Справа № 320/10475/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції України в Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України в Київській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із адміністративним позовом, у якому просила зобов`язати Головне управління Національної поліції в Київській області нарахувати середнє грошове забезпечення за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 12537 грн 99 коп.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року вказаний адміністративний позов було задоволено. Також зазначеним рішенням відмовлено в розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нову постанову про відмову в задоволенні позову. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції надав неналежну оцінку дослідженим доказам та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права. Скаржник вказує на те, що 30 квітня 2020 року при звільненні зі служби в поліції позивачу було виплачено 20617 грн 50 коп. Одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 119003 грн 50 коп виплачено 27 травня 2020 року - невідкладно після надходження коштів для цих цілей.

Позивач також подала апеляційну скаргу на рішення суду від 30 червня 2022 року в частині відмови в розподілі судових витрат, в якій просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Київській області витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп. Свої вимоги скаржник обґрунтовує тим, що надала до суду належні та достатні докази на підтвердження факту отримання відповідних послуг від адвоката. Також позивач наголошує на тому, що відповідач не звертався до суду з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу.

Відзиви на апеляційні скарги від учасників справи не надходили, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області - задовольнити частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходила службу у Національній поліції України та наказом від 24 квітня 2020 року № 119 о/с була звільнена зі служби за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу) з 30 квітня 2020 року.

Позивачу 27 травня 2020 року було виплачено одноразову грошову допомогу за період проходження служби в органах внутрішніх справ та в Національній поліції у розмірі 119003 грн 05 коп.

ОСОБА_1 13 липня 2020 року звернулася до Головного управління Національної поліції України в Київській області із заявою, в якій просила нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 12537 грн 99 коп.

Листом від 23 липня 2020 року № 29/М-541 позивача було повідомлено, що виплата одноразової грошової допомоги була проведена невідкладно після надходження відповідних коштів з державного бюджету, тому вина Головного управління Національної поліції України в Київській області в порушенні строків виплати вказаної допомоги, як обов`язкова передумова для застосування ст. 117 КЗпП України, відсутня.

Не погоджуючись з бездіяльністю Головного управління Національної поліції в Київській області щодо невиплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України, ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно не нарахував позивачу та не виплатив одноразову грошову допомогу в день звільнення зі служби. Оскільки виплата такої допомоги була здійснена із затримкою на 27 дні, тому наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, передбачені ч. 2 ст. 117 КЗпП України.

Відмовляючи в розподілі судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем надано докази щодо обсягу наданих послуг, однак доказів їх вартості, що сплачена, не надано.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адже він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Однак колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір суми, що належить виплатити позивачу, а також необґрунтовано відмовив у розподілі судових витрат.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що право на виплату таких коштів їй надане ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Відповідач не заперечує проти висновків суду першої інстанції про те, що загальні норми трудового законодавства можуть бути застосовані до спірних правовідносин, однак просить врахувати, що на момент звільнення позивача з військової служби між сторонами справи не існувало спору про розмір належних до виплати коштів, що впливає можливість застосування заходів відповідальності роботодавця, визначених ст.ст. 116, 117 КЗпП України. Головне управління Національної поліції в Київській області наголошує на тому, що одноразова грошова допомога при звільненні зі служби не належить до виплат, що провадяться саме в день звільнення. Також просить врахувати, що вказана допомога виплачена одразу після надходження коштів з бюджету.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У свою чергу ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином для правильного вирішення цього спору належить встановити наявність чи відсутність у відповідача обов`язку виплатити одноразову грошову допомогу саме в день звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Питання грошового забезпечення поліцейських регулюються ст. 94 Закону України «Про Національну поліцію».

Згідно з ч. 2 ст. 94 вказаного Закону порядок виплати грошового забезпечення визначає Міністр внутрішніх справ України.

На виконання вказаної норми та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», а також з метою впорядкування структури та умов грошового забезпечення поліцейських та курсантів вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06 квітня 2016 року було затверджено Порядок № 260.

Особливості виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби визначні у розділі VI Порядку № 260.

Відповідно до п.п. 2, 6, 7 розділу VI Порядку № 260 в редакції, чинній на час розгляду справи в суді першої інстанції, поліцейським, які звільняються із служби за власним бажанням та мають календарну вислугу 10 років і більше, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.

Нарахування одноразової грошової допомоги при звільненні із служби здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення, ураховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, процентну надбавку за стаж служби в поліції, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премій, установлених наказами на день звільнення.

