Справа № 160/14922/22
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді: Букіної Л.Є., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" Дніпропетровської обласної ради про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Комунального закладу "Обласний клінічний центр медико-соціальної експертизи" Дніпропетровської обласної ради, в якому просить суд визнати протиправним рішення відповідача від 09.11.2021 року, оформлене довідкою № 0000313, яким не встановлено зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням та зобов`язання відповідача повторно розглянути питання встановлення причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю оскарженого рішення, яке на думку позивача прийнято відповідачем з грубим порушенням законодавства про медико-соціальну експертизу, без вивчення історії хвороби та встановлених діагнозів, а також попри надані висновки МСЕК та судово-медичної експертизи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01.11.2022 р. відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників процесу. Тією ж ухвалою суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву.
Відповідач скористався наданим правом та надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому указав про відсутність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на їх необгрунтованість. Зазначає, що основною причиною смерті померлого ОСОБА_2 на підставі дослідженою медичної документації слід вважати ішемічну хворобу серця й гіпертонічну хворобу, а не професійне захворювання, як помилково вважає позивач.
Також відповідач вказав на пропуск позивачем строку звернення до суду із цим позовом. Однак вказаним обставинам судом вже надана відповідні оцінка під час прийняття ухвали про відкриття провадження у справі. Судом встановлено, що позивач скористався правом на досудовий порядок вирішення спору та після того як він не дав бажаного результату вже звернувся до суду із цим позовом.
Дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , якому за наявними у матеріалах справи доказами встановлено безстрокову втрату працездатності внаслідок професійного захворювання, а також третю групу інвалідності. Рішеннями МСЕК у 2001, 2005 та 2007 році встановлено 30%, 45% та 65% втрати працездатності.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер. У лікарському свідоцтві про смерть від 19.10.2020 року № 183 причиною смерті визначено легенева-серцева недостатність; хронічна обструктивна хвороба легень.
Відповідно до рецензії лікаря-патологоанатома КЗ «ДОПАБ» доцента ОСОБА_3 від 05.07.2021 року № 01-05/15-21 безпосередньою причиною смерті ОСОБА_2 стала декомпенсація серцевої діяльності наслідок ракової інтоксикації та легенево-серцевої недостатності. Останній сприяла хронічна ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз наслідок атеросклероза коронарних артерій.
У зв`язку з розбіжністю даних патологоанатомічного дослідження (протокол від 19.10.2020 року № 183) та рецензії від 05.07.2021 року № 01-05/15-21, а також ураховуючи відсутність з 2007 року прогресування професійної захворювання медичну документацію ОСОБА_2 направлено на консультацію до ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» для встановлення причинно-наслідкового зв`язку смерті ОСОБА_2 з його професійним захворюванням.
Консультативним висновком експертної комісії означеної вище установи № 234 встановлено, що основною причиною смерті ОСОБА_2 слід вважати декомпенсовану серцево-судинну недостатність внаслідок ішемічної хвороби серця і гіпертонічної хвороби, ракової інтоксикації.
На підставі означеного висновку відповідачем прийнято оскаржене у цій справі рішення, оформлене довідкою № 0000313, яким не встановлено зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням.
Не погодившись із таким рішенням позивач оскаржив його у позасудовому порядку до МОЗ України.
Згідно із актом № 168 від 23.06.2022 року ДЗ «Центральна медико-соціальна експертна комісія МОЗ України» пункт 24, основою причиною смерті ОСОБА_2 слід вважати декомпенсовану серцево-судинну недостатність внаслідок ішемічної хвороби серця і гіпертонічної хвороби, ракової інтоксикації. Зв`язок смерті з професійним захворюванням не встановлено.
Указані обставини й слугували підставою для звернення до суду із цим позовом.
При вирішені спору суд виходить із того, що відповідно до п.7 ч.1 Закону «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 № 1105-XIV ( далі Закон № 1105) професійне захворювання - захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою
За приписами ч.1 ст. 38 Закону № 1105 ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється МСЕК за участю Фонду і визначається у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також необхідні види медичної та соціальної допомоги.
Питання, щодо встановлення факту причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням, регулюються «Інструкцією про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.11.2005 № 606 ( далі Інструкція МОЗ № 606) та «Положенням про медико-соціальну експертизу», затвердженим Постановою КМУ від 03.12.2009 № 1317 ( далі Положення № 1317).
Процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначена Положенням № 1317.
Відповідно до п.4 Положення № 1317 медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.
Центр (бюро) очолює головний лікар, який призначається Міністром охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, керівником управління охорони здоров`я обласної (міської) держадміністрації.
Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.
За приписами п. 5 Положення № 1317 Комісії у своїй роботі керуються Конституцією і законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, нормативно-правовими актами відповідних державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини державних замовників, інших центральних органів виконавчої влади, що регулюють відносини у зазначеній сфері, та цим Положенням, іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.
Згідно з абз. 1-2 п.12 вказаного Положення обласні комісії здійснюють організаційно-методичне керівництво та контроль за діяльністю відповідно районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють правомірність прийнятих ними рішень і в разі визнання їх безпідставними змінюють їх;
повторно оглядають осіб, що звертаються для встановлення інвалідності і оскаржили рішення районних, міжрайонних, міських комісій, перевіряють якість розроблення індивідуальних програм реабілітації, здійснюють контроль за повнотою і якістю їх виконання;
Порядок розгляду питань про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом врегульовано нормами пункту 2 Інструкуції МОЗ № 606.
Відповідно до визначень, наведених в абз. 5, 8 п.1 Інструкції МОЗ№ 606 професійне захворювання - захворювання, яке виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлено виключно або переважно тривалим впливом шкідливих речовин, певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою. Перелік професійних захворювань затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2000 N 1662 ( 1662-2000-п). Професійний характер захворювання визначається лікарською експертною комісією у складі спеціалістів спеціалізованого лікувально-профілактичного закладу згідно з Переліком спеціалізованих лікувально-профілактичних закладів, які мають право встановлювати остаточний діагноз щодо професійних захворювань, затвердженим наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.03.2003 N 133 ( z0283-03 ), зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.04.2003 за N 283/7604.
За приписами пп.2.1 пп. 2.2. п.2 Інструкції МОЗ № 606 перелік МСЕК, на які покладаються функції щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом, затверджується відповідним наказом Міністерства охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управлінь охорони здоров`я обласних, Севастопольської міської і Головного управління охорони здоров`я та медичного забезпечення Київської міської державних адміністрацій.
Для розгляду причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням, отруєнням або трудовим каліцтвом до МСЕК направляються відповідні документи постраждалих, у яких при житті було встановлено професійне захворювання (отруєння), трудове каліцтво, що спричинило стійку втрату професійної працездатності, та померлих після вступу в дію Закону України "Про охорону праці".
Згідно з пп.2.4. п.2 вказаної Інструкції розгляд питання про встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводять на підставі таких документів:
направлення роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання (отруєння), або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України (далі - Фонд) або лікарсько-консультаційної комісії лікувально-профілактичного закладу (далі - ЛПЗ), суду чи прокуратури
свідоцтва про смерть або його копії;
посмертного епікризу, завіреного адміністрацією ЛПЗ, в якому перебував на лікуванні, диспансерному нагляді померлий;
оригіналу медичної карти амбулаторного хворого, з описом її змісту, зробленим ЛПЗ;
копії протоколу патолого-анатомічного розтину з гістологічним дослідженням, затвердженої завідувачем патолого-анатомічного бюро, головним лікарем чи заступником головного лікаря з медичної частини або з поліклінічного розділу роботи, чи акта судово-медичного та судового гістологічного дослідження, затвердженого начальником обласного бюро (міського, районного відділення) судово-медичної експертизи (якщо вони були проведені);
акта про нещасний випадок на виробництві, якщо був нещасний випадок;
медико-експертної справи померлого (подається на підставі даних останньої довідки МСЕК про визначення інвалідності та/або відсотків втрати професійної працездатності, яку надають родичі померлого).
Положеннями пп.2.10 п. 2 вказаної Інструкції визначено, що висновок про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом оформляється довідкою у трьох примірниках, що використовується МСЕК за формою, що затверджується МОЗ України та видається: перший - установі, що надавала направлення до МСЕК, другий - відповідному відділенню виконавчої дирекції Фонду, третій - заявнику. Підставою є акт визначення причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом (форма акта затверджується МОЗ України).
Відповідно до пп.2.14-2.15 п.2 Інструкції № 606 остаточне рішення про наявність або відсутність причинного зв`язку смерті з профзахворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом МСЕК може прийняти тільки після всебічного вивчення наданої медичної документації померлого, запиту й розгляду, у разі потреби, додаткових документів та проведення необхідних консультацій.
Розгляд питання щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом проводиться за участю представника відповідного відділення Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.
За наслідком системного аналізу вказаних правових норм суд зазначає, що функції щодо встановлення причинного зв`язку смерті з професійним захворюванням покладаються саме на МСЕК, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я, які в своїй діяльності керуються Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами з питань медико-соціальної експертизи.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта. Таке право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.
Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.
Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
У межах цієї адміністративної справи позивач оскаржує рішення відповідача від 09.11.2021 року, оформлене довідкою № 0000313, яким не встановлено зв`язок смерті ОСОБА_2 з професійним захворюванням.
Утім, як вже наведено вище, суди позбавлені можливості оцінювати обґрунтованість медичних висновків при прийнятті певного рішення, оскільки не є спеціалізованими установами в медичній сфері.
Суди вправі перевірити законність висновку МСЕК лише в межах дотримання процедури його прийняття, а оцінка підставності висновку або іншого рішення МСЕК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального та процесуального права.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17.03.2020 у справі №240/7133/19, які з урахуванням ч.5 ст.242 КАС України, суд враховує при вирішенні спірних правовідносин.
При прийнятті рішення суд також ураховує наведені позивачем підстави позову та виходить із того, що спірне рішення відповідача з процедурних питань не оскаржується, у позовній заяві не зазначено конкретних обставин, які свідчили б про порушення відповідачем норм спеціального законодавства при розгляді медичної документації та у подальшому піж час розгляду скарги позивача поданої у позасудовому порядку. Також такі обставини не вбачаються з наявних у справі доказів.
Крім того, суд звертає увагу позивача, що до повноваження адміністративних суддів не віднесено встановлення фактів, що мають юридичне значення. При цьому, матеріали справи не містять, що позивач звертався до цивільного суду із означених питань.
Враховуючи встановлені у цій справі обставини суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

Рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.Є. Букіна