Справа № 580/3929/22
Суддя: Лариса ТРОФІМОВА
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року справа № 580/3929/22
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі судді Трофімової Л.В. за участі секретаря судового засідання Пунтуса Д.А., розглянувши у письмовому порядку за правилами загального позовного провадження адміністративну справу №580/3929/22 за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна 1, м. Миколаїв, 54020, ), Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ) про визнання протиправним і скасування індивідуального акта та зобов`язання вчинити дії, ухвалив рішення.

02.09.2022 вх.26035/22 ОСОБА_1 , звернувшись до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, просить:
- визнати протиправним рішення від 26.07.2022 №95 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 до загального трудового стажу період роботи з 06.06.1983 до 17.01.1994 водієм у когоспі ім. Суворова Давидовобридської сільської ради та з 17.01.1994 до 21.10.1998 слюсарем у КСП ім.Суворова Великоолександрівського району Херсонської області та призначити пенсію за віком.
Ухвалою суду від 06.10.2022 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначене на 26.10.2022 - відкладене на 09.11.2022 - закрите підготовче провадження, призначене судове засідання для розгляду справи по суті на 25.11.2022.
В обґрунтуванні позовних вимог зазначено, що 18.07.2022 позивач звернувся до відділу обслуговування громадян №5 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком, який листом від 28.07.2022 повідомив позивача, що рішенням від 26.07.2022 №95 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком. У рішенні зазначено, що за результатами розгляду документів, наданих позивачем не зараховано період роботи в колгоспі протягом 1982-1998 згідно з трудовою книжкою колгоспника, позаяк записи про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) та звільнення з роботи засвідчено печатками по відтиску яких неможливо визначити назву підприємства. Позивач вважає, що надана позивачем трудова книжка містить усі необхідні записи для зарахування спірного періоду та просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області позов не визнав, 18.10.2022 вх.31520/22 надіслав до суду відзив на позовну заяву, де зазначив, що при розгляді заяви позивача від 18.07.2022 встановлено відсутність необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, у зв`язку з чим відповідачем прийнято рішення від 26.07.2022 № 95 про відмову у призначенні пенсії, позаяк страховий стаж позивача на момент звернення становить 19 років 02 місяців 02 дні з необхідних 29 років. Представник відповідача у відзиві зазначив, що за результатами розгляду документів, наданих позивачем до страхового стажу не зараховано період роботи в колгоспі протягом 1982-1998 років згідно з трудовою книжкою колгоспника позаяк записи про встановлений мінімум трудової діяльності в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) та звільнення з роботи засвідчено печатками по відтиску яких неможливо визначити назву підприємства. Уточнюючих довідок позивачем надано не було, відтак у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
Відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області позов не визнав, 09.11.2022 вх.34362/22 надіслав до суду відзив на позовну заяву, де просив відмовити у задоволенні позовних вимог. У відзиві зазначив, заяву позивача про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області та прийнято рішенням від 26.07.2022 № 95 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Про прийняте рішення позивача повідомлено листом від 28.07.2022 №2300-0208-8/33388.
Сторони надали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі (21.11.2022 вх. 36065, 15.11.2022 вх.35587/22, 25.11.2022 вх.36783/22).
Згідно з частиною 4 статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі під час розгляду справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши наявні в матеріалах справи доводи та аргументи щодо обставин справи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів сукупно, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити частково з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Конституцією України передбачено (частина 2 статті 19), що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів. Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Право на соціальний захист гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел (частина друга статті 46 Конституції України).
Судом встановлено, що позивач 18.07.2022 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області із заявою про призначення пенсії за віком, що підтверджується матеріалами справи, зокрема, заявою про призначення/перерахунок пенсії від 18.07.2022 (а.с.121-123) та прийнятим спірним рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.07.2022 № 95 та листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 28.07.2022 № 2300-0208-8/33388 (а.с. 91, 93-94).
Заяву від 18.07.2022 про призначення пенсії (прийняв Золотоніський відділ обслуговування громадян), яку за принципом екстериторіальності було направлено на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області. У переліку документів, доданих до заяви №2799 значиться: п.4 військовий квиток; п.5 диплом про навчання від 15.07.1980 №3345; п.7 «трудова книжка або документи про стаж кількість 2» - НОМЕР_2 , №488. Зазначається у заяві про перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії: довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 строк подання 17.10.2022.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.07.2022 № 95 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком. Обґрунтовуючи відмову зазначено, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви не зараховано період роботи в колгоспі протягом 1982-1998 років згідно з трудовою книжкою колгоспника позаяк записи про встановлений мінімум трудової діяльності в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) та звільнення з роботи засвідчено печатками по відтиску яких неможливо визначити назву підприємства. Необхідний страховий стаж за статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить 29 років (з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року). Страховий стаж позивача становить 19 років 02 місяців 02 дні.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 28.07.2022 № 2300-0208-8/33388 додатково повідомлено, що в разі надання підтверджуючих довідок за періоди роботи, які не враховано до страхового стажу при призначенні пенсії, можливо буде повернутися до питання призначення позивачу пенсії за віком.
Згідно із п. 6 ч.1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України. Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (надалі Закон №1788) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.09.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV), що визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Відповідно до статті 1 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Згідно із абзацом першим частини першої статті 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 01.07.2000. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж, починаючи з 01.07.2000 становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 30.06.2000 незалежно від перерв. Відповідно до абзацу п`ятого частини першої статті 40 Закону №1058-IV заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01.07.2000 враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами. Згідно з частиною третьої статті 44 Закону №1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
Рішення про відмову в призначенні пенсії за віком приймалось за екстериторіальним принципом відповідно до постанови правління Пенсійного фонду України від 16.12.2020 № 25-1 «Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України», зареєстрованої в Мін`юсті 16.03.2021 за № 359/35961.
Відповідно до абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-IV затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року №22-1 (далі Порядок №22-1). Відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 2.1 Порядку №22-1 за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30.06.2000 (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо здійснити перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. Згідно із абзацами першим та другим пункту 2.10 Порядку №22-1 довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала, зокрема, особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Відповідно до пункту 4.2 Порядку №22-1 під час приймання документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі. Згідно з пунктом 4.3. Порядку №22-1 визначено, що не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Згідно з абзацом другим пункту 2.23 Порядку №22-1 документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-ХІІ трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника, який підтверджує стаж роботи. Відповідно до статті 101 Закону №1788-ХІІ органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Роботодавець або його правонаступник має право видати довідку про розмір заробітної плати відповідно до даних, що містяться у відповідних первинних документах за відповідний період. Обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами: виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією (постанова Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №527/1655/17).
Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637). Згідно з пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з наказом Міністерства праці України від 29.07.1993 №58 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників (далі Інструкція). Відповідно до п. 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей.
Згідно з п.1 Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310 (далі Основні положення), трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів. Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень).
21.11.2022 вх.36066/22 представник відповідача надіслав до суду копії документів електронної пенсійної справи позивача, зокрема додав копію трудову книжку колгоспника ОСОБА_1 №488.
Згідно із записами трудової книжки колгоспника, що належить позивачу, у межах спірних періодів роботи, встановлено, що позивач працював у колгоспі імені «Суворова» Давидовобридської сільради Великоолександрівського району Херсонської області: за 1983 рік (міститься запис у графі «ким працював» шофер) відпрацював 304 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 280 трудоднів (людино-днів); за 1984 рік - відпрацював 296 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 280 трудоднів (людино-днів); за 1985 рік - відпрацював 304 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 280 трудоднів (людино-днів); за 1986 рік - відпрацював 281 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 280 трудоднів (людино-днів); за 1987 рік - відпрацював 306 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 280 трудоднів (людино-днів); за 1988 рік - відпрацював 282 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 280 трудоднів (людино-днів); за 1989 рік - відпрацював 307 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 280 трудоднів (людино-днів); за 1990 рік - відпрацював 284 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 280 трудоднів (людино-днів); за 1991 рік - відпрацював 281 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 280 трудоднів (людино-днів); за 1992 рік - відпрацював 268 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 260 трудоднів (людино-днів); за 1993 рік - відпрацював 279 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 260 трудоднів (людино-днів); за 1994 рік (міститься запис у графі «ким працював» слюсар) - відпрацював 271 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 260 трудоднів (людино-днів); за 1995 рік - відпрацював 295 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 255 трудоднів (людино-днів); за 1996 рік - відпрацював 255 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 255 трудоднів (людино-днів); за 1997 рік - відпрацював 257 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 255 трудоднів (людино-днів); за 1998 рік - відпрацював 219 людино-днів за рік, при встановленому мінімумі 260 трудоднів (людино-днів).
Позивач до позовної заяви додав заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що посвідчена приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу у Дніпропетровській області Убієнних Л.М. (а.с. 14). У цій заяві від 11.08.2022 НРТ 200681 зазначено: « ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтверджують, гр. ОСОБА_1 дійсно працював в період 06.06.1983 по 17.01.1994 водієм у колгоспі імені Суворова Давидовобридської сільради Великоолександрівського району Херсонської області, в період з 17.01.1994 по 21.10.1998 працював слюсарем у Колективному сільськогосподарському підприємстві імені Суворова Великоолександрівського району Херсонської області, працював разом з нами. Цей факт кожен із нас підтверджує, тому що ми разом з ним працювали в той час на вказаних підприємствах».
Надаючи оцінку твердженню позивача щодо зарахування періодів роботи з 1983 до 1994 років, та з 1994 до 1997 років, суд зазначає, що записи в трудовій книжці колгоспника про роботу позивача у вказані періоди містять необхідні відомості про роботу позивача в колгоспі імені «Суворова» та про виконання позивачем встановленого мінімуму трудоднів за вказані періоди, проте відповідачі не мотивують із окресленням приписів нормативно-правових актів підстави для відмови на обґрунтування власного рішення, а щодо роботи позивача за 1998 рік суд зазначає, що записи в трудовій книжці колгоспника про роботу позивача у вказані періоди також містять необхідні відомості про роботу позивача в колгоспі «Суворова», проте за вказаний рік позивач не виконав встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі, доказів поважності невиконання мінімуму трудової участі до матеріалів справи не надано (у трудовій книжці колгоспника міститься запис: «ч.4 статті 40 КЗпП України «звільнений в зв`язку з прогулами без поважних причин»), проте інших достовірних і достатніх доказів позивач для розгляду питання відповідачем не надає.
Покликання відповідачів щодо записів про встановлений мінімум трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) та звільнення з роботи засвідчено печатками по відтиску яких неможливо визначити назву підприємства, суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 310 відповідальність за організацію робіт з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на голову колгоспу. Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена правлінням колгоспу особа. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок посадові особи несуть відповідальність відповідно до статуту та правил внутрішнього розпорядку колгоспу, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Факт підтвердження власним підписом позивача записів у трудовій книжці за наданими копіями сторонами, суд не має можливості перевірити, позивач не обґрунтовує, тому має бути встановлена така обставина з оригіналу трудової книжки відповідачами.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначає: працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства. У постановах Верховного Суду від 30.09.2019 у справі № 638/18467/15-а та від 25.04.2019 у справі № 593/283/17 сформований висновок, відповідно до якого формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів Пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист. Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17 зазначив: на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Згідно з частиною 3 статті 44 Закону № 1058 передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. Відповідні положення містяться і в Законі № 1788.
Варто зазначити, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. У жовтні 2022 року Міністерство з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України оновило перелік територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні) станом на 28.10.2022, затвердженого наказом від 28.10.2022 №248, до якої зокрема віднесено і Великоолександрівську селищну територіальну громаду Бериславського району Херсонської області.
Надаючи оцінку тому факту, що первинні документи знаходяться на території Херсонської області в архівних установах, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Закону України від 15.04.2014 №1207-VII «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі Закон №1207-VII) тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою та другою статті 4 Закону №1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину адміністративної межі та лінії зіткнення між тимчасово окупованою територією та іншою територією України, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до частини першої статті 17 Закону №1207-VII у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені Законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно із статтею 18 Закону №1207-VII громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема, Законом №1207-VII. Згідно із частинами першою - третьою статті 9 Закону №1207-VII передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Суд вважає за доцільне зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) розвиває цей принцип практикою: у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
У виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
Суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки відомостей трудової книжки колгоспника щодо періодів роботи ОСОБА_1 у 1982-1998 роках та той факт, що архівні установи, що можуть видати актуальні довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, знаходяться на території проведення бойових дій або тих, що в оточенні, як належних доказів, позаяк неможливість їх дослідження і, як наслідок, їх не прийняття, не врахування призведе до непередбачуваних наразі наслідків у контексті не забезпечення гарантів права позивача на соціальний захист/ на пенсійне забезпечення як громадянину, який працював у Херсонській області протягом 1982-1998 років та очікує пенсію за свою попередню працю. Відтак позивач подав документи, необхідні для призначення пенсії за віком, що має врахувати без надмірного формалізму уповноважений суб`єкт.
Європейський суд з прав людини у рішенні Європейського суду з прав людини від 26.06.2014 у справі Суханов та Ільченко проти України (заяви № 68385/10 та № 71378/10) зазначив, що стаття 1 Першого протоколу ЄКПЛ включає в себе три окремих норми: перша норма, викладена у першому реченні першого абзацу, має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма, що міститься в другому реченні першого абзацу, стосується позбавлення власності і підпорядковує його певним умовам; третя норма, закріплена в другому абзаці, передбачає право Договірних держав, зокрема, контролювати користування власністю відповідно до загальних інтересів. Друга і третя норми стосуються конкретних випадків втручання у право на мирне володіння майном, а тому повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закріпленого першою нормою. У соціальних виплатах стаття 1 Першого протоколу ЄКПЛ не встановлює обмежень свободи Договірних держав вирішувати, мати чи ні будь-яку форму системи соціального забезпечення та обирати вид або розмір виплат за такою системою. Якщо Договірна держава має чинне законодавство, яке передбачає виплату як право на отримання соціальної допомоги (обумовлене попередньою сплатою внесків чи ні), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу ЄКПЛ стосовно осіб, які відповідають її вимогам. Суд повторив, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу ЄКПЛ є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (параграф 53).
Той факт, що у зв`язку із введенням в Україні дії режиму воєнного стану з 24.02.2022 орган пенсійного фонду позбавлений можливості здійснити перевірку відповідності записів трудової книжки за відповідними первинним документам (через неможливість визначити назву підприємства на відтиску печатки), суд оцінює критично.
Відповідачі як учасники справи не обґрунтували застосовність свідчень щодо записів у трудовій книжці колгоспника позивача та роботи у цей же період інших осіб щодо ознак достовірної інформації/повідомлення у сукупній оцінці доказів на підтвердження стажу роботи.
Суд зазначає, що позивач не має нести тягар відповідальності, чи зазнавати негативних наслідків, через порушення порядку/Інструкції заповнення трудової книжки, зокрема щодо недоліку оформлення трудової книжки як нечіткий відбиток печатки підприємства юридичної особи щодо коду ЄДРПОУ у контексті висновків Верховного Суду про надмірний формалізм у справі ЄДРСР 100155835 № 580/4024/19 (про не зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків позивача та коду ЄДРПОУ відповідача) як роботодавця, що не може бути самостійною підставою для не зарахування до страхового стажу позивача періодів такої роботи відповідно до записів у трудовій книжці.
Оцінюючи неврахування до страхового стажу позивача періоду навчання та проходження військової служби, суд зазначає таке.
У трудовій книжці позивача від 25.06.1979 серії НОМЕР_3 на титульному аркуші зазначено, що ОСОБА_1 мав середню загальну освіту та здобув професію/спеціальність тракторист (а.с. 102).
Відповідно до копії атестата від 15.07.1980 №3345, виданого міським професійно-технічним училищем №24 м. Саврань Одеської області, позивач 01.09.1979 вступив та 15.07.1980 закінчив навчання строком в один рік за професією електрозварник (а.с. 90).
Відповідно до статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховуються до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Під час обчислення стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. До стажу роботи зараховується також: в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби; д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Право на освіту відповідно до Закону Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту», введеного в дію з 01.10.1974 (згідно з постановою Верховної Ради Української РСР від 28.06.1974 № 2779-VIII) згідно зі статтею 3 зокрема забезпечувалося обов`язковою загальною восьмирічною освітою, здійсненням загальної середньої освіти молоді, широким розвитком професійно-технічної, середньої спеціальної і вищої освіти. Відповідно до статті 42 професійно-технічні навчальні заклади були основною школою професійно-технічної освіти молоді і формування гідного поповнення робітничого класу. До професійно-технічних навчальних закладів (училищ, професійних шкіл) приймалися громадяни СРСР, які закінчили восьмирічну або середню загальноосвітню школу. Прийом до професійно-технічних навчальних закладів провадився відповідно до правил, затверджуваних Державним комітетом Ради Міністрів СРСР по професійно-технічній освіті. Згідно зі статтею 47 для молоді, яка поступала на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працювали у народному господарстві і бажали здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організувалися вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві. Підприємства, установи та організації створювали необхідні умови і навчально-виробничу базу для проведення теоретичного і практичного навчання при підготовці і підвищенні кваліфікації робітників безпосередньо на виробництві.
Особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, присвоювалася відповідна кваліфікація (розряд, клас, категорія) з професії і видався атестат встановленого зразка, а тим, хто добився особливих успіхів у навчанні при зразковій поведінці, - атестат з відзнакою. Особам, які закінчили середні професійно-технічні училища, видавався диплом про присвоєння кваліфікації з професії і здобуття середньої освіти, а тим, хто особливо відзначився, - диплом з відзнакою. Відповідно до Основ законодавства Союзу РСР і союзних республік про народну освіту виробничі розряди, класи, категорії, присвоєні особам, які закінчили професійно-технічні навчальні заклади, були обов`язковими для всіх підприємств, установ та організацій СРСР (стаття 48 згаданого вище закону про освіту).
Під час навчання позивача діяли норми Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 р. №162 (далі Інструкція №162), пункт 2.10 якої передбачав, що відомості про працівника фіксуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорта або свідоцтва про народження. Освіта - середня, середня спеціальна і вища - вказується тільки на підставі документів (атестат, атестат, диплом). Запис про неповну середню або неповну вищу освіту також може бути зроблений тільки на підставі відповідних документів (студентського квитка, залікової книжки, довідки навчального закладу тощо). Професія або спеціальність заноситься до трудової книжки на підставі документа про освіту або іншого належним чином оформленого документа.
Згідно з пунктом 2.16 Інструкції №162 студенти, учні, аспіранти та клінічні ординатори, які раніше не працювали і тому не мали трудових книжок, відомості про роботу в студентських групах, на виробничій практиці, а також про виконання науково-дослідних держдоговірних тем на підставі сертифікатів вносилися підприємством, де вони потім працювали (в майбутньому).
Відповідно до пункту 2.17 Інструкції №162 до трудових книжок за місцем роботи окремим рядком із посиланням на дату, номер та найменування відповідних документів таких документів вносяться такі записи: а) час служби в Збройних Силах СРСР, в органах Комітету державної безпеки СРСР і МВС СРСР, у всіх видах забезпечення, де на тих, хто перебуває на службі, не поширюється трудове законодавство і Державне соціальне страхування, із зазначенням дати призову (призову) і дати звільнення зі служби; б) час навчання в професійно-технічних та інших навчальних закладах, курсах і школах підвищення кваліфікації, перепідготовки та підготовки кадрів; в) час навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах (включаючи час роботи в студентських загонах, на практичній підготовці та при виконанні науково-дослідних держдоговірних тем), партійних школах, школах профспілкового руху та час перебування в аспірантурі клінічної ординатури, крім випадків, зазначених у пункті 2.15 цієї Інструкції; г) робота членом колгоспу - у випадках, коли чинним законодавством передбачено зарахування цієї роботи до загального стажу робітників і службовців.
Записи, передбачені цим пунктом, вносилися до трудової книжки до внесення відомостей про роботу на даному підприємстві.
На час навчання позивача порядок визначення трудового стажу, що давав право на пенсію за віком регулювався постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590 «Про затвердження положення про порядок призначення та виплати державних пенсій»(далі - Порядок). Підпунктом «з» пункту 109 цього Порядку визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується: навчання в училищах та школах системи державних трудових резервів та системи професійно-технічної освіти (у ремісничих, залізничних училищах, гірничопромислових школах та училищах, школах фабрично-заводського навчання, училищах механізації сільського господарства, технічних училищах, професійно-технічних училищ) та в інших училищах, школах та на курсах з підготовки кадрів, підвищення кваліфікації та перекваліфікації.
Суд критично оцінює твердження відповідача про те, що не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 25.06.1979 до 23.10.1982, з огляду на той факт, що такий співпадає із періодом навчання позивача з 01.09.1979 до 15.07.1980 у професійно-технічному училищі, позаяк чинним на той час законодавством була передбачена можливість навчатися на вечірньому курсі (що не могло заважати позивачу виконувати роботу у вільний від навчання час), проте такі обставини не доведені позивачем і потребують перевірки відповідачами.
Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог під час заповнення трудової книжки. Аналогійна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №307/541/17.
Згідно з копією військового квитка від 10.11.1980 серії НОМЕР_4 позивача було направлено до дійсну військову службу до військової частини та 08.12.1981 звільнено у запас (а.с.100-101).
Суд зазначає, що законодавство колишнього СРСР і чинне законодавство України передбачають зарахування періоду проходження військової служби до різних видів трудового стажу, а також пільгове (кратне) обчислення цього періоду військовослужбовцям, які за рішенням Уряду СРСР проходили військову службу в державах, де в той час велися бойові дії, для зарахування до стажу роботи, що дає право на призначення та отримання різних видів пенсій і соціальних виплат.
Закон СРСР від 12.07.1967 № 1950-VII «Про загальний військовий обов`язок» і Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 № 193, передбачали зарахування часу перебування громадян на дійсній військовій службі у Збройних Силах СРСР до загального трудового стажу, безперервного трудового стажу та стажу роботи за спеціальністю.
Згідно з постановою Верховної Ради України від 12.09.1991. № 1545-ХІІ «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» установлено, що до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства СРСР з питань, що не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції та законам України.
Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відтак відповідачем необґрунтовано не зараховано до страхового стажу службу позивача в армії (період проходження військової служби з 10.11.1980 до 08.12.1981).
У частині не зарахування до страхового стажу періоду з 18.01.2005 до 15.02.2005 через відсутність будь-яких даних про трудові відносини, нарахування заробітної плати та сплату страхових внесків, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 1 Закону №1058: застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону; страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески; персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.
Згідно з частиною четвертою статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 56 Закону №1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Оскільки для призначення пенсії важливі і страховий стаж і сума з якої сплачений ЄСВ, то відповідачі покликані сприяти у реалізації прав людини з урахуванням дотримання принципів належного врядування під час розгляду звернень/заяв, у т.ч. через взаємодію з органами доходів і зборів, які адмініструють ЄСВ після 2013 року, а до цього адміністували соціальні внески органи ПФУ.
Відповідно до статті 106 Закону №1058 відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, позаяк здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.
Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і належать обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. За змістом вищезазначених норм, обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.
Позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, відповідачі мають надати оцінку сумі сплачених соціальних внесків у спірний період та/або перевірити наявність заборгованості роботодавця, проте останнє не може слугувати підставою для не зарахування до страхового стажу періодів її роботи на такому підприємстві (узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/1, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 27.05.2021 у справі №343/659/17).
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перевіряючи за критеріями частини 2 статті 2 КАС України індивідуальний акт, суд дійшов висновку про його протиправність, позаяк зазначається у заяві 18.07.2022 №2799 про перелік документів, яких недостатньо для призначення пенсії: довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 строк подання 17.10.2022, проте передчасно рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 26.07.2022 № 95 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком.
Суд вважає за необхідне нагадати, що Європейський суд з прав людини неодноразово у рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були би не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними, тому суд використовує повноваження частини 3, 4 статті 245 КАС України. Обираючи спосіб захисту порушеного права, варто зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до загального трудового стажу період роботи з 06.06.1983 до 17.01.1994 водієм у когоспі ім. Суворова Давидовобридської сільської ради та з 17.01.1994 до 21.10.1998 слюсарем у КСП ім.Суворова Великоолександрівського району Херсонської області, проте не обґрунтовує до якого саме суб`єкта публічної адміністрації звертався про визначення і зарахування страхового стажу за ці періоди. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону №1058, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з п.19 частини 1 статті 4 КАС України індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, що стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Згідно із ч.2 статті 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
За встановлених судом обставин, оцінених доказів та доводів учасників позовні вимоги належить задовольнити частково: визнати протиправним та скасувати оскаржуване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 18.07.2022, з урахуванням зарахування стажу роботи у взаємодії (за сприяння у межах повноважень) з Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області, зважаючи на проживання позивача на території Черкаської області та оцінки/висновків, наданих судом у рішенні.
Суд дійшов висновку, що відповідач, ухвалюючи оскаржуваний індивідуальний акт не продемонстрував сприяння у реалізації права позивача на соціальний захист та його легітимних очікувань як складової майнового права - не сприяв у реалізації прав заявника, не роз`яснив Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу, що потребує виправлення у контексті повноважень суду згідно частини 4 статті 245 КАС України (у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд під час зарахування стажу, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні).
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає про таке.
Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не включає до складу судових витрат, що належать розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Враховуючи, що позивач сплатив судовий збір у сумі 1984,80 грн, що підтверджується копіями квитанцій від 29.08.2022 № 62848891, від 20.10.2022 №63449851, наявні підстави для розподілу витрат зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн з Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області, який здійснив розгляд заяви позивача і прийняв індивідуальний акт.
Керуючись статтями 2, 5-16, 19, 73-78, 90, 139, 242-246, 250, 255, 262, 258, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення від 26.07.2022 №95 Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.07.2022 з урахуванням правової оцінки, наданої судом у мотивувальній частині рішення.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у взаємодії із Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області сприяти ОСОБА_1 у визначенні страхового стажу.
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області (вул. Морехідна 1, м. Миколаїв, 54020, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 992,40 грн.
Рішення набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, що може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України до Шостого апеляційного адміністративного суду у зв`язку із початком функціонування модулів ЄСІТС з урахуванням підпунктів 15.1, 15.5 пункту 15 частини 1 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до рішення ВРП від 17.08.2021 № 1845/О/15-21 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи». Копію рішення направити учасникам справи.

Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 [ АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ];
відповідачі: Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області [вул. Морехідна 1, м. Миколаїв, 54020, ]; Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області [вул. Смілянська, 23, м. Черкаси, 18000, ].
Судове рішення складене 05.12.2022.

Суддя Лариса ТРОФІМОВА