди здійснюється відповідно до закону (права), оскільки згідно з частиною другою статті 19 Конституції України «органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України».

Зв`язаність дискреції адміністративного органу законом (правом) робить можливим здійснення адміністративними судами перевірки рішень (дій), прийнятих адміністративним органом внаслідок реалізації дискреційних повноважень.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями органами - державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не слід ототожнювати лише з формалізованими повноваженнями, вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тому, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Системний аналіз норм Закону України «Про Національну поліцію» свідчить про те, що добір на посади поліцейських здійснюється в порядку конкурсного добору. При цьому, вказаний закон не містить порядку призначення (поновлення) на посаді осію, які працювали в поліції, але були звільнені за власним бажанням.

Таким чином, на підставі наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що повноваження відповідача в даній справі не є дискреційними, а відтак і ознак протиправності дії відповідача не містять.

Стосовно заяви ОСОБА_1 від 16.03.2022 року колегія суддів зазначає наступне.

Матеріали справи містять заяву, датовану 16 березня 2022 року, на адресу «Департаменту патрульної поліції в м. Київ: вул. Федора Ернста, 3». На підтвердження її надсилання надано скріншот з електронної пошти (екран телефону) де відображено: час 15:13, Без теми; ОСОБА_2 , 16 березня 2022 року, 17:01:07, ОСОБА_1 ; вкладені файли: img383.pdf, 514 КБ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо неналежності цього доказу, оскільки дійсно даний скріншот не містить електронну адресу отримувача.

Разом з цим, відповідно до скріншоту з електронної пошти у вкладеннях до листа міститься лише один файл (ім`я «img383» тип файлу «pdf»).З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачем не дотримані вимоги Закону України «Про електронні довірчі послуги», оскільки відсутні докази підписання файлу КЕП.

Вказаний Закон передбачає, що автентифікація - електронна процедура, яка дає змогу підтвердити електронну ідентифікацію фізичної, юридичної особи, інформаційної або інформаційно-комунікаційної системи та/або походження та цілісність електронних даних.

Отже, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано доказів, підтверджуючих направлення Департаменту патрульної поліції заяви від 16.03.2022 року щодо поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції.

Стосовно заяви ОСОБА_1 від 28.05.2022 року колегія суддів зазначає наступне.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, позивачем 28.05.2022 року на адресу «Департаменту патрульної поліції в м. Київ: вул. Федора Ернста, 3» направлена заява про поновлення на службі в поліції.

Ця заява надіслана засобами поштового зв`язку та отримана відповідачем 03.06.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за трек-номером: 795 (03 2).

14.06.2022 року за вихід.№Т-5978/41/4/03-2022 Департаментом патрульної поліції надана відповідь, якою роз`яснено порядок прийому на службу в поліцію. Відповідь надіслана позивачу засобами поштового зв`язку, що підтверджується списком згрупованих відправлень від 14.06.2022 року.

Отже, при розгляді вказаної заяви судами першої та апеляційної інстанцій не встановлено порушень з боку відповідача.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є несуттєвими, фактично аналогічні тим, які були викладені позивачем у позові, та яким судом першої інстанції була надана належна правова оцінка, а відтак, такі доводи встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно з п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Підсумовуючи усе наведене вище, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до вимог ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Кравченко К.В. Вербицька Н. В.