У наказі про звільнення підрозділом кадрового забезпечення в разі необхідності виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зазначається стаж служби для її виплати. Крім того, у разі необхідності в наказі про звільнення додатково вказується підстави для проведення відрахувань з грошового забезпечення та інших виплат.

У свою чергу п. 8 розділу VI Порядку № 260 у зазначеній редакції передбачає, що одноразова грошова допомога при звільненні виплачується не пізніше двох місяців з дня звільнення із служби, а в разі надходження коштів пізніше цього терміну - протягом п`яти робочих днів після їх надходження в межах та за рахунок коштів, передбачених державним бюджетом на утримання центрального органу управління поліцією, органів поліції, державних органів, установ та організацій, до яких відряджені (прикомандировані) поліцейські.

Разом з тим Порядок № 260 було доповнено новим розділом VI лише 21 серпня 2020 року, в той час як позивача було звільнено зі служби в поліції наказом Головного управління Національної поліції в Київській області від 24 квітня 2020 року № 13 о/с з 30 квітня 2020 року.

Таким чином положення п. 8 розділу VI Порядку № 260 у редакції, чинній з 21 серпня 2020 року, не підлягають застосуванню при визначенні строків виплати ОСОБА_1 грошової допомоги як такі, що набули чинності вже після видачі наказу про її звільнення зі служби в поліції.

Згідно з п. 23 розділу І Порядку № 260 у редакції, чинній станом на 30 квітня 2020 року, поліцейським, які звільняються зі служби в поліції та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, та премій, установлених на день звільнення.

За правилами абз. 2 п. 3 розділу І Порядку № 260 до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад; оклад за спеціальним званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, які мають постійний характер); премії; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до п. 15 розділу І Порядку № 260 в зазначеній редакції у разі звільнення зі служби грошове забезпечення поліцейським виплачується по день їх звільнення зі служби в поліції включно.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що на час видачі наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 24 квітня 2020 року № 13 о/с спеціальним нормативно-правовим актом було передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги, яка належить до одноразових додаткових видів грошового забезпечення, проводиться в день звільнення.

Відповідно, невиплата ОСОБА_1 зазначеної допомоги в день звільнення зі служби згідно з наказом від 24 квітня 2020 року № 13 о/с, тягне за собою відповідальність, передбачену ст. 117 КЗпП України.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби.

Період затримки розрахунку при звільненні зі служби визначається як проміжок часу між днем звільнення позивача (30 квітня 2020 року) та днем проведення виплати усіх належних йому за місцем служби коштів (27 травня 2020 року) і становить 27 днів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 821/255/17, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на отримання якого має позивач, колегія суддів враховує, що згідно з п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку № 260 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відтак при обчисленні середньоденного заробітку військовослужбовця належить враховувати саме календарні дні.

Згідно з довідкою Головного управління Національної поліції в Київській області про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 грошове забезпечення позивача два останні місяці перед звільненням - лютий та березень 2020 року становило по 13931 грн 17 коп, а всього - 37004 грн 00 коп. Кількість календарних днів у лютому та березні 2020 року становила 60.

Отже, розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 дорівнює 464 грн 37 коп (13931 грн 17 коп + 13931 грн 17 коп) / 60 календарних днів).

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, обчислений за правилами ст. 117 КЗпП України, дорівнює 12537 грн 99 коп (464 грн 37 коп х 27 днів).

Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц було додатково наголошено на тому, що не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають меті запровадження відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;

- співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з листом Головного управління Національної поліції в Київській області від 28 жовтня 2021 року № 2265/109/29/1-21 при звільненні зі служби позивачу було виплачено 20164 грн 71 коп, що включає основні та додаткові види грошового забезпечення, індексацію.

Відтак, із загальної суми коштів, які належали до виплати позивачу при звільненні - 139167 грн 76 коп (20164 грн 71 коп + 119003 грн 05 коп), сума коштів, виплачених позивачу 27 травня 2020 року, становить 86% (119003 грн 05 коп х 100 / 139167 грн 76 коп).

У разі обчислення суми зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби з урахуванням розміру недоплаченої суми, до виплати ОСОБА_1 належить 10782 грн 67 коп (86% від 12537 грн 99 коп).

За таких обставин з метою дотримання справедливого балансу між правами та інтересами сторін цієї справи колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції та зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в поліції до 10782 грн 67 коп.

Також колегія суддів наголошує на тому, що суд першої інстанції повинен був визначити спосіб захисту порушеного права, який би відповідав змісту та характеру спірних правовідносин і визначити суму середнього заробітку, що підлягає стягнення на користь позивача.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 12 серпня 2020 року у справі № 821/255/17, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що належним способом захисту прав позивача є стягнення з Головного управління Національної поліції в Київській області середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10782 грн 67 коп.

Перевіряючи обґрунтованість вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів враховує, що згідно з мотивувальною частиною рішення суду від 30 червня 2022 року суд першої інстанції погодився з тим, що витрати на професійну правничу допомогу можуть бути розподілені між сторонами, однак визнав, що факт понесення таких витрат не знайшов свого підтвердження.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність доказів оплати послуг адвоката є перешкодою для розподілу судових витрат за правилами ст. 139 КАС України.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч.ч. 1, 3 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Позивач у мотивувальній частині позовної заяви зазначив попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу, які він очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді.

Правила розподілу судових витрат визначені у ст. 139 КАС України. За правилами абз. 1 ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зазначена норма права вказує на те, що розподіл судових витрат залежить від результатів розгляду справи, а позивач набуває право на відшкодування чи оплату відповідних витрат за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень у разі задоволення позову.

Як раніше зазначалося, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року було задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 . За наслідками апеляційного перегляду вказаного рішення також було зроблено висновок про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Особливості підтвердження та розподілу між сторонами судових витрат на професійну правничу допомогу визначені у ст. 134 КАС України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

За правилами ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Одночасно ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 користувалася послугами Адвокатського об`єднання «Кузьменко, Діденко та партнери».

Для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надав копії договору про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року № 11-к, додаткової угоди від 10 березня 2021 року № 3, акту наданих послуг від 13 серпня 2021 року та квитанції до прибуткового касового ордера від 13 серпня 2021 року № 61.

Таким чином серед наданих представником позивача документів була квитанція до прибуткового касового ордера від 13 серпня 2021 року № 61, яка підтверджує фактичну оплату позивачем послуг Адвокатського об`єднання «Кузьменко, Діденко та партнери» у розмірі 5000 грн 00 коп.

Разом з тим надання такого документу не є обов`язковою умовою для розподілу судових витрат.

За правилами п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Отже, для цілей розподілу судових витрат на правничу допомогу мають бути підтверджені саме обсяг наданих послуг та їх вартість. В той час фактична оплата таких послуг може бути здійснена вже після вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладена, зокрема, в постановах від 18 серпня 2021 року у справі № 640/11204/19 та від 02 грудня 2021 року у справі № 420/2381/21.

Обсяг та вартість наданих послуг були визначені в акті наданих послуг від 13 серпня 2021 року, що підписаний сторонами договору про надання правової допомоги від 10 березня 2021 року № 11-к.

Згідно з вказаним актом зміст наданої правової допомоги полягав у здійсненні усного консультування, підготовці звернень та запитів до Головного управління Національної поліції в Київській області, моніторингу судових рішень, узгодженні правової позиції, а також у підготовці позовної заяви.

У свою чергу вартість послуг з надання правничої допомоги була визначена в додатковій угоді від 10 березня 2021 року № 3 та становила 5000 грн 00 коп.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 15 липня 2021 року у справі № 420/7028/20, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Водночас, проаналізувавши положення ч.ч. 6, 7 ст. 134 КАС України, Верховний Суд прийшов до висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Верховний Суд зауважив, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін. Принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог ч. 6 ст. 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони. Це означає, що відповідач як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у ст. 139 КАС України.

Судом встановлено, що матеріали справи не містять клопотань Головного управління Національної поліції в Київській області про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідач також не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в межах якої заявлено вимогу про скасування рішення суду від 30 червня 2022 року в частині відмови в розподілі судових витрат.

За таких обставин, вирішуючи питання про розмір витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить із того, що відповідач не заперечує його співмірність із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача належить стягнути судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн 00 коп.

Отже, доводи апеляційних скарг позивача та відповідача в цілому не спростовують висновків суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, однак є підставами для скасування прийнятого рішення з підстав неправильного визначення суми середнього заробітку, обрання неналежного способу захисту порушеного права та необґрунтованої відмови в розподілі судових витрат.

З огляду на викладене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області - задовольнити частково, рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову про часткове задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Київській області - задовольнити частково.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 30 червня 2022 року - скасувати.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції України в Київській області (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; код за ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10782 (десять тисяч сімсот вісімдесят два) грн 67 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції України в Київській області (місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Володимирська, 15; код за ) на користь ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; проживає за адресою: АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест