Справа № 240/14922/22
Суддя: Окис Тетяна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Житомирський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Окис Т.О., розглянувши у порядку письмового провадження заяву про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ТовариствА з обмеженою відповідальністю "Житомир-Агро-Інвест" до Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області, Державної податкової служби України про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити дії,
У липні 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Житомир-Агро-Інвест» (далі позивач, ТОВ «Житомир-Агро-Інвест») звернулося до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом про визнання протиправними та скасування рішень Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Житомирській області) про відмову в реєстрації податкових накладних та зобов`язання Державної податкової служби України (далі відповідач, ДПС України) їх зареєструвати.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ДПС у Житомирській області від 28 червня 2022 року №6974387/40307316 про відмову ТОВ «Житомир-Агро-Інвест» в реєстрації податкової накладної №10 від 13 січня 2022 року та №6974388/40307316 про відмову в реєстрації податкової накладної №14 від 15 лютого 2022 року і зобов`язано ДПС України зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних зазначені податкові накладні датою їх фактичного подання.

05 грудня 2022 року позивач подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн., яке отримана судом 06 грудня 2022 року.

Згідно з частиною 9 статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд уважає за можливе розглянути заяву у письмовому провадженні.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для ухвалення додаткового рішення у справі та стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого.

Стаття 252 Кодексу адміністративного судочинства передбачає, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу. Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 252 Кодексу адміністративного судочинства.

Пунктом 1 частини 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частинами 1 та 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною 3 цієї правової норми для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами 1, 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись (частина 9 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України)

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

За правилами оцінки доказів, встановлених статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На обґрунтування заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу позивач надав копію договору про надання правової допомоги №20/3 від 12 квітня 2021 року, додаткової угоди до зазначеного договору від 01 липня 2022 року, довідки про оплату правової (правничої) допомоги адвоката від 01 грудня 2022 року №1.

Пункту 2 Договору про надання правової допомоги №20/3 від 12 квітня 2021 року закріплено, що безпосередній зміст правової (правничої) допомоги адвоката за цим Договором полягає в такому (надалі Доручення):

Консультування, складання заяв та будь-яких інших документів, представництво перед будь-якими особами та надання інших видів правової допомоги у зв`язку з включенням клієнта до плану графіку податкових перевірок на 2021