Справа № 640/6156/22
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

12 грудня 2022 року справа №640/6156/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
до1. Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження (далі по тексту - відповідач 1) 2. Вінницької обласної прокуратури (далі по тексту - відповідач 2)
про1) визнання протиправним та скасування рішення відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження №9дп-22 від 12 січня 2022 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_2 , прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_1 та про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурорів Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення у виді догани; 2) визнання протиправним та скасування наказу керівника Вінницької обласної прокуратури №48к від 24 січня 2022 року про застосування дисциплінарного стягнення до прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_1
В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом, зазначаючи про протиправність оскаржуваних рішення та наказу, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що підстави для притягнення його до дисциплінарної відповідальності відсутні; під час службового розслідування не встановлено, що з боку позивача здійснювався тиск чи будь-який неправомірний вплив на роботу підлеглого прокурора, у тому числі, під час розгляду Вінницьким міським судом клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_5 від покарання у зв`язку з хворобою, будь-яких наказів чи вказівок з цього приводу ОСОБА_1 не давав.

Також позивач зазначив, що під час прийняття спірних рішення та наказу відповідач діяв упереджено, без урахування права особи на участь у процесі прийняття рішення, а також з порушенням розумних строків; відповідач 1 у дисциплінарному провадженні не встановив конкретних фактів, які безсумнівно свідчать про вчинення дисциплінарного проступку, а саме неналежне виконання службових обов`язків.

Ухвалою від 12 квітня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва відкрив провадження в адміністративній справі №640/6156/22 та призначив підготовче засідання.

Ухвалою від 04 липня 2022 року Окружний адміністративний суд міста Києва закрив підготовче провадження та призначив справу №640/6156/22 до судового розгляду по суті.

Відповідач 1 подав до суду письмовий відзив на позовну заяву, у якому зазначив про відповідність оскаржуваного рішення вимогам чинного законодавства, оскільки позивач, перед розглядом Вінницьким міським судом питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку з хворобою, орієнтував прокурора ОСОБА_3 на те, що в судових дебатах необхідно покластись на розсуд суду, та у подальшому не ініціював внесення апеляційної скарги, залишивши поза увагою факт порушення вимог кримінального законодавства, тобто дисциплінарний проступок полягає у незабезпеченні керівником належної організації підпорядкованим працівником нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах; встановлені у дисциплінарному провадженні обставини свідчать про низький професійний рівень прокурора ОСОБА_3 , а ОСОБА_1 , як керівник, не надав йому належну правову допомогу та не вжив належних заходів щодо підвищення прокурором своєї кваліфікації.

Відповідач 2 у відзиві на адміністративний позов зазначив, що дії Вінницької обласної прокуратури відповідають вимогам чинного законодавства, здійснені у межах повноважень та у спосіб, визначений законом.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що перевірка дисциплінарної скарги Відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження не здійснювалась, а тому оскаржуване рішення прийняте не у відповідності до встановленої процедури; у рішенні та в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності не зазначено які трудові обов`язки не виконано чи виконано не належним чином; невчасне направлення копії довідки про результати судового розгляду до Вінницької обласної прокуратури зумовлене перебуванням у відпустці.

Дослідивши наявні у справі докази, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив таке.

Наказом від 24 січня 2022 року №48к «Про застосування дисциплінарного стягнення», керуючись пунктом 8 частини першої, частиною другою статті 11 та пунктом 1 частини першої статті 49 Закону України «Про прокуратуру», за неналежне виконання службових обов`язків, до прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани (пункт 1 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру») з 12 січня 2022 року.

Наказ прийнятий на підставі рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 12 січня 2022 року №9дп-22 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_2 , прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_1 та про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурорів Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » згідно з яким прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у виді догани.

Окружний адміністративний суд міста Києва, вирішуючи спір по суті позовних вимог, керується такими мотивами.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України «Про прокуратуру».

Частиною першою статті 45 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що дисциплінарне провадження - це процедура розгляду відповідним органом, що здійснює дисциплінарне провадження щодо прокурорів, дисциплінарної скарги, в якій містяться відомості про вчинення прокурором дисциплінарного проступку.

Рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, приймає рішення в дисциплінарному провадженні більшістю голосів від свого загального складу. Перед прийняттям рішення відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження, за відсутності прокурора, стосовно якого здійснюється провадження, і запрошених осіб обговорює результати розгляду висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора (частина перша статті 48 Закону України «Про прокуратуру»).

Пунктом 8 частини першої статті 11 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що керівник обласної прокуратури у встановленому порядку та на підставі рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора приймає рішення про застосування до прокурора окружної прокуратури дисциплінарного стягнення або про неможливість подальшого перебування його на посаді прокурора.

Керівник обласної прокуратури видає накази з питань, що належать до його адміністративних повноважень (частина друга статті 11 Закону України «Про прокуратуру»).

На прокурора може бути накладене таке дисциплінарне стягнення, як догана (пункт 1 частини першої статті 49 Закону України «Про прокуратуру»).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що для притягнення до дисциплінарної відповідальності необхідно з`ясувати всі обставини дисциплінарного проступку, вчиненого прокурором.

При цьому, визначаючи вид дисциплінарного стягнення, мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

З метою встановлення обставин дисциплінарного проступку, визначення його тяжкості, заподіяної шкоди та ступеня вини, прийняттю рішення про накладення дисциплінарного стягнення передує проведення службового розслідування.

Вирішуючи цей спір, суд має виходити з обставин, встановлених службовим розслідуванням, характеру дисциплінарного проступку, мотивів, за яких його вчинено та якими доказами це підтверджується.

Як зазначено в оскаржуваному рішенні, підставою для притягнення прокурора до дисциплінарної відповідальності у дисциплінарній скарзі зазначений пункт 1 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», яким передбачено, що прокурора може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності у порядку дисциплінарного провадження з підстав невиконання чи неналежного виконання службових обов`язків.

Статтею 19 Закону України «Про прокуратуру» визначено загальні права та обов`язки прокурора, а саме: прокурор має право брати участь у прокурорському самоврядуванні для вирішення питань внутрішньої діяльності прокуратури у порядку, встановленому законом. Прокурори мають право бути членами професійних спілок, утворювати громадські організації та брати в них участь з метою захисту своїх прав та інтересів, підвищення свого професійного рівня; прокурор зобов`язаний вдосконалювати свій професійний рівень та з цією метою підвищувати кваліфікацію; прокурор періодично проходить підготовку у Тренінговому центрі прокурорів України, що має включати вивчення правил прокурорської етики; прокурор зобов`язаний неухильно додержуватися присяги прокурора. За порушення присяги прокурор несе відповідальність, передбачену законом.

Прокурор зобов`язаний: виявляти повагу до осіб під час здійснення своїх повноважень; не розголошувати відомості, які становлять таємницю, що охороняється законом; діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; додержуватися правил прокурорської етики, зокрема не допускати поведінки, яка дискредитує його як представника прокуратури та може зашкодити авторитету прокуратури.

Прокурор зобов`язаний щорічно проходити таємну перевірку доброчесності.

Дослідивши матеріали, що слугували підставою для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, суд встановив таке.

Відповідач 1 в оскаржуваному рішенні зазначив, що склад дисциплінарного проступку позивача полягає у незабезпеченні керівником належної організації підпорядкованим працівником нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, зокрема, під час розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з його хворобою.

Так, вироком Вінницького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року у справі №127/21241/17 ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 368 Кримінального кодексу України, та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 2 роки з конфіскацією всього особистого майна.

Постановою Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 29 липня 2020 року вирок Вінницького апеляційного суду від 23 грудня 2019 року залишено без змін, а касаційну скаргу засудженого ОСОБА_5 без задоволення.

У вересні 2020 року Вінницький міський суд Вінницької області, за клопотанням адвокатів, звільнив ОСОБА_5 від покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з його хворобою, на підставі частини першої статті 74, частини другої статті 84 Кримінального кодексу України.

За таких обставин, звільняючи засудженого ОСОБА_5 від покарання за хворобою, Вінницький міський суд, на думку відповідача 1, допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що відповідно до статей 409, 413 Кримінального процесуального кодексу України є підставою для скасування ухвали цього суду в апеляційному порядку.

Прокурором ОСОБА_3 під час судового розгляду клопотання захисників обрано пасивну позицію, не забезпечено дотримання вимог законодавства, що стосуються порядку звільнення осіб від подальшого відбування покарання за хворобою та не орієнтовано на це суд. Під час висловлення своєї думки щодо законності клопотання, вирішення цього питання залишено на розсуд суду. Всупереч вимогам статті 9 Кримінального процесуального кодексу України та статті 84 Кримінального кодексу України ОСОБА_3 не орієнтовано суд на правильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також на з`ясування всіх обставин, необхідних для прийняття законного рішення про наявність або відсутність підстав для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання за хворобою.

Надалі ОСОБА_3 , всупереч вимогам статей 395, 539 Кримінального процесуального кодексу України не вжито заходів до апеляційного оскарження незаконного судового рішення, що призвело до пропуску строку на його оскарження в апеляційному порядку прокурором вищого рівня.

Керівник Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_1, перед розглядом судом питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання у зв`язку з хворобою, орієнтували прокурора ОСОБА_3 на те, що в судових дебатах при розгляді клопотання захисників необхідно покластись на розсуд суду.

ОСОБА_3 складено довідку про результати розгляду питання про звільнення ОСОБА_5 від покарання за хворобою згідно з вимогами статті 84 Кримінального кодексу України у суді першої інстанції з висновком про законність ухвали Вінницького міського суду від 20 листопада 2020 року та про відсутність підстав для внесення апеляційної скарги, яку погоджено керівником Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_1 Водночас, вказану довідку упродовж доби з дня проголошення судового рішення до обласної прокуратури не спрямовано.

ОСОБА_1 при погодженні довідки (без дати складання) про законність ухвали Вінницького міського суду від 20 листопада 2020 року залишив поза увагою факт порушення вимог кримінального, кримінального процесуального та кримінально-виконавчого законодавства при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_5 від покарання у зв`язку з хворобою. ОСОБА_1 надав вказівку ОСОБА_3 покластись на розсуд суду, не орієнтував його на оскарження незаконного судового рішення, не ініціював перед прокурорами вищого рівня внесення апеляційної скарги.

У зв`язку з перебуванням ОСОБА_1 з 23 по 25 листопада 2020 року у щорічній відпустці, виконувач обов`язків керівника Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_2 відмовилась 24 листопада 2020 року підписувати складену ОСОБА_3 довідку щодо обставин звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання за хворобою.

Фактично керівником Вінницької місцевої прокуратури ОСОБА_1 та прокурором ОСОБА_3 копію довідки та ухвали суду направлено на адресу начальника галузевого відділу Вінницької обласної прокуратури на сьомий день з дня ухвалення судом рішення про звільнення ОСОБА_5 від покарання.

Відповідач 1 зазначає, що Вінницький апеляційний суд ухвалу Вінницького міського суду скасував як таку, що постановлена із порушенням вимог статей 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України. Водночас апеляційний суд констатував факт ухилення ОСОБА_5 від виконання вироку суду.

ОСОБА_1 пояснив, що прокурорам, яким доручено участь у розгляді клопотання, радив додатково опрацювати судову практику з аналогічних питань та, за необхідності, звернутись за отриманням методичної допомоги до галузевого відділу обласної прокуратури, зокрема щодо встановлення обсягу документів, які підлягають дослідженню, можливого допиту спеціалістів, тощо.

Щодо позиції по суті клопотання, ОСОБА_1 порадив ОСОБА_3 , у випадку наявності різного роду сумнівів та протиріч, які неможливо усунути, покластись на розсуд суду, а згодом із галузевим відділом обласної прокуратури опрацювати прийняте судом рішення на предмет його можливого апеляційного оскарження.

Також ОСОБА_1 зазначив, що особисто не вивчав та не аналізував самого клопотання захисників, доданих медичних документів до клопотання, не був присутнім під час судових засідань та особисто не чув показань допитаних медичних працівників, а висновки щодо обставин справи робив виходячи з тієї інформації, яка йому доповідалась. Його суб`єктивна думка не могла бути вирішальною при виконанні прокурором своїх процесуальних повноважень.

Відповідач 1 дійшов висновку, що ОСОБА_1 , володіючи інформацією про перебування ОСОБА_5 у державному розшуку, неналежно виконуючи свої службові обов`язки, орієнтував ОСОБА_3 на те, щоб він поклався на розсуд суду при розгляді питання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, а також всупереч організаційно-розпорядчим документам керівника Вінницької обласної прокуратури та Генерального прокурора, при погодженні позиції щодо законності цього рішення суду, викладеній у довідці, складеній ОСОБА_3 , залишив поза увагою факт порушення вимог законодавства при звільненні ОСОБА_5 від відбування покарання та не орієнтував ОСОБА_3 на подальше оскарження ухвали Вінницького міського суду в апеляційному порядку.

На думку відповідача 1, позивач своїми діями порушив вимоги пунктів 6, 6.2 наказу Генерального прокурора від 03 серпня 2020 року №353 «Про організацію діяльності прокурорів з нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян», якими (у редакції, чинній на момент розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання) передбачалось, що керівникам місцевих (окружних) прокуратур, їхнім першим заступникам та заступникам у межах компетенції забезпечити участь прокурорів у справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законами України, у тому числі щодо правопорушень, вчинених на території піднаглядних об`єктів, а також якісне, ефективне та своєчасне реагування на незаконні судові рішення відповідно до чинного законодавства.

Таким чином, Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження встановив факт ухилення позивача від вчинення дій, передбачених законом та посадовою інструкцією, в рамках виконання спеціальних повноважень, а саме, як керівник місцевої прокуратури не надав належну правову допомогу та не вжив заходів щодо підвищення підпорядкованим йому прокурором - ОСОБА_3 , своєї кваліфікації.

Суд звертає увагу на те, що відповідач 1 не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями позивача та ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області, якою звільнено ОСОБА_5 від покарання у виді позбавлення волі у зв`язку з його хворобою враховуючи, зокрема те, що ОСОБА_1 не брав участі у розгляді клопотання та у судових засіданнях.

При цьому, посилання підпорядкованого позивачу прокурора у судових дебатах «на розсуд суду» не впливає на правильність застосування судом правових норм під час прийняття відповідного рішення та не може бути підставою для притягнення керівника такого прокурора до дисциплінарної відповідальності.

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

Вказаний правовий висновок міститься, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі №904/5726/19.

Суд також погоджується із доводами позивача про те, що його суб`єктивна думка, висловлена під час обговорення обставин справи не могла мати вирішальний вплив на позицію підлеглого прокурора під час виконання ним службових обов`язків, у тому числі, враховуючи відсутність відповідних наказів чи вказівок, обов`язкових до виконання.

Необґрунтованими є посилання відповідача на несвоєчасність направлення довідки про результати розгляду питання щодо звільнення ОСОБА_5 від покарання за хворобою згідно з вимогами статті 84 Кримінального кодексу України у суді першої інстанції до обласної прокуратури, оскільки вказана довідка направлена у межах строку на апеляційне оскарження, враховуючи, що у період з 23 по 25 листопада 2020 року позивач перебував у відпустці.

Відповідачі не обґрунтували та не довели належними та допустимими доказами порушення ОСОБА_1 вимог пункт 1 частини першої статті 43 Закону України «Про прокуратуру», в чому виявились такі порушення, які дії вчинив, мав вчинити або неналежно вчинив позивач, зокрема, у якій формі мало відображатись надання належної правової допомоги та вжиття заходів щодо підвищення підпорядкованим йому прокурором - ОСОБА_3 , своєї кваліфікації.

Тобто, в матеріалах справи взагалі відсутня інформація щодо роботи, яку мав організувати позивач з метою підвищення кваліфікації підлеглим прокурором, чим це передбачено та докази, що зазначена робота не організована або організована неналежним чином.

Відповідачі також не довели суду необхідність застосування до ОСОБА_1 такого стягнення як догана та не обґрунтував неможливість або недоцільність накладення м`якшого дисциплінарного стягнення, зокрема у вигляді зауваження. Тобто відповідачі не довели співмірність накладеного дисциплінарного стягнення із характером виявлених порушень.

Крім того, суд звертає увагу, що на момент прийняття оскаржуваних рішення та наказу передбачалось, що дисциплінарне провадження здійснюється відповідним органом (частина перша статті 44 Закону України «Про прокуратуру»).

Згідно з частиною десятою статті 46 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, за результатами перевірки готує висновок, який повинен містити інформацію про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора та виклад обставин, якими це підтверджується. Якщо за результатами перевірки член відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, встановив наявність дисциплінарного проступку, у висновку додатково зазначається характер проступку, його наслідки, відомості про особу прокурора, ступінь його вини, інші обставини, що мають значення для прийняття рішення про накладення дисциплінарного стягнення, а також пропозиція члена відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження, щодо конкретного виду дисциплінарного стягнення.

Таким чином, органом уповноваженим на перевірку дисциплінарної скарги та складання висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора є Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження.

Як вбачається з матеріалів дисциплінарного провадження, висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку прокурора, Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження не складав.

Натомість, такий висновок складено Офісом Генерального прокурора «Про наявність дисциплінарного проступку прокурора ОСОБА_3 та відсутність дисциплінарного проступку прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 », яким пропонується притягнути до дисциплінарної відповідальності прокурора ОСОБА_3 та накласти на нього дисциплінарне стягнення у виді догани та закрити дисциплінарне провадження стосовно, зокрема, ОСОБА_1 .

Листом від 03 грудня 2021 року №07/3-86вих-21 відповідач 1 направив вказаний висновок позивачу, зазначивши у ньому інформацію про проведення засідання стосовно розгляду цього висновку.

Таким чином, відповідач порушив порядок здійснення дисциплінарного провадження під час розгляду дисциплінарної скарги про вчинення дисциплінарного проступку ОСОБА_1 .

При цьому, суд не приймає посилання відповідача на відсутність порушення процедури дисциплінарного провадження враховуючи, що правовідносини у цій справі виникли до відновлення дії положень Закону України «Про прокуратуру» (01 вересня 2021 року), з огляду на таке.

Так, пунктом 81 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» передбачено, що після 1 вересня 2021 року визначені відповідно до цього пункту порядки та процедури застосовуються до правовідносин, розпочатих до зазначеної дати.

Відкриті кадровою комісією, утвореною для забезпечення розгляду дисциплінарних скарг про вчинення прокурором дисциплінарного проступку та здійснення дисциплінарного провадження щодо прокурорів до 1 вересня 2021 року, дисциплінарні провадження щодо прокурорів, стосовно яких на момент початку діяльності відповідного органу, що здійснює дисциплінарні провадження, визначеного положенням про порядок його роботи, не ухвалено рішення, передаються кадровою комісією цьому органу для продовження їх розгляду в порядку, визначеному законом.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що матеріали дисциплінарного провадження стосовно ОСОБА_1 , після 01 вересня 2021 року, мали бути передані до Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження для продовження їх розгляду, у тому числі, для складання висновку про наявність чи відсутність дисциплінарного проступку.

Разом з тим, як встановив суд вище, висновок складено членом Кадрової комісії Офісу Генерального прокурора після 01 вересня 2021 року, тобто після початку діяльності відповідного органу, що здійснює дисциплінарні провадження.

Враховуючи викладене, на підставі встановлених під час судового розгляду справи фактів та обставин, беручи до уваги, що відповідач не довів належними та допустимими доказами наявності у діях позивача дисциплінарного правопорушення, яке виявилось у невиконанні чи неналежному виконанні службових обов`язків та не розкрито змісту порушень, встановлених під час службового розслідування, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності відбулося за відсутності правових підстав, а тому оскаржуване рішення відповідача 1 є протиправним та підлягає скасуванню.

Оскільки наказ відповідача 2 від 24 січня 2022 року №48к «Про застосування дисциплінарного стягнення» прийнятий на підставі є рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 12 січня 2022 року №9дп-22, то такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню, як похідний.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачі не довели правомірність прийняття спірних рішення та наказу з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача належить присудити сплачений ним судовий збір, за рахунок бюджетних асигнувань Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження та Вінницької обласної прокуратури.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження від 12 січня 2022 року №9дп-22 «Про накладення дисциплінарного стягнення на прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_2, прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_1 та про закриття дисциплінарного провадження стосовно прокурорів Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , ОСОБА_4 » в частині притягнення до дисциплінарної відповідальності прокурора Калинівського відділу Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення у виді догани.

3. Визнати протиправним та скасувати наказ керівника Вінницької обласної прокуратури від 24 січня 2022 року №48к «Про застосування дисциплінарного стягнення».

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок), з яких: 496,00 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Відповідного органу, що здійснює дисциплінарне провадження; 496,00 грн. (чотириста дев`яносто шість гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької обласної прокуратури.

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Відповідний орган, що здійснює дисциплінарне провадження (04050, м. Київ, вул. Юрія Іллєнка, 81-б; ідентифікаційний код 41356563);

Вінницька обласна прокуратура (21012, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33; ідентифікаційний код 02909909).

Суддя В.А. Кузьменко