Справа № 200/9440/21
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-12-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2022 року справа №200/9440/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_1 та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року (повне судове рішення складено 21 грудня 2021 року у м. Слов`янську) у справі № 200/9440/21 (суддя в І інстанції Череповський Є.В.) за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

В липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість, в якому просив суд:

визнати протиправною бездіяльність Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області щодо відмови у відновленні страхових виплат ОСОБА_2 з 01.05.2015;

зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат та виплатити заборгованість з 01.05.2015.

Так, у позовній заяві позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він є отримувачем страхових виплат та внутрішньо переміщеною особою. Вказав, що з травня 2015 року він перебуває на обліку як отримувач страхових виплат в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. З 01.05.2015 з невідомих йому причин страхові виплати було припинено. 05.07.2021 через свого представника він звернувся до управління із заявою про поновлення страхових виплат, сплату заборгованості та надання роздруківки помісячної допомоги, надати інформацію щодо причин невиплати допомоги. 15.07.2021 управлінням була надана відповідь про те, що з 01.05.2015 припинено нарахування щомісячних страхових виплат у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи. Вважає, такі дії відповідача протиправними та такими, що порушують його конституційні права на належний соціальний захист.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у відновленні страхових виплат ОСОБА_2 з 01.05.2015.

Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області виплатити позивачу заборгованість зі страхових виплат у період з 01.05.2015 по 31.12.2015 включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким судовим рішенням, сторони подали апеляційні скарги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги представником позивача наведено практично ті самі доводи, якими вмотивовано позовну заяву. Стверджує, що позивачем отримано довідку до акта огляду МСЕК від 07.12.2020 серії 16ААА №117506 та довідку серії 16ААА №042813, відповідно до яких йому безстроково встановлено третю групу інвалідності, що видані на тимчасово непідконтрольній Україні території (м. Донецьк)». На думку представника позивача, з урахуванням «Намібійських винятків» ОСОБА_2 має право на отримання страхових виплат за весь період несплати йому відповідних коштів.

Просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач свою апеляційну скаргу вмотивував тим, що умовами призначення та продовження виплати страхових виплат внутрішньо переміщеним особам є знаходження внутрішньо переміщених осіб на обліку місця перебування, що підтверджується відповідною довідкою. Отже, враховуючи те, що позивач після закінчення передбаченого пунктом 8 статті 4 Закону № 1706 шестимісячного терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи не звернувся до Павлоградського відділення управління за продовженням щомісячної страхової виплати, відповідач, здійснюючі в межах законодавства свої повноваження, не мав жодної підстави на продовження виплати самостійно.

Всі особи, які беруть участь в справі, до апеляційного суду не прибули, тому апеляційне провадження здійснено в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційних скаргах, залишити без задоволення, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено наступне.

ОСОБА_2 є громадянином України та внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування на підконтрольній українській владі території за адресою: АДРЕСА_2 , згідно довідки ВПО від 24.11.2014 №.

Відповідач є юридичною особою, має самостійні кошториси, печатки із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, а також мають відділення в районах і містах обласного значення. Відділення управлінь виконавчої дирекції Фонду є відокремленими підрозділами робочих органів виконавчої дирекції Фонду, що створюються за рішенням правління Фонду без статусу юридичної особи.

24.11.2014 позивач звернувся до Відділення ВД ФССНВВ і ПЗ у м. Павлограді Дніпропетровської області із заявою, у якій просив виплатити йому раніше призначену страхову виплату за період, в якому проведено платежі відділенням виконавчої дирекції Фонду та продовжити раніше призначену страхову виплату у зв`язку з нещасним випадком на виробництві.

Постановою Відділення ВД ФССНВВ і ПЗ у м. Павлограді Дніпропетровської області від 08.12.2014 №0414/2066/20660/1 позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.11.2014 по 31.12.2014 включно.

Постановою Відділення ВД ФССНВВ і ПЗ у м. Павлограді Дніпропетровської області від 05.01.2015 №0414/2066/20660/2 позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.01.2015 по 31.01.2015 включно.

Постановою Відділення ВД ФССНВВ і ПЗ у м. Павлограді Дніпропетровської області від 05.02.2015 №0414/2066/20660/6 позивачу продовжено раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з 01.02.2015 по 31.04.2015 включно.

Позивачем до позову надано акт огляду МСЕК від 07.12.2020 серії 16ААА №117506 та довідку МСЕК серії 16ААА №042813 від 07.12.2020 не встановленого зразка, які видані на тимчасово непідконтрольній Українській владі території (м. Донецьк), яким Позивачу призначено третю групу інвалідності, довічно.

З листа від 15.07.2021 №03-09-4986 представнику позивача повідомлено про те, що відповідно до постанови КМУ №509 від 01.10.2014, строк дії довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО шість місяців. Таким чином відділення припинено виплати з 01.05.2015. Після закінчення терміну дії довідки ВПО ОСОБА_2 за продовженням страхових виплат не звертався, заборгованість відсутня.

Відповідачем у відзиві на позов та доповненні до відзиву зазначено, що особову справу ОСОБА_2 передано до УВД ФСС України в Донецькій області, проте вказаний факт ні чим не підтверджується.

Відповідно до службової записки від 21.09.2021, наданої Слов`янським відділенням УВД ФСС України в Донецькій області, позивач з травня 2015 року по грудень 2015 року не перебував на обліку та не отримував щомісячні страхові виплати. 01.01.2016 справу позивача було закрито у зв`язку із закінченням терміну дії довідки МСЕК. Паперова справа позивача у відділенні відсутня.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбаченим законом.

За приписами статті 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Воєнний або надзвичайний стан в Україні в цілому, як і на окремих територіях Донецької та Луганської областей, не запроваджено.

Статтею 3 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі Закон № 1105-XIV) визначені принципи, на яких здійснюється соціальне страхування, зокрема законодавчого визначення умов і порядку здійснення соціального страхування; державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав (пп. 1, 3 ч. 1 ст. 3).

Згідно з частиною 1 статті 36 Закону № 1105-XIV страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Частиною 1 статті 47 Закону № 1105-XIV визначено, що страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду: 1) потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання; 2) особам, які мають право на виплати у зв`язку зі смертю годувальника, - з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на виплати.

Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком, а фінансування додаткових витрат згідно з цим Законом - протягом строку, на який визначено потребу в них (частина 5 статті 47 Закону № 1105-XIV).

Відповідно до частин 4, 7 статті 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням. Якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України Про оплату праці .

Частиною 1 статті 46 Закону № 1105-XIV встановлено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до пункту 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105-ХІV особливості надання соціальних послуг та виплати матеріального забезпечення за соціальним страхуванням внутрішньо переміщеним особам (громадянам України, які переселилися з тимчасово окупованої території, території проведення антитерористичної операції або зони надзвичайної ситуації) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Преамбулою Закону України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб (далі - Закон № 1706-VII) визначено, що він відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Статтею першою Закону N 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).

Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч.1 ст. 5 Закону N 1706-VII).

Як зазналося судом раніше, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка знаходиться в матеріалах справи.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 1706-VII, для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.

Частиною 10 статті 7 Закону № 1706-VII передбачено, що внутрішньо переміщені особи з тимчасово окупованої території мають право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності і від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, безпосередньо у робочих органах Фонду соціального страхування України за фактичним місцем проживання, перебування.

Матеріальне забезпечення, страхові виплати призначаються за наявності необхідних документів, що підтверджують право на ці виплати, а в разі їх відсутності - за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України.

У разі відсутності в зазначеному Реєстрі необхідних відомостей матеріальне забезпечення, страхові виплати надаються у мінімальному розмірі, встановленому правлінням Фонду соціального страхування України, з наступним перерахуванням сум матеріального забезпечення після надходження документів, що підтверджують право застрахованих осіб на їх надання.

Водночас, ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.

Так, згідно з матеріалами справи, страхові виплати позивачу припинено у зв`язку із закінченням дії довідки ВПО.

Стосовно припинення у зв`язку із закінченням довідки ВПО, суд зазначає, що законодавством чітко встановлено, що призначення, виплата, припинення виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням усім без виключення особам, в тому числі й особам, які вимушено перемістилися з тимчасово окупованих територій, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо соціального страхування на рівні з іншими громадянами України.

Судом встановлено, що Постановою Відділення ВД ФССНВВ і ПЗ у м. Павлограді Дніпропетровської області від 05.02.2015 №0414/2066/20660/6 припинено позивачу виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Причина припинення: закінчення терміну довідки (ВПО). Виплату припинено з 01.05.2015.

Припинення страхових виплат можливе лише за умови прийняття органом ФСС відповідного рішення та лише з підстав, визначених статті 46 Закону № 1105-XIV.

Суд зазначає, що Законом України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування не передбачено припинення страхових виплат згідно Постанови КМУ та у зв`язку із скасуванням дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відтак, припинення страхових виплат позивачеві з 01.05.2015 до закінчення терміну дії довідки МСЕК (31.12.2015) вчинено відповідачем протиправно.

Така позиція суду кореспондує правовим висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2019 року у справі № 243/3505/16-ц.

Щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з позовної заявою.

Відповідно до частини сьомої статті 47 Закону № 1105-XIV якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».

Процесуальний закон обмежує лише строк звернення до суду з позовом, та не може обмежувати строк захисту порушеного права, якщо нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, встановлені більші або необмежені строки для такого захисту.

Таким чином, порушене право позивача на отримання страхових виплат за минулий час має бути відновлено без обмеження будь-яким строком.

Отже, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

Вирішуючи вимоги апеляційної скарги представника позивача, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно п.1 ч.1 ст. 47 Закону № 1105-XIV страхові виплати провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду потерпілому - з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання.

Частиною третьою цієї ж статті визначено, що якщо справи про страхові виплати розглядаються вперше по закінченню трьох років з дня втрати потерпілим працездатності внаслідок нещасного випадку або з дня смерті годувальника, страхові виплати провадяться з дня звернення.

Відповідно до приписів ч.4 ст. 47 Закону № 1105-XIV виплати, призначені, але не одержані своєчасно потерпілим або особою, яка має право на одержання виплат, провадяться за весь минулий час, але не більш як за три роки з дня звернення за їх одержанням.

Згідно ч.5 цієї ж статті страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком.

Частиною шостою ст. 47 Закону № 1105-XIV передбачено, що страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК. Строк проведення страхових виплат продовжується з дня їх припинення і до часу, встановленого при наступному огляді МСЕК або ЛКК, незалежно від часу звернення потерпілого або заінтересованих осіб до Фонду. При цьому сума страхових виплат за минулий час виплачується за умови підтвердження МСЕК втрати працездатності та причинного зв`язку між настанням непрацездатності та ушкодженням здоров`я.

Відповідно до ч.7 цієї ж статті якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України "Про оплату праці".

Відповідно до п. 3.2.6 Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженим Постановою правління Фонду соціального страхування України від 19.07.2018 року №11, якщо щомісячні страхові виплати було припинено та з моменту припинення пройшло більше як три роки, то призначення здійснюється на загальних підставах відповідно до вимог частини першої статті 42 Закону та вимог підпункту 3.4.2 цього Порядку.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що у разі нез`явлення в органи медико-соціальної експертизи на повторний огляд у визначений для цього строк, страхові виплати припиняються. Якщо строк повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю пропущено з поважних причин або в разі визнання її знову особою з інвалідністю страхові виплати відновлюються з дня, з якого припинено виплату, до дня повторного огляду, але не більш як за три роки, та лише в тому випадку, якщо орган медико-соціальної експертизи визнає її особою з інвалідністю в тому числі, за період, за який пропущено строк повторного огляду МСЕК.

