Справа № 640/3597/20
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Київ № 640/3597/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу
за позовом Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхтміст"
доДержавної служби України з безпеки на транспорті
третя особа про Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки визнання протиправними та скасування постанов про застосування адміністративно-господарського штрафу від 20.012020 року № 179209, № 179210,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхтміст" звернулось з позовом до Окружного адміністративного суду м. Києва до Державної служби України з безпеки на транспорті, в якому простить:

визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №179209 від 20.01.2020 р.;

визнати протиправною та скасувати постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №179210 від 20.01.2020 р.;

визнати протиправним та скасувати розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №026556 від 17.12.2019р.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.02.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику сторін) та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Одночасно вказаною ухвалою до участі в справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Київське міжрегіональне управління Укртрансбезпеки.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2022 року закрито провадження у даній справі в частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування розрахунку плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №026556 від 17.12.2019р, складеного Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки у відношенні Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхтміст".

Позовні вимоги обґрунтовані незгодою з оскаржуваними постановами постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу та розрахунком плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування.

Зокрема, позивач звертає увагу, що при встановлені відповідачем перевищення вагового обмеження навантаження на задню вісь автомобіля підприємства Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхтміст", було здійснено за відсутності методики, затвердженої спеціально уповноваженим органом виконавчої влади в сфері метрології, що виключає можливість з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалося з перевищенням вагових обмежень на здвоєну вісь.

За вказаних обставин, позивач вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №179209 від 20.01.2020 року.

Також на думку позивача є протиправною та підлягає скасуванню постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №179210 від 20.01.2020 р., оскільки належним на праві власності підприємству «Київавтошляхміст» автомобілем МАЗ 551605 державний номер НОМЕР_1 17.12.2019 не надавались послуги з перевезення вантажу на договірних умовах із замовником за плату, а здійснювалась доставка блоків в межах власної господарської діяльності підприємства. Таким чином, підстави для складання акту Управлінням Укртрансбезпеки та винесення оскаржуваної постанови були відсутні.

У поданому до суду відзиві, представник Державної служби України з безпеки на транспорті в задоволенні позовних вимог просив відмовити повністю.

Відзив обґрунтовано тим, що оскаржувані постанови Київським міжрегіональним управлінням Укртрансбезпеки було прийнято у відповідності до вимог чинного законодавства.

У поданій до суду відповіді на відзив, позивач не погоджувався з доводами відповідача та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В свою чергу у поданому до суду заперечені на відповідь на відзив, відповідач просив у задоволені позову відмовити.

Третя особа письмових пояснень щодо змісту позовних вимог, до суду не подала.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

27 грудня 2021 року працівниками Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки на ділянці дороги М-05 Київ-Одеса (Південне кладовище праворуч-ліворуч) було проведено перевірку автомобіля підприємства «Київавтошляхміст» марки МАЗ 551605 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перевозив блоки, за результатами якого складено Довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю № 0013210 від 17.12.2019 року.

У зв`язку з виявленими під час здійснення габаритно-вагового контролю невідповідності фактичних вагових параметрів нормам та правилам, інспекторами Північного міжрегіонального управління Укртрансбезпеки, було складено акт про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів №026556 від 17.12.2019 року, Розрахунок плати за проїзд великовагових та (або) великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування №026556 від 17.12.2019 та Акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 17.12.2019 року.

Висновками Акту проведення перевірки, під час перевірки було виявлено:

порушення під час здійснення з внутрішніх перевезень (блоки) перевищено вагові обмеження, а саме навантаження на задню вісь складає 21,940 т.

порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», не оформлено товарно-транспортну накладну чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» абз. 3 ч. 1 ст. 60. Перевищення встановлених законодавством вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу, абз. 16 ч.1 ст. 60.

На підставі вищезазначених документів заступником начальника Київського міжрегіонального управління, винесено:

постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №179209 від 20.01.2020 якою накладено на Позивача штраф в розмірі 34 000,00 грн.;

постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №179210 від 20.01.2020 якою накладено на Позивача штраф в розмірі 1 700,00 грн.

Позивач не погоджуючись із вказаними постановами, звернувся до суду з даним позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 №2344-III (далі - Закон №2344-III), Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2007 №879 (далі - Порядок №879)

Згідно до ч. 1 ст.5 Закону №2344-ІІІ, основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг.

