Справа № 160/4338/21
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

08 грудня 2022 року

м. Київ

справа №160/4338/21

адміністративне провадження № К/990/330/22

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Соколова В.М.,

суддів: Загороднюка А.Г., Єресько Л.О.,

розглянувши клопотання Державного бюро розслідувань та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про закриття касаційного провадження у справі № 160/4338/21 за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Державне бюро розслідувань, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

УСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві (далі - ТУ ДБР у м. Полтаві, відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати наказ Директора ТУ ДБР у м. Полтаві від 24 лютого 2021 року № 15-о про припинення державної служби та звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Полтаві, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису;

- поновити ОСОБА_1 на посаді слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Полтаві, або, у разі її ліквідації на день ухвалення судового рішення, на посаду слідчого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Полтаві, з аналогічними функціональними обов`язками;

- стягнути з ТУ ДБР у м. Полтаві на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з указаними судовими рішеннями, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.

Ухвалою від 24 січня 2022 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 160/4338/21.

26 вересня та 03 жовтня 2022 року до Суду надійшли клопотання ДБР та ТУ ДБР у м. Полтаві відповідно про закриття касаційного провадження на підставі пунктів 4, 5 частини першої статті 339 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

В обґрунтування поданих клопотань відповідачі покликаються на те, що підставою відкриття касаційного провадження, з-поміж іншого, слугувала відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування підпункту 4 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 03 грудня 2019 року № 305-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (далі - Закон № 305-ІХ). Водночас, 01 вересня 2022 року Верховний Суд у справі № 160/4335/21 ухвалив постанову, в якій сформував висновок щодо застосування указаної норми права у подібних правовідносинах. У зв`язку із цим відповідачі уважають, що наявні підстави для закриття касаційного провадження на підставі пункту 4 частини першої статті 339 КАС України.

Окрім того, у клопотаннях заявники вказують, що касаційне провадження у цій справі також відкрите Верховним Судом з підстави неврахування судом апеляційної інстанції в оскаржуваному рішенні висновку щодо застосування частини третьої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII) у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі № 140/6353/20. Проте відповідачі стверджують, що наявні підстави для закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України, оскільки правовідносини у справах № 160/4338/21 та № 140/6353/20 не є подібними.

06 грудня 2022 року до суду касаційної інстанції від ДБР надійшли додаткові пояснення у справі, в яких третя особа зазначає про відсутність підстав для відступу від висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 липня 2021 року у справі № 640/11024/20, у зв`язку із чим просить закрити касаційне провадження у справі № 160/4338/21.

Дослідивши наведені у клопотаннях доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Касаційне провадження у цій справі було відкрите 24 січня 2022 року з підстав, визначених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.

Передумовою для відкриття касаційного провадження за пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України слугували обґрунтування позивача щодо неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій підпункту 4 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 305-ІХ за відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах.

01 вересня 2022 року Верховний Суд у справі № 160/4335/21 ухвалив постанову, в якій сформував висновок щодо застосування підпункту 4 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 305-ІХ у подібних правовідносинах. Так, згадана справа стосувалася звільнення слідчого ТУ ДБР у м. Полтаві у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису. Заявником касаційної скарги у справі № 160/4335/21 також був позивач і доводами його касаційної скарги, з-поміж іншого, були обґрунтування щодо відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування підпункту 4 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 305-ІХ у подібних правовідносинах.

За результатами оцінки вказаних доводів Верховний Суд сформував висновок про те, що слідчі ДБР після набрання чинності Законом № 305-ІХ не продовжують здійснювати свої повноваження навіть у разі визначення посади слідчого як посади рядового і начальницького складу, а лише здійснюють свої повноваження до дня їх звільнення або припинення повноважень на посаді, а зайняття посади особи рядового і начальницького складу в ДБР здійснюється за результатом відповідного конкурсу.

У свою чергу, згідно з пунктом 4 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові вже викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку). Якщо ухвала про відкриття касаційного провадження мотивована також іншими підставами, за якими відсутні підстави для закриття провадження, касаційне провадження закривається лише в частині підстав, передбачених цим пунктом.

З цієї норми процесуального закону можна виснувати, що касаційне провадження підлягає закриттю у випадку, якщо до його відкриття Верховний Суд у своїй постанові вже викладав відповідний висновок. Водночас, викладення такого висновку після відкриття касаційного провадження не створює підстав для його подальшого закриття.

Тож оскільки на день відкриття касаційного провадження у розглядуваній справі - 24 січня 2022 року висновок Верховного Суду щодо застосування підпункту 4 пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 305-ІХ у подібних правовідносинах не був сформований, то підстави для застосування пункту 4 частини першої статті 339 КАС України відсутні.

Водночас, колегія суддів вбачає слушними обґрунтування відповідачів щодо наявності підстав для закриття касаційного провадження на підставі пункту 5 частини першої статті 339 КАС України.

Так, обґрунтовуючи наявність підстав касаційного оскарження за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, ОСОБА_1 посилається на неправильне застосування судами попередніх інстанцій частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII у зв`язку з неврахуванням висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові від 15 липня 2021 року у справі № 140/6353/20.

Водночас, умовою для перегляду Верховним Судом судових рішень в адміністративних справах з вказаної нормативної підстави є їх невідповідність викладеному у постанові Верховного Суду висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

Невідповідність правозастосовному висновку Верховного Суду (висловленому за наслідками розгляду (іншої) справи у касаційному порядку) матиме місце тоді, коли суд (суди) попередніх інстанцій, розглядаючи справу за схожих предмета спору, підстав позову, обставин справи та правового регулювання спірних правовідносин дійшов (дійшли) протилежних висновків щодо суті заявлених вимог, застосувавши норму права по-іншому, аніж це роз`яснив суд касаційної інстанції (в іншій подібній справі).

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.

Проаналізувавши правову позицію Верховного Суду у справі № 140/6353/20 у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та правовим регулюванням спірних правовідносин у цій справі на предмет їх подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскарженого рішення суду апеляційної інстанції по суті, колегія суддів зазначає таке.

Предметом спору у справі № 140/6353/20 було питання правомірності наказу про звільнення державного службовця на підставі пункту 4 частини 1 статті 83, пункту 1 частини 1 статті 87 Закону № 889-VIII, пункту 1 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України, у зв`язку з реорганізацією митного органу.

За результатами касаційного перегляду справи № 140/6353/20 Верховний Суд у постанові від 15 липня 2021 року дійшов висновку про необхідність застосовування до спірних правовідносин, що виникли після 13 лютого 2020 року, саме норм спеціального законодавства - Закону № 889-VIII, а не КЗпП України. Однак ураховуючи задоволення позовних вимог судами попередніх інстанцій та поновлення державного службовця на посаді, Верховний Суд вказав про таку можливість роботодавця лише за наявності вакантних посад. Проте, дана обставина судами першої та апеляційної інстанцій встановлена не була.

У зв`язку із цим Верховний Суд у справі № 140/6353/20 не прийняв нового рішення, формуючи правовий висновок, а направив її на новий розгляд до суду першої інстанції внаслідок недотримання судами принципу офіційного з`ясування всіх обставин справи під час дослідження зібраних у справі доказів, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, висновки Суду у справі № 140/6353/20 зроблені виходячи з конкретних, встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи, та ґрунтуються на їх аналізі та оцінці у межах конкретних правовідносин сторін.

Натомість, у справі № 160/4338/21 предметом спору є звільнення ОСОБА_1 з посади слідчого першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) слідчого управління ТУ ДБР у м. Полтаві, у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок затвердження структури та змін до штатного розпису. При цьому в даному випадку скорочення посади позивача відбулося у зв`язку з її заміщенням посадою рядового і начальницького складу, з огляду на особливості служби в ДБР.

З наведеного висновується, що правовідносини у справах № 140/6353/20 і № 160/4338/21 відрізняються суб`єктним складом учасників, особливостями правового регулювання та умовами застосування правових норм, а саме часом, місцем, підставами виникнення і припинення правовідносин.

Колегія суддів зауважує, що висновки, викладені у постановах Верховного Суду перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи.

Аналізуючи зміст постанови Верховного Суду від 15 липня 2021 року у справі №140/6353/20, на яку посилається позивач у касаційній скарзі, колегія суддів констатує, що вона стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин у цьому касаційному провадженні, тому не може слугувати прикладом неправильного застосування судами норм права при ухваленні судових рішень, щодо яких подано касаційну скаргу в цій справі, у розумінні пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України.

За правилами пункту 5 частини першої статті 339 КАС України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Відповідно до частини другої статті 339 КАС України про закриття касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу.

Ураховуючи вищенаведене, касаційне провадження, відкрите за касаційною скаргою ОСОБА_1 з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, підлягає закриттю.

Щодо наведених у додаткових поясненнях ДБР від 06 грудня 2022 року доводів про наявність підстав для закриття касаційного провадження у зв`язку з відсутністю підстав для відступу від уже сформованої та сталої практики Верховного Суду в аналогічних спорах, колегія суддів зазначає наступне.

Виключні підстави для закриття касаційного провадження визначені у частині першій статті 339 КАС України.

Водночас наведені ДБР підстави для закриття касаційного провадження не відповідають підставам, визначеним частиною першою статті 339 КАС України, та зводяться до незгоди із аргументами позивача наведеними у касаційній скарзі щодо обґрунтування підстави касаційного оскарження за пунктом 2 частини четвертої статті 328 КАС України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що Бюро скористалося свої правом на подання відзиву на касаційну скаргу та додаткових пояснень, у яких викладено заперечення щодо доводів касаційної скарги.

Колегія суддів зауважує, що касаційний перегляд оскаржуваних судових рішення здійснюється з урахуванням вимог статті 341 КАС України та передбачає здійснення перевірки повноти з`ясування судами попередніх інстанцій встановлених фактичних обставин справи, правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права.

Доводи ДБР, викладені у відзиві на касаційну скаргу та продубльовані у додаткових поясненнях від 06 грудня 2022 року, будуть перевірені під час касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень у справі № 160/4338/21.

Таким чином клопотання відповідачів про закриття касаційного провадження у справі №160/4338/21 підлягають частковому задоволенню.

Керуючись статтями 248, 339 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання Державного бюро розслідувань та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про закриття касаційного провадження у справі № 160/4338/21 задовольнити частково.

Касаційне провадження № К/990/330/22, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 160/4338/21, - закрити.

Відмовити у задоволенні клопотань Державного бюро розслідувань та Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві про закриття касаційного провадження № К/990/330/22, відкритого з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 липня 2021 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 листопада 2021 року у справі № 160/4338/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.М. Соколов

А.Г. Загороднюк

Л.О. Єресько ,

Судді Верховного Суду