Справа № 640/22664/21
Суддя: Пащенко К.С.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про залишення позову без розгляду

09 грудня 2022 року м. Київ№ 640/22664/21
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Пащенка К.С., за участю секретаря судового засідання Колодяжного В.Є., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом

Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) (далі - позивач або ФОП ОСОБА_1 ) подано на розгляд Окружному адміністративному суду міста Києва позов до Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві (адреса: 03151, м. Київ, вул. Волинська, 12, ідентифікаційний код - 40414833) (надалі - відповідач або ГУ Держпродспоживслужби у м. Києві), у якому позивач просить суд визнати протиправними та скасувати:

- рішення Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві 288 від 08.12.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу;

- рішення Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві 289 від 08.12.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу;

- рішення Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві 290 від 08.12.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу;

- рішення Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві 291 від 08.12.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу;

- рішення Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві 292 від 08.12.2020;

- рішення Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві 293 від 08.12.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу;

- рішення Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві 294 від 08.12.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу;

- рішення Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві 295 від 08.12.2020 про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу.

В якості підстав позову позивач зазначає, що оскаржувані рішення є протиправними та підлягають скасуванню, оскільки відповідач перед прийняттям рішень не врахував всіх істотних обставин, не врахував діючі норми карантинного законодавства та не надав жодних доказів порушення позивачем норм чинного законодавства України, наслідком яких є грошові стягнення.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.08.2021 (суддя Пащенко К.С.) відкрито провадження у адміністративній справі № 640/22664/21, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні без виклику учасників справи та проведення судового засідання.

Позивач у заяві про поновлення строку на звернення до суду зазначив, що про оскаржувані рішення дізнався після отримання листа за актом приймання-передачі від 05.04.2021 від батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач вказує, що у зв`язку з коронавірусною інфекцією (СOVID-19), якою почав хворіти спочатку позивач, потім дружина, останні були змушені змінити місце проживання за для батьків похилого віку, які перебувають у значній зоні ризику коронавірусної інфекції. У зв`язку з інфікуванням вірусом спочатку дружини позивача, потім і самого позивача, батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували на самоізоляції у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 та не контактували з третіми особами. Далі, перехворіли коронавірусною інфекцією і батьки, спочатку батько, потім матір. У зв`язку з тривалою хворобою та перебування всіх членів родини на самоізоляції, позивач - ОСОБА_1 був позбавлений можливості отримувати кореспонденцію, яка надсилається за адресою: АДРЕСА_2 . Батькам похилого віку їжу та інші речі залишали сусіди під вхідними дверима.

Фактично, кореспонденція, яка була направлена на ім`я позивача за вищезазначеною адресою, була переданою позивачеві його батьками тільки у квітні 2021 року, в тому числі і рішення відповідача, що оскаржуються, що підтверджуються актом приймання-передачі кореспонденції від 05.04.2021.

Ніяким іншим чином відповідачем не було вручено позивачеві оскаржувані рішення.

Разом з тим, до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшло клопотання Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві від 20.09.2021 про залишення позовної заяви без розгляду.

В обґрунтування заяви зазначено, що Головним управлінням листом від 14.12.2020 за № 06.6/19957 направлено ФОП ОСОБА_1 рішення № 288, 289, 290, 291, 292, 293, 294, 295 від 08.12.2020 на адресу: 04107, місто Київ, вул. Печенізька, будинок 34.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань, місцезнаходження ФОП ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) АДРЕСА_1 , саме цю адресу позивач зазначає у своєму позові як місцезнаходження та адресу для листування.

В силу приписів статті 7 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.

Відповідач вказує, що зміна позивачем фактичного місця проживання (без зміни відомостей в Єдиному державному реєстрі) та факт отримання рішень про накладання штрафів батьками позивача не є об`єктивними причинами пропуску строку звернення до суду.

Тобто, у позивача відсутні будь-які об`єктивні та незалежні від його волі обставини, що зумовили б пропуск ним строку звернення до суду, а також позивачем не наведено в заяві про поновлення строків жодних законних обґрунтувань та не надано жодних доказів щодо неможливості подачі відповідної заяви до суду раніше, а саме в строки передбачені статтею 122 КАС України.

При цьому, поважними причинами вважаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Такі дії позивача свідчать про зловживанням ФОП ОСОБА_1 наданих йому законом прав, в той час коли встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій.

Відповідач переконаний, що ОСОБА_1 мав можливість своєчасно реалізувати право на звернення до суду, а наведені обставини в заяві про поновлення строків нічим необґрунтовані.

Вирішуючи питання дотримання позивачем строку на звернення до суду з цим позовом суд відмічає таке.

За приписами ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту наведених норм слідує, що для звернення до адміністративного суду з позовом встановлено шестимісячний строк і цей строк обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Суд зазначає, що поважними причинами, що зумовили пропуск строку звернення до суду, визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами, які не дозволяють вчасно реалізувати право на судовий захист.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Суд звертає увагу на те, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Необхідно зауважити на тому, що інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків, не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направленні на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права та інтереси інших учасників правовідносин.

Законодавче обмеження строку звернення до суду з позовом, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду з відповідним позовом.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд судді.

Дана позиція суду узгоджується з постановою Верховного Суду від 31 березня 2020 року по справі № 807/235/16 (адміністративне провадження № К/9901/49805/18).

Так, позивач вказує, що фактично отримав копії оскаржуваних рішень 05.04.2021 за актом, складеним між ним та батьками про отримання документів.

Відповідно до п. 91 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, поштові відправлення, поштові перекази доставляються оператором поштового зв`язку адресатам на поштову адресу або видаються/виплачуються в об`єкті поштового зв`язку.

Пунктом 99 Правил надання послуг поштового зв`язку визначено, що рекомендовані поштові відправлення, у тому числі рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, повідомлення про надходження електронних поштових переказів, які не були вручені під час доставки, повторні повідомлення про надходження реєстрованих поштових відправлень (крім зазначених в абзаці четвертому пункту 93 цих Правил), поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час вручення в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - повнолітньому члену сім`ї за умови пред`явлення документа, що посвідчує особу, а також документа, що посвідчує родинні зв`язки з адресатом (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо), чи рішення органу опіки і піклування про призначення їх опікунами чи піклувальниками.

У разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї до абонентської поштової скриньки адресата вкладається повідомлення про надходження зазначеного реєстрованого поштового відправлення, поштового переказу, рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржувані рішення направлено позивачу поштою за адресою: АДРЕСА_2 , разом з супровідним листом від 14.12.2020 № 06.6/19957, про що свідчить фіскальний чек № ПН55 від 15.12.2020 (№ 921).

Відповідачем надано копію рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 921, яким підтверджується, що поштовий лист вручено особисто 28.12.2020.

Як вбачається з акту приймання-передачі від 05.04.2021 мати позивача - ОСОБА_2 передала ОСОБА_1 документи, що надійшли поштою, а саме оскаржувані рішення від 08.12.2020 № 288, № 289, № 290, № 290, № 291, № 292, № 293, № 294, 295. При цьому суд відмічає, що ОСОБА_2 не передала самого поштового листа, опису вкладення у цінний лист та додатків: супровідного листа, рішень про зупинення розповсюдження реклами № 008 та № 009 від 08.12.2020.

Враховуючи, що у акті приймання-передачі від 05.04.2021 зазначено про передачу оскаржуваних рішень, а не рекомендованого листа № 921, вбачається, що зі вмістом листа член сім`ї позивача була ознайомлена, а сам лист вважається належним чином врученим члену сім`ї позивача 28.12.2020, що проживає за адресою його місця реєстрації.

В свою чергу, неможливість отримання вказаного листа особисто позивач пов`язує зі зміною місця проживання у зв`язку з захворюванням коронавірусною інфекцією (СOVID-19), однак жодних доказів хвороби та самоізоляції членів сім`ї ним не надано, а тому не доведено наявності об`єктивної неможливості звернутись з цим позовом до суду у визначений законом строк.

За приписом ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Отже, позивач міг та повинен був дізнатись про порушення своїх прав, інтересів оскаржуваними рішеннями після отримання 28.12.2020 членом сім`ї листа № 921 за місцем своєї реєстрації, разом з тим, до суду позивач звернувся лише у серпні 2021 року, тобто з очевидним пропущенням шестимісячного строку, без наявності поважних причин пропуску такого строку.

У статті 123 КАС України передбачено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 240 КАС України встановлено, суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно ч. 3, 4 ст. 240 КАС України, про залишення позову без розгляду суд постановляє ухвалу. Ухвала суду про залишення позову без розгляду може бути оскаржена. Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.

Отже, суд вважає, що підстави поновлення строку звернення до суду, які вказані позивачем у заяві про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, є неповажними, а заява про поновлення строку для звернення до адміністративного суду є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Таким чином, зважаючи на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви відповідача про залишення позову без розгляду.

Керуючись частиною третьою статті 123, пунктом 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні заяви фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду - відмовити.

2. Клопотання Головного управління Держпродспоживслужби у м. Києві від 20.09.2021 про залишення позовної заяви без розгляду - задовольнити.

3. Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 у справі № 640/22664/21 залишити без розгляду.

Ухвала, відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України, набирає законної сили з моменту підписання та може бути оскаржена.

Суддя К.С. Пащенко