Приписами ст. 6 зазначеного Закону передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок. Державному контролю підлягають усі транспортні засоби українських та іноземних перевізників, що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів і вантажів на території України.

Відповідно до п. 1 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №103, Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи (п. 8 вказаного Положення).

Загальне державне регулювання діяльності автомобільного транспорту здійснює Кабінет Міністрів України відповідно до своїх повноважень.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, який визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами (далі - Порядок №1567).

Відповідно до п. 3 Порядку №1567, органами державного контролю на автомобільному транспорті (далі - органи державного контролю) є Укртрансбезпека, її територіальні органи.

Згідно з п. 21 Порядку №1567, у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Відповідно до п. 25 Порядку №1567, справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення.

Пунктами 26, 27 Порядку №1567 визначено, що справа про порушення розглядається у присутності уповноваженої особи суб`єкта господарювання.

Як було встановлено вище, третьою особою під час проведення перевірки автомобіля підприємства «Київавтошляхміст» марки МАЗ 551605 реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перевозив блоки перевіряючими встановлено перевищення вагових обмежень, а саме навантаження на задню вісь складає 21,940 т., а також порушення, відповідальність за які передбачена ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт», не оформлено товарно-транспортну накладну чим порушено вимоги ст. 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та абз.3 ч. 1 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

За результатами розгляду справи про порушення законодавства про автомобільний транспорт відповідачем прийнято постанови про застосування адміністративно-господарських штрафів:

- від 20.01.2020 року №179209 - за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20 % у розмірі 34000 грн.;

- від 20.01.2020 року №179210 - не оформлена товарно-транспортна накладна у розмірі 1700 грн.

Щодо правомірності постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №179210 від 20.01.2020 року, суд виходить з наступного.

Суд зазначає, що відповідно до п. 15 Порядку №1567 передбачено, що під час проведення рейдової перевірки перевіряється виключно: наявність визначених статтями 39 і 48 Закону №2344-III документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом; додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59 Закону №2344-III; додержання водієм вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення; відповідність зовнішнього і внутрішнього спорядження (екіпірування) транспортного засобу встановленим вимогам; оснащення таксі справним таксометром; відповідність кількості пасажирів, що перевозяться, відомостям, зазначеним у реєстраційних документах, або нормам, передбаченим технічною характеристикою транспортного засобу; додержання водієм автобуса затвердженого розкладу та маршруту руху; наявність у всіх пасажирів квитків на проїзд та квитанцій на перевезення багажу, а у разі пільгового проїзду - відповідного посвідчення; додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів або перевезення організованих груп дітей за маршрутом, який виходить за межі населеного пункту та має протяжність понад 250 кілометрів; виконання водієм інших вимог Правил надання послуг пасажирського автомобільного транспорту та Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, інших нормативно-правових актів.

Відповідно до статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно ст. 60 Закону України "Про автомобільний транспорт" за порушення законодавства про автомобільний транспорт, зокрема, надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Поряд з цим, суд зазначає, що статтею першою Закону України «Про автомобільний транспорт» визначено, що автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

У силу статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт» - автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів.

З позову вбачається, що транспортування вказаного вантажу позивачем здійснювалось для задоволення власних потреб.

Тобто, за доводами позивача, здійснення перевезення вказаного вантажу відбувалось не на виконання цивільно-правового договору, тобто не на комерційній основі.

Жодних заперечень чи доказів в спростування вказаного доводу до суду не надано, в тому числі, з урахуванням видів економічної діяльності, які здійснюються позивачем (Будівництво житлових і нежитлових будівель (основний).

Таким чином, суд вважає, що при здійсненні 17.12.2019 року перевезення вантажу, позивач не є автомобільним перевізником в розумінні Закону України «Про автомобільний транспорт», а отже, вимоги щодо необхідності наявності у нього товарно-транспортної накладної чи іншого документу на вантаж при перевезенні блоків не на комерційній основі є необґрунтованими.

За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність порушень позивачем абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт», а отже про відсутність у відповідача підстав для прийняття постанови від 20.01.2020 року №179210, у зв`язку з чим, остання підлягає скасуванню.

Щодо правомірності постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №179209 від 20.01.2020 р., суд зазначає таке.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про автомобільні дороги» рух транспортних засобів, навантаження на вісь, загальна маса або габарити яких перевищують норми, встановлені державними стандартами та нормативно-правовими актами, дозволяється за погодженнями з відповідними органами у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 2 ст. 29 Закону України «Про дорожній рух» з метою збереження автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, допускається за наявності дозволу на участь у дорожньому русі таких транспортних засобів. Порядок видачі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та розмір плати за його отримання встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 3 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18 січня 2001 року № 30 транспортний засіб чи автопоїзд з вантажем або без вантажу вважається великоваговим, якщо максимальна маса або осьова маса перевищує хоча б один з параметрів, зазначених у пункті 22.5 Правил дорожнього руху.

Так , згідно п. 4 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, Рух великовагових та великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами здійснюється на підставі дозволу на участь у дорожньому русі транспортних засобів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні (далі - дозвіл), виданим перевізникові уповноваженим підрозділом Національної поліції, або документа про внесення плати за проїзд таких транспортних засобів. Допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

Відповідно до п. 22.5 Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за спеціальними правилами здійснюється дорожнє перевезення небезпечних вантажів, рух транспортних засобів та їх составів у разі, коли хоч один з їх габаритів перевищує за шириною 2,6 м, за висотою від поверхні дороги - 4 м (для контейнеровозів на встановлених Укравтодором і Національною поліцією маршрутах - 4,35 м), за довжиною - 22 м (для маршрутних транспортних засобів - 25 м), фактичну масу понад 40 т (для контейнеровозів - понад 44 т, на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - до 46 т), навантаження на одиночну вісь - 11 т (для автобусів, тролейбусів - 11,5 т), здвоєні осі - 16 т, строєні - 22 т (для контейнеровозів навантаження на одиночну вісь - 11 т, здвоєні осі - 18 т, строєні - 24 т) або якщо вантаж виступає за задній габарит транспортного засобу більш як на 2 м.

Осі слід вважати здвоєними або строєними, якщо відстань між ними (суміжними) не перевищує 2,5 м.

Рух транспортних засобів та їх составів з навантаженням на одиночну вісь понад 11 т, здвоєні осі - понад 16 т, строєні осі - понад 22 т або фактичною масою понад 40 т (для контейнеровозів - навантаження на одиночну вісь - понад 11 т, здвоєні осі - понад 18 т, строєні осі - понад 24 т або фактичною масою понад 44 т, а на встановлених Укравтодором і Національною поліцією для них маршрутах - понад 46 т) у разі перевезення подільних вантажів автомобільними дорогами забороняється.

Забороняється рух транспортних засобів з навантаженням на вісь понад 7 т або фактичною масою понад 24 т автомобільними дорогами загального користування місцевого значення.

При цьому, механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (далі - великовагові та/або великогабаритні транспорті засоби), що використовуються на автомобільних дорогах загального користування визначає Порядок здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879.

Відповідно до пп. 2, 3, 4 п. 2 Порядку № 879 вимірювання (зважування) - процес визначення за допомогою вимірювального (зважувального) обладнання габаритно-вагових параметрів фактичної маси та навантаження на вісь (осі) транспортного засобу, що проводяться згідно з методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології; великовагові та великогабаритні транспортні засоби - транспортні засоби, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні навантаження на вісь (осі) та загальна маса або габарити яких перевищують один з параметрів, що зазначені у пункті 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (Офіційний вісник України, 2001 р., № 41, ст. 1852). При цьому транспортний засіб не може вважатися великоваговим та/або великогабаритним, якщо його параметри не перевищують нормативи більш як на 2 відсотки; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів автомобільними дорогами загального користування, який включає перевірку відповідності габаритно-вагових параметрів таких транспортних засобів установленим законодавством параметрам і нормам, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; пересувний пункт габаритно-вагового контролю (далі - пересувний пункт) - спеціальний транспортний засіб, обладнаний вимірювальною і зважувальною технікою для здійснення контролю. Ділянка дороги на відстані 100 метрів до пересувного пункту, 50 метрів за пересувним пунктом та узбіччя дороги за напрямком руху, де розташовано пункт, вважаються його межами. Місце здійснення габаритно-вагового контролю позначається відповідними тимчасовими дорожніми знаками.

Згідно п. 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Методику розрахунку плати за проїзд великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу залежно від маси такого транспортного засобу, навантаження на вісь (осі), габаритів та протяжності маршруту визначено пунктом 30 Порядку № 879.

Відповідно до пункту 11 Порядку № 879 місце та режим роботи пересувного пункту встановлюється Укртрансбезпекою за погодженням з уповноваженим підрозділом Національної поліції. Забороняється експлуатація пересувних пунктів у темну пору доби, крім випадків, коли такий пункт розташовано на освітлених ділянках автомобільних доріг, у морських, річкових портах, вантажних терміналах, місцях формування вантажопотоків.

Пунктом 12, 13 Порядку № 879 передбачено, що вимірювальне і зважувальне обладнання для здійснення габаритно-вагового контролю повинне утримуватись у робочому стані; періодично проводиться повірка (метрологічна атестація) такого обладнання з подальшим клеймуванням (пломбуванням) та видачею відповідного свідоцтва спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології. Під час здійснення габаритно-вагового контролю не допускається використання вимірювального і зважувального обладнання, періодична повірка (метрологічна атестація) якого не проведена, а також обладнання, що перебуває у несправному стані.

Відповідно до п. 18 Порядку № 879 за результатами габаритно-вагового контролю на стаціонарному або пересувному пункті водієві транспортного засобу видається довідка про здійснення габаритно-вагового контролю із зазначенням часу і місця його здійснення.

Згідно абз. 15 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно п. 12.5. Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні затверджених Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 №363 для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху.

Транспортний засіб на вагу заїжджає повільно-зі швидкістю не більше 5-6 км на годину, а така швидкість руху не може призвести до зміщення вантажу.

Дане узгоджується з висновками Верховного Суду по справам № 820/1420/17 та 803/1540/16.

Тобто, з приписів Порядку № 879 та Порядку № 1007/1207 слідує, що саме довідка про здійснення габаритно-вагового контролю є підтверджуючим документом щодо результатів здійснення габаритно-вагового контролю.

Матеріалами справи встановлено, що збільшення навантаження на здвоєну вісь транспортного засобу марки МАЗ реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить Комунальному підприємству по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва «Київавтошляхміст», відповідачем здійснювалося шляхом зважування.

Судом з копії Довідки про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 17.12.2019 вбачається, що Управління Укртрансбезпеки встановлено, що автомобіль позивача з вантажем мав фактичну повну масу 27,600 тонн., що не перевищує нормативно допустиму масу 40,00 тонн, але при цьому, фактичне навантаження на другу та третю вісь, складало відповідно 21,940 тонни, при нормативно допустимому 16,00 тонн.

При цьому, згідно акту №026553 про перевищення транспортним засобом нормативних вагових параметрів, встановлено, що відставні між осями 3,0 м. та 1,3 м.

Позивач заперечуючи проти вказаного вище порушення, звертав увагу, що згідно технічних характеристик автомобіля МАЗ 5516 відстань між передньою та другою віссю складає 3,350 м. а між другою та третьою віссю відстань складає 1,4 метра, (відомості з сайту офіційного дистриб`ютора МАЗ http://www.maz-rus.com/products/cargo_vehicle/samosvaly_maz/maz-5516/).

Вказане на його думку, свідчить про те, що вказані в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акті про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів фактичні вагові параметри не можна вважати достовірними.

Також позивач посилався на те, зазначені в довідці про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акті про перевищення транспортним засобом нормативно-габаритних параметрів фактичні вагові параметри здійснено за відсутності методики, затвердженої спеціально уповноваженим органом виконавчої влади в сфері метрології, що виключає можливість з достовірністю встановити, що перевезення вантажу здійснювалося з перевищенням вагових обмежень на здвоєну вісь.

А тому, як зазначав позивач довідка про результати здійснення габаритно-вагового контролю від 17.12.2019 року не може вважатися беззаперечним доказом підтвердження наявності порушень ним абз. 16 ст. 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

У той же час, щодо посилання позивача на те, що відсутність методики, затвердженої спеціально уповноваженим органом виконавчої влади в сфері метрології, є підставою для виникнення об`єктивних сумнівів у достовірності результатів зважування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, вимога щодо необхідності використання під час проведення габаритно-вагового контролю Укртрансбезпекою або її територіальними органами методики, затвердженої Мінекономрозвитку, яка була закріплена у п. 19 Порядку №879, виключена з 08 вересня 2017 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 671.

Суд зазначає, що з огляду на виключення п. 19 Порядку №879, наявність у терміні «вимірювання» посилання на методику, затверджену спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології, не свідчить про наявність у відповідача обов`язку під час здійснення габаритно-вагового контролю керуватися методикою, затвердженою спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері метрології.

Викладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 02 серпня 2018 року у справі №820/1420/17.

Крім того, за висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року по справі № 819/1381/16, відсутність такої методики не є підставою для невнесення плати за проїзд автомобільними дорогами транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні, та не звільняє перевізників від відповідальності за перевищення вагових та габаритних параметрів транспортного засобу.

Суд звертає увагу, що за змістом статей 4 і 29 Закону України «Про дорожній рух», статті 33 Закону України «Про автомобільні дороги» визначення порядку здійснення габаритно-вагового контролю віднесено до компетенції Кабінету Міністрів України, і такий механізм здійснення габаритно-вагового контролю великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів визначено Порядком № 879, яким керувався відповідач.

Відтак, суд вважає, що відповідачем правомірно проведений такий захід контролю, за наслідками якого позивач притягнутий до відповідальності за перевищення встановлених законодавством вагових норм при перевезенні вантажу без відповідного дозволу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.09.2018 у справі № 804/5296/17.

Відповідно до п. 4 абз. 2 Правил проїзду великогабаритних та великовагових транспортних засобів автомобільними дорогами, вулицями та залізничними переїздами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2021 №30, допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху на 2 відсотки (величина похибки) без оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд.

При цьому, суд звертає увагу, що у даній справі перевищення навантаження на вісь становить більше 2%.

Пунктами 8.14-8.15 гл. 8 зазначених Правил передбачено, що завантажені предмети слід розміщувати і закріпляти так, щоб запобігти їх падінню, волочінню, травмуванню ними супровідних осіб чи створенню перешкод для руху.

Вантаж повинен бути належним чином закріплений засобами кріплення (ременями, ланцями, розтяжками, тросами, розпірними перекладинами, якірними рейками (балками), сітками тощо) відповідно до національних стандартів щодо правил безпечного закріплення вантажів і засобів кріплення. Кількість засобів кріплення вантажу повинна бути достатньою для здійснення його безпечного перевезення.

У свою чергу п. 12.5 гл. 12 Правил дорожнього руху передбачено, що для транспортування вантаж треба рівномірно розміщувати в кузові таким чином, щоб не була порушена стійкість автомобіля і не утруднювалося керування ним. Вантаж не повинен зміщуватися під час руху, випадати з кузова; волочитися і створювати небезпеку для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Отже, водій, який здійснює вантажні перевезення, зобов`язаний дотримуватись встановлених правил, з метою уникнення порушень законодавства про автомобільний транспорт та створення небезпеки для пішоходів та інших учасників дорожнього руху.

Крім цього, звертаючись з позовом до суду, позивачем оспорювалась методика вимірювання навантаження, однак не був спростований факт здійснення перевезення транспортним засобом позивача вантажу з перевищенням вагових обмежень без спеціального дозволу.

Відповідно до абзацу 16 частини першої статті 60 Закону України №2344-III, за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20% при перевезенні вантажу без відповідного дозволу - штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - тобто у розмірі 34000,00 грн.

Враховуючи викладене вище, з врахуванням положень наведених вище нормативних актів та приписів статті 60 Закону України №2344-III свідчить, що відповідачем постанова від 20.01.2020 року № 179209 про застосування адміністративно-господарського штрафу винесено правомірно, а тому підстави для її скасування, відсутні.

Згідно із частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Оцінюючи подані сторонами докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням обставин зазначених вище, суд прийшов до переконання про доведеність позивачем заявлених вимог та необхідності часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно з частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхтміст" задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати постанову Київського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки про застосування адміністративно-господарського штрафу від 20.01.2020 року №179210.

3. В задоволені решти позовних вимог- відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (, 03134, м. Київ, проспект Перемоги, 14) на користь Комунального підприємства по ремонту і утриманню мостів і шляхів м. Києва "Київавтошляхтміст" (, 01013, м. Київ, вул. Набережно-Печерська дорога, 2) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 1051 (одну тисячу п`ятдесят одну) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя І.М. Погрібніченко