Якщо страхові виплати особі з інвалідністю було припинено внаслідок нез`явлення на повторний огляд без поважних причин, то в разі наступного визнання її особою з інвалідністю виплата раніше призначених сум поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше трьох років.

Таким чином, право на страхові виплати нерозривно пов`язано із наявністю в особи статусу "особа з інвалідністю". При цьому, втрата статусу "особа з інвалідністю" у зв`язку із закінченням строку, на який встановлена інвалідність, є підставою припинення страхових виплат.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в України» від 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875-XII) особи з інвалідністю в Україні володіють усією повнотою соціально-економічних, політичних, особистих прав і свобод, закріплених Конституцією України, законами України та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 2 Закону № 875-ХІІ визначено, що особою з інвалідністю є особа зі стійким розладом функцій організму, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження її життєдіяльності, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. Дискримінація за ознакою інвалідності забороняється.

Згідно ст. 1 Закону України «Про реабілітацію інвалідів в Україні» № 2961-IV від 06.10.2005 (далі - Закон №2961-IV), інвалідність - це міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист.

Інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи Міністерства охорони здоров`я України.

Відповідно до с. 7 Закону № 2961-IV, медико-соціальні експертні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, причину, час настання, групу інвалідності, сприяють проведенню ефективних заходів щодо профілактики інвалідності, пристосування їх до суспільного життя.

Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності медико-соціальними експертними комісіями та лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 1.9 наказу Міністерства охорони здоров`я України № 561 від 05.09.2011 "Про затвердження Інструкції про встановлення груп інвалідності" (ділі - Наказ № 561), огляд осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, проводиться згідно з Положенням про медико-соціальну експертизу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від З грудня 2009 року N 1317.

Відповідно до п. 1.12 Наказу № 561, датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання (у відсотках) вважається день надходження до комісії документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Інвалідність та ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) такого потерпілого встановлюється до першого числа місяця, що настає за місяцем, на який призначено повторний огляд.

Переогляд інвалідів з нестійкими, оборотними морфологічними змінами та порушеннями функцій органів і систем організму з метою визначення ефективності відновного лікування та реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться через 1-3 роки.

Якщо строк переогляду особи пропущено з поважних причин, інвалідність поновлюється МСЕК з дня її зупинення, але не більше ніж за три роки.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 №1317, міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Отже, причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи.

За матеріалами справи, термін дії довідки МСЕК закінчився 31.12.2015 (а.с.140,194).

До позовної заяви представником позивача додано виписку із акта огляду МСЕК від 07.12.2020 серії 16ААА №117506 та довідку МСЕК серії 16ААА №042813 від 07.12.2020, які видані на тимчасово непідконтрольній Українській владі території (м. Донецьк), яким позивачу призначено третю групу інвалідності, довічно (а.с.42-45, 180-181).

При цьому, матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача з заявою про поновлення виплати страхових сум з 01.05.2015 з наданням відповідної довідки МСЕК, у тому числі виданої на непідконтрольній території.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Оскільки позивач вказані довідку та виписку із акта огляду МСЕК від 07.12.2020 відповідачу не надавав разом з заявою про призначення страхових виплат, у відповідача не виникав обов`язок її розгляду.

З огляду на викладене, суд не погоджується з доводами апелянта про наявність протиправної бездіяльності відповідача щодо невиплати страхових виплат позивачу з 01.01.2016.

Відтак, підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача відсутні.

На підставі викладеного, зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та з урахуванням того, що позивачем доведено правомірність пред`явленого позову в частині, а відповідачем доводи позовної заяви не були спростовані, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги представника позивача Корнієнка Андрія Андрійовича та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2021 року у справі № 200/9440/21 залишити без змін.

Повне судове рішення 13 грудня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Сіваченко

Судді А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук