Справа № 440/7563/22
Суддя: Н.Ю. Алєксєєва
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року м. ПолтаваСправа № 440/7563/22

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Алєксєєвої Н.Ю.,

за участю:

секретаря судового засідання Лукаш А.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача - Огризкова А.А.,

представників відповідача Захаренко О.Ю., Піддубного Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, третя особа: Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області, третя особа: Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області про:

- визнання протиправним та скасування розпорядження голови Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області №310-к від 30.08.2022;

- поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника селищного голови Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області;

- стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2022 по час фактичного поновлення на роботі;

- стягнення на користь ОСОБА_1 невиплаченої, належної при звільненні суми коштів та стягнення середнього заробітку за весь час затримки з 30.08.2022 по день фактичного розрахунку;

- стягнення моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі 440/7563/22 за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

26.10.2022 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача висловив свої заперечення проти задоволення позову. Зазначив, що фактичною підставою для звільнення є факт виявлення систематичних фактів невиконання або неналежного виконання покладених трудових функцій навмисно позивачем, невиконання посадових обов`язків. На підтвердження цього відповідачем надано службову записку головного бухгалтера Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради - голови по списанню товарно-матеріальних цінностей Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради з 08.10.2021. Враховуючи службову записку головного бухгалтера Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради про невиконання своїх посадових обов`язків, а також факт порушення позивачем присяги, її звільнено з посади першого заступника селищного голови Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради на підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Вказував на відсутність доказів на підтвердження факту моральних страждань позивача, їх рівень та відсутність визначення в позові в чому саме полягають моральні страждання позивача.

У відповіді на відзив представник позивача вказував на те, що доводи відповідача, зазначені у відзиві, не спростовують факту незаконного звільнення позивача із займаної посади.

Ухвалою суду від 09 листопада 2022 року закрите підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечували, просили відмовити у його задоволенні в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, суд встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини.

Рішенням позачергової другої сесії восьмого скликання Гоголівської селищної ради від 20.11.2020 "Про затвердження першого заступника з питань діяльності виконавчих органів" ОСОБА_1 з 01.12.2020 затверджено на посаду першого заступника з питань діяльності виконавчих органів.

Згідно рішення виконавчого комітету Гоголівської селищної ради від 27.11.2020 №251-к "Про прийом на роботу", у відповідності з рішенням позачергової другої сесії Гоголівської селищної ради, прийнято з 01.12.2020 ОСОБА_1 на посаду першого заступника селищного голови Гоголівської селищної ради з питань діяльності виконавчих органів з посадовим окладом згідно штатного розпису.

30.12.2020 виконавчим комітетом Гоголівської селищної ради прийнято рішення №345-к "Про переведення першого заступника селищного голови до виконавчого комітету Гоголівської селищної ради", яким ОСОБА_1 переведено з посади першого заступника селищного голови Гоголівської селищної ради на посаду першого заступника селищного голови Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради з 01.01.2021.

Розпорядженням виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області "Про звільненя з роботи ОСОБА_1 " №310-к від 30.08.2022 звільнено ОСОБА_1 з посади першого заступника селищного голови виконавчого комітету Гоголівської селищної ради 30 серпня 2022 року.

Позивач вважає протиправним рішення виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 " №310-к від 30.08.2022, тому звернулася до суду для захисту порушеного права.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, та вирішуючи спір по суті, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою-другою статтею 43 Конституції України кожному гарантується право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Правовідносини з приводу проходження публічної служби в органах та на посадах місцевого самоврядування врегульовано приписами Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування " (далі - Закон № 2493), Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" та Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" служба в органах місцевого самоврядування це професійна, на постійній основі діяльність громадян України, які займають посади в органах місцевого самоврядування, що спрямована на реалізацію територіальною громадою свого права на місцеве самоврядування та окремих повноважень органів виконавчої влади, наданих законом.

На підставі статті 2 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

Статтею 3 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено, що посадами в органах місцевого самоврядування є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Отже, з урахуванням наведеного, судом встановлено, що ОСОБА_1 є особою, яку обрано на виборну посаду - першого заступника Гоголівського селищного голови.

Згідно із преамбулою Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» цей Закон відповідно до Конституції України визначає систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування.

Статтею 2 Закону встановлено, що місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Стаття 25 Закону визначає загальну компетенцію сільських, селищних, міських рад, стаття 26 - виключну компетенцію сільських, селищних, міських рад.

Відповідно до ст.25 Закону сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Згідно п.10 ч.4 ст.42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», - сільський, селищний, міський голова: призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України «Про культуру».

Сільський, селищний, міський голова несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень.

З вищевказаних статей вбачається, що прийняття на посаду заступника селищного голови здійснюється шляхом затвердження відповідною радою. В той час як звільнення з посади відбувається за загальними правилами, тобто за розпорядженням селищного голови.

Підстави припинення служби в органах місцевого самоврядування визначені статтею 20 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування». Так, згідно з вказаною статтею крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

Відповідно до пунктів 2, 3 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках: виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці; систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Під систематичним невиконанням трудових обов`язків слід розуміти неодноразове здійснення працівником таких вчинків.

Приписами частини другої статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 частини першої цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

У спірному розпорядженні № 310-К від 30.08.2022 підставами для звільнення було визначено невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації (п. 2 ст. 40 КЗпП України) та систематичне невиконання позивачем без поважних причин посадових обов`язків (п. 3 ст. 40 КЗпП України).

Разом з тим, звільнення позивача за п. 2 ст. 40 КЗпП України, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 40 КЗпП України, може мати місце лише за умови неможливості переведення останньої, за її згодою, на іншу роботу.

Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів того, що позивачу було запропоновано іншу посаду.

Крім того, відповідачем не доведено, чому позивачка не в змозі виконувати покладені на неї обов`язки першого заступника селищного голови.

Суд зазначає, що доказів невідповідності позивачки займаній посаді або виконуваній нею роботи внаслідок недостатньої кваліфікації, яка перешкоджає продовженню даної роботи, відповідач до суду не надав, як не надав доказів систематичного невиконання нею посадових обов`язків.

Слід також звернути увагу на те, що оскаржуваним розпорядженням ОСОБА_1 було звільнено на підставі двох різних пунктів, а саме п. 2 та п. 3 ст. 40 КЗпП України, що взагалі є неприпустимим.

Відповідно до статті 19 Конституції України, частини 2 статті 7 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» посадові особи місцевого самоврядування діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією України і законами України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, актами органів місцевого самоврядування.

Статтею 11 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування» передбачено складення посадовими особами органу місцевого самоврядування присяги наступного змісту: «Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити громаді та народові України, неухильно дотримуватися Конституції України та законів України, сприяти втіленню їх у життя, охороняти права, свободи і законні інтереси громадян, сумлінно виконувати свої посадові обов`язки».

Зокрема, основними обов`язками посадових осіб місцевого самоврядування є: додержання Конституції і законів України, інших нормативно-правових актів, актів органів місцевого самоврядування; забезпечення відповідно до їх повноважень ефективної діяльності органів місцевого самоврядування; додержання прав та свобод людини і громадянина; шанобливе ставлення до громадян та їх звернень до органів місцевого самоврядування, турбота про високий рівень культури, спілкування і поведінки, авторитет органів та посадових осіб місцевого самоврядування: недопущення дій чи бездіяльності, які можуть зашкодити інтересам місцевого самоврядування та держави (стаття 8 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування»).

Пунктом 5 Розділу II Загальних правил етичної поведінки державних службовців та посадових осіб місцевого самоврядування, затверджених наказом Національного агентства України з питань державної служби від 05.08.2016 № 158, державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування під час виконання своїх посадових обов`язків зобов`язані неухильно дотримуватись загальновизнаних етичних норм поведінки, бути доброзичливими та ввічливими, дотримуватись високої культури спілкування (не допускати використання нецензурної лексики, підвищеної інтонації), з повагою ставитись до прав, свобод та законних інтересів людини і громадянина, об`єднань громадян, інших юридичних осіб, не проявляти свавілля або байдужість до їхніх правомірних дій та вимог.

Відповідачем не надано належних та допустимих доказів порушення ОСОБА_1 присяги, морально-етичних норм та правил поведінки посадової особи органу місцевого самоврядування.

Посилання відповідача на інвентаризацію, під час якої виявлено рештки згорілого автомобіля ДНЗ НОМЕР_1 , як на систематичність невиконання позивачем посадових обов`язків, суд вважає необґрунтованим, оскільки згідно акта від 30.08.2022 виявлені рештки згорілого авто не дають змоги ідентифікувати його як автомобіль Nubira Daewo 77-15CH, який перебував на балансі селищної ради та який 08.10.2021 було списано.

Службова записка головного бухгалтера виконавчого комітету Гоголівської селищної ради від 30.08.2022 щодо виявлення згорівшого транспортного засобу без номерних знаків не містить посилань та доказів порушення ОСОБА_1 службової дисципліни.

Відповідачем не надано доказів наявності вини саме у діях позивача щодо вибуття автомобіля з володіння територіальної громади.

Зазначене, на переконання суду свідчить про те, що відповідачем, при вирішенні питання щодо притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, не переслідувалась мета об`єктивного встановлення обставин ймовірного вчинення проступку.

Стосовно посилання на не виконання позивачем посадових обов`язків, як голови постійно діючої комісії зі страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності по виконавчому комітету Гоголівської селищної ради, а саме відсутність ОСОБА_1 на засіданнях комісії та не підписання останньою відповідних протоколів, судом встановлено наступне.

Згідно протоколів засідання комісії із соціального страхування виконавчого комітету Гоголівської селищної ради №5 від 19.04.2022, №6 від 17.05.2022, №7 від 24.06.2022 ОСОБА_1 , як голова комісії, була присутня на засіданнях вказаної комісії.

Крім того, відповідачем не надано доказів відмови позивача від підписання вищевказаних протоколів.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що звільнення позивача з посади першого заступника Гоголівського селищного голови органом місцевого самоврядування проведене з порушенням відповідних законодавчих вимог, а тому позовні вимоги щодо скасування розпорядження Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради від 30.08.2022 № 310-к про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади першого заступника селищного голови виконавчого комітету Гоголівської селищної ради підлягають задоволенню.

Положеннями статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, враховуючи, встановлення судом протиправності розпорядження про звільнення позивача, належним способом відновлення його порушеного права є поновлення ОСОБА_2 на посаді першого заступника селищного голови Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області з дня, наступного за днем звільнення (який у розумінні КЗпП України є останнім робочим днем) з 31 серпня 2022 року.

Обираючи вказаний спосіб захисту, суд виходить із того, що закон не наділяє орган, який розглядає трудовий спір, повноваженнями на обрання іншого способу захисту трудових прав, ніж зазначені в частині першій статті 235 та статті 240-1 Кодексу законів про працю України, а відтак, встановивши, що звільнення відбулось із порушенням установленого законом порядку, суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Щодо позовної вимоги про стягнення на користь позивача суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 235 Кодексу законів про працю України, передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений змоги працювати.

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100), застосовується у випадках: вимушеного прогулу, а також в інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункт 1 Порядку №100).

Відповідно до пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

За приписами абзацу третього пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Згідно з пунктом 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Зі змісту вищезазначених норм вбачається, що у випадку стягнення з роботодавця середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, розмір такої заробітної плати визначається шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку працівника на кількість робочих днів вимушеного прогулу. При цьому, розмір середньоденного заробітку обчислюється за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

У випадку вимушеного прогулу через незаконне звільнення з роботи, подією, з якою пов`язана виплата середньої заробітної плати, є таке звільнення, а тому середньоденний заробіток, відповідно до положень Порядку №100, обчислюватиметься за останні 2 календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому особу було звільнено з роботи.

Розпорядженням Гоголівської селищної ради від 30 серпня 2022 № 310-к позивача звільнено з посади з 30 серпня 2022 року.

Відтак, для обчислення розміру середньої заробітної плати слід брати середньоденну заробітну плату, розраховану за 2 календарні місяці роботи, що передували даті звільнення, тобто за червень та липень 2022 року.

Згідно наявної у матеріалах справи довідки про доходи ОСОБА_1 , середньоденна заробітна плата позивача, розрахована із її заробітку за червень та липень 2022 року, складає 1799,94 грн.

Тривалість вимушеного прогулу позивача з дати звільнення до дня постановлення рішення у справі становить 71 робочий день.

Таким чином, розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу складає 127795,74 грн (71 робочий день х 1799,94 грн.).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що стягненню з виконавчого комітету Гоголівської селищної ради на користь ОСОБА_1 підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 127795,74 грн.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення на користь ОСОБА_1 невиплаченої, належної при звільненні суми коштів та стягнення середнього заробітку за весь час затримки з 30.08.2022 по день фактичного розрахунку, то вони не підлягають задоволенню з огляду на те, що відповідачем 30.08.2022 здійснено нарахування всіх необхідних сум, визначених до виплати при звільненні ОСОБА_1 , та подано до казначейської служби платіжне доручення №356 від 30.08.2022 на суму 18770,77 грн за призначенням "*розрахункові за серпень 2022 р.*" за КПКВ 0150.

Згідно листа Управління державної казначейської служби України у Великобагачанському районі від 11.11.2022 №02-07с.2-08/354 дане платіжне доручення №356 від 30.08.2022 на суму 18770,77 грн отримано казначейською службою та внесено до черги на оплату в електронному вигляді по системі дистанційного обслуговування 30.08.2022 у 16 год. 43 хв. про що зафіксовано в АС "Є-Казна". Оплата вказаного платіжного доручення проведена 06.09.2022, з урахуванням наявної ресурсної забезпеченості та встановленої черговості, визначеної постановою КМУ.

Таким чином, судом не встановлено не виплати позивачу належних при звільненні сум та порушення відповідачем строків розрахунку з позивачем при звільненні, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди суд зазначає про таке.

Стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд зазначає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди повинен визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом

В обґрунтування наявності підстав для стягнення моральної шкоди позивач зазначає лише, що унаслідок незаконного звільнення, їй завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях внаслідок порушення права на працю, необхідністю пошуку адвоката, збирання документів для цивільного позову, проходженням лікування.

За змістом частини першої статті 73 і статті 77 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Однак, позивач не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та завданням моральної шкоди (у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань тощо).

При цьому, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факти заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.

У відповідності ст. 371 КАС України рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби підлягають негайному виконанню, рівно як і рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Відповідно до зазначеної норми закону суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення позивача на посаді першого заступника селищного голови Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області з 31 серпня 2022 року та стягнення з Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області (вул. Горєва, буд.27, м. Гоголеве, Миргородський район, Полтавська область, 38310), третя особа: Гоголівська селищна рада Миргородського району Полтавської області (вул. Горєва, буд.27, м. Гоголеве, Миргородський район, Полтавська область, 38310) про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати розпорядження Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області від 30 серпня 2022 року №310-к "Про звільнення ОСОБА_1 ".

Поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника селищного голови Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області з 31 серпня 2022 року.

Стягнути з Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 серпня 2022 року по 07 грудня 2022 року в сумі 127 795,74 грн, з відрахуванням обов`язкових платежів, податків та зборів, а також фактично виплачених сум.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника селищного голови Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області з 31 серпня 2022 року та стягнення з Виконавчого комітету Гоголівської селищної ради Миргородського району Полтавської області заробітної плати за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць з відрахуванням обов`язкових платежів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 14 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Н.Ю. Алєксєєва