Справа № 500/4038/22
Суддя: Дерех Надія Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/4038/22

08 грудня 2022 рокум.Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючого судді Дерех Н.В.

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі, позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (надалі, відповідач), в якому просив визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу роботи державної служби період з 18.11.1980 року по 17.02.2022 року та застосування до заробітку для обчислення пенсії довідку про складові заробітної плати №01-3/169 від 23.02.2022 року, зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи державної служби період з 18.11.1980 року по 17.02.2022 року, застосування до заробітку для обчислення пенсії довідку про складові заробітної плати №01-3/169 від 23.02.2022 року та провести перерахунок та виплату пенсії з 01.03.2022 року, з урахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.05.2022 звернувся до відповідача із заявою, в якій просив перерахувати розмір пенсії, врахувавши весь стаж державного службовця а також врахувати довідку про інші складові заробітної плати за місяць, що передує місяцю звернення від 23.02.2022 року №01-3/169, врахувавши зазначені суми: середньорічному розмірі, а надбавку за інтенсивність праці - за місяць, як повний місяць. Позивач зазначає, що до заяви була подана додатково довідка від 08.04.2022 за №01-2/239. Однак, листом від 06.06.2022 року за №2091-2159/Н-02/8-1900/22, відповідач відмовив у проведенні перерахунку пенсії мотивуючи тим, що оскільки у позивача відсутній стаж державної служби (20 років), то право на врахування довідки від 23.02.2022 року №01- 3/169 у позивача відсутнє. Позивач, вважаючи таку відмову протиправною, тому звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою суду від 09.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Даною ухвалою відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позовну заяву.

Представник відповідача подав до суду відзиву на позовну заяву, в якому заперечив проти позовних вимог, просив відмовити у задоволенні позову повністю. Зокрема, відповідач вважає, що період роботи з 18.11.1980 по 31.12.2004 року неможливо зарахувати до стажу державної служби, у зв`язку з відсутністю відомостей про присвоєння рангу державного службовця, відповідно до займаної посади державної служби. Просить врахувати, що згідно пункту 14 трудової книжки НОМЕР_1 (Наказ від 12.01.2005 року), ОСОБА_2 прийнято присягу та присвоєно 11 ранг державного службовця, тому відповідач вважає, що саме з цієї дати зараховується стаж державної служби. Також, на думку представника відповідача, період роботи позивача з 01.05.2016 по 17.02.2022 для обчислення пенсії, відповідно до статті 37 Закону від 19.12.1993 № 3723-ХІІ, не враховуються, оскільки пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 № 889-VIII, який 01.05.2016 набрав чинності чітко визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Крім цього, відповідач просить врахувати, що оскільки за матеріалами пенсійної справи у позивача менше як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, тому для обчислення пенсії із складових заробітної плати за місяць, що передує місяцю звернення немає правових підстав. Додатково зазначив, що розмір пенсійної виплати обчислено в розмірі 60% заробітку з суми 15300 грн. (із врахуванням посадового окладу, надбавки за ранг та вислуги років).

Частиною п`ятою ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки клопотань у розумінні вказаної статті до суду не надходило, розгляд даної справи здійснюється за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.

Судом встановлено, що з 23.02.2022 позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу".

20.05.2022 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якій просив перерахувати розмір пенсії, врахувавши весь стаж державного службовця, а також врахувати довідку про інші складові заробітної плати за місяць, що передує місяцю звернення від 23.02.2022 №01-3/169, врахувавши зазначені суми: матеріальну допомогу в середньорічному розмірі, а надбавку за інтенсивність праці - за місяць, як повний місяць.

Листом від 06.06.2022 за №2091-2159/Н-02/8-1900/22 відповідач відмовив позивачу, зсилаючись на те, що пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства; інших підстав для проведення перерахунку пенсійної виплати позивачу, на даний час немає. Відповідачем також рекомендовано для проведення перерахунку пенсії долучити довідку про розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд, починаючи з 01.05.2016.

Не погоджуючись з такою відмовою, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Частиною першою статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

01 травня 2016 року набрав чинності Закон України "Про державну службу" № 889-VIII від 10.12.2015 року (надалі, Закон № 889-VIII), у якому передбачені певні особливості пенсійного забезпечення державних службовців, зокрема, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII визнано, що втратив чинність Закон України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року (надалі, Закон № 3723-ХІІ), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу, якими передбачено право державних службовців, за певних умов, на призначення пенсії за віком відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.

Відповідно до частини першої ст. 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини 1 статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі, стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Тобто, до 01.05.2016 року (дата набрання чинності Закону № 889-VIII) право на пенсію державного службовця мали особи, які: а) досягли певного віку (62 роки для чоловіків, 60 років для жінок) та мають передбачений законодавством страховий стаж; б) мали стаж державної служби не менш як 10 років, та на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців; а також особи, які мали не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Після 01.05.2016 року, відповідно до ст. 90 Закону № 889-VIII, пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

При цьому, законодавець визначив певні умови, за дотримання яких у осіб зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII.

Так, відповідно до п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених ст. 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Попереднього Закону у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Згідно з п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статті 25 попереднього Закону "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 попереднього Закону в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VIII передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Водночас, для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, стаття 37 Закону № 3723-XII передбачає додаткові умови для наявності права на призначення пенсії державного службовця: певний вік і страховий стаж.

Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII після 01.05.2016 року є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою ст. 37 Закону № 3723-XII та Прикінцевих та перехідних положень Закону № 889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 822/524/18, у постанові Верховного Суду від 02.04.2020 у справі № 687/545/17.

При цьому, п. 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 № 229 передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII.

Пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" № 889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Таким чином, суд вважає, що обчислення стажу державної служби позивачу слід здійснювати у відповідності до законодавства, що було чинним на момент набуття ним відповідного стажу, а саме відповідно до Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 року та Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283.

Статтею 62 Закону № Закону України Про пенсійне забезпечення №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 3, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Постанова № 637), за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_2 позивач працював: з 18.11.1980 року по 30.09.1988 року - інженером технічного відділу та старшим інженером технічного відділу Тернопільського обласного управління лісового господарства та лісозаготівель; з 03.10.1988 року по 07.05.1991 року - інженером виробничо-технічного відділу, старшим інспектором державної лісової інспекції Державного лісогосподарського об`єднання "Тернопільліс"; з 08.05.1991 року 01.08.1991 року - інспектором держлісінспекції, інженером промислового виробництва Державного лісогосподарського об`єднання "Тернопільліс"; з 03.11.1993 року по 31.12.2004 року - інженером по реалізації, начальником відділу лісозаготівель товарів народного споживання, та головним інженером держлісгоспоб`єднання в Державному лісогосподарському об`єднанні "Тернопільліс"; з 12.01.2005 року по 11.07.2007 року - начальником відділу лісових ресурсів Тернопільського обласного управління лісового господарства; з 12.07.2007 року по 03.02.2013 року - завідувачем сектора лісових ресурсів, завідувачем сектору технічної політики та промислової діяльності Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства; з 04.02.2013 року по 17.02.2022 року - начальником відділу лісових ресурсів і технічної політики, начальником відділу лісових ресурсів та економіки, заступником начальника-головним інженером Тернопільського обласного управління лісового та мисливського господарства.

Поряд з цим, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає про те, що позивачу пенсія перерахована та виплачується відповідно до вимог чинного законодавства та наявного стажу державної служби 11 років 03 місяці 20 днів, що дало право позивача на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", з 23.02.2022.

При цьому, відповідачем не зараховано до стажу державної служби період з 18.11.1980 по 17.02.2022 мотивуючи тим, що: період роботи з 18.11.1980 по 31.12.2004 року не можливо зарахувати до стажу державної служби, у зв`язку з відсутністю відомостей про присвоєння рангу державного службовця, відповідно до займаної посади державної служби; період роботи позивача з 01.05.2016 по 17.02.2022 для обчислення пенсії, відповідно до статті 37 Закону від 19.12.1993 № 3723-ХІІ, не враховуються, оскільки пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону від 10.12.2015 № 889-VIII, який 01.05.2016 набрав чинності, чітко визначено, що для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених ст.25 Закону України "Про державну службу" №3723 та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до ст.37 Закону України "Про державну службу" №3723 в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Відповідач вважає, що оскільки згідно пункту 14 трудової книжки НОМЕР_1 Наказом від 12.01.2005 ОСОБА_1 прийнято присягу та присвоєно 11 ранг державного службовця, тому саме з цієї дати зараховується стаж державної служби.

Однак, суд зазначає, що у відповідності до п.3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів №43, від 15.01.2005, до стажу державної служби також зараховується час роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів державних лісогосподарських об`єднань Міністерства лісового господарства та державних лісогосподарських об`єднань Державного комітету лісового господарства.

Крім цього, згідно наказу від 15.01.2005 року №31-К "Про встановлення надбавки за стаж державної служби", станом на 15.01.2005 року у позивача наявний стаж державної служби 24 роки 1 місяць 27 днів.

Як вбачається із довідки про складові заробітної плати позивача №01-3/168 від 23.02.2022, яку відповідачем застосовано для обчислення пенсії, позивачу встановлено надбавку за вислугу років (50%) за стаж державної служби 41 років.

Доказів визнання зазначених вище довідки та наказу недійсними судом не здобуто та учасниками справи суду не подано, отже суд вважає зазначені докази належними та такими, що підтверджують обставини даної справи.

Отже, на думку суду, матеріалами даної справи підтверджено стаж державної служби позивача в період роботи з 18.11.1980 року по 17.02.2022 року.

Також, відповідач в оскаржуваній відмові зазначає про те, що пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" обчислено в розмірі 60% заробітку із врахуванням посадового окладу, надбавки за ранг, вислуги років, який становить 15300,00 грн; при обчисленні стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців враховані всі періоди згідно записів трудової книжки.

Суд враховує те, що разом із заявою від 20.05.2022 позивачем подано відповідачу довідку №01-2/239 від 08.04.2022 за формою, затвердженою Постановою правління Пенсійного фонду України 17.01.2017 №1-3.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1465а15), суд при прийнятті рішення повинен визначити такий спосіб відновлення порушеного права, який є ефективним та який виключив би подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, суд вважає, що для відновлення порушеного права позивача слід зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до стажу державної служби період роботи з 18.11.1980 року по 17.02.2022 року та провести перерахунок та виплату пенсії, з врахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за №01-3/169 від 23.02.2022 року, починаючи з дати призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з врахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що даний позов підлягає до задоволення повністю. Сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, позивач просив понесені позивачем документально підтвердженні судові витрати на правничу допомогу - 5000,00 грн. стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" від 05.07.2012 №5076-VI визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, суд при вирішенні питання про розподіл судових витрат враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.

Вирішуючи питання наявності підстав для стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує також правові висновки, викладені у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.02.2020 у справі №280/1765/19. Зокрема, Верховний Суд вказав, що на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000,00 грн. позивач подав до суду Договір про надання правничої допомоги №21/2 від 30.03.2022, квитанцію до прибуткового касового ордера №1031349 від 30.03.2022.

При цьому, позивач вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи, а розмір фактичний, неминучий та підтверджується належними, допустимими та достатніми доказами.

Однак, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування при новому розгляді справи у розмірі 5000,00 грн. є надмірною та неспівмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг.

Суд враховує, що розгляд даної справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дана категорія справ є поширеною, судова практика сформована судами, а додатки до позовної заяви були в позивача.

Тому, аналіз правових підстав та підготовка позовної заяви не потребують витрат часу таких, як про це зазначає представник позивача.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі/West Alliance Limited проти України від 23.01.2014, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 у справі Лавентс проти Латвії (Lavents v. Latvia, заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на надання правової допомоги адвокатом, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним чи необґрунтованим щодо іншої сторони спору.

Виходячи з вищенаведеного, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів, суд приходить до переконання про недотримання вимог частин третьої, п`ятої статті 134 КАС України, а тому, з урахуванням критерію співмірності зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом виконання відповідних робіт, стягнута має бути сума витрат, пов`язаних з новим розглядом справи, на професійну правничу допомогу в розмірі 500,00 грн.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області оформлену листом 06.06.2022 №2091-2159/Н-02/8-1900/22 щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу роботи державної служби період з 18.11.1980 року по 17.02.2022 року та застосування до заробітку для обчислення пенсії довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за №01-3/169 від 23.02.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу державної служби період роботи з 18.11.1980 року по 17.02.2022 року та провести перерахунок та виплату пенсії, з врахуванням довідки про складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державної служби, і яка на момент виходу на пенсію не займає посади державної служби за №01-3/169 від 23.02.2022 року, починаючи з дати призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з врахуванням раніше виплачених сум.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. сплаченого судового збору та 500 (п`ятсот) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено та підписано 08 грудня 2022 року.

Копію рішення надіслати учасникам справи.

Реквізити учасників справи:

позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 );

відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3,м. Тернопіль,46001 ).

Головуюча суддя Дерех Н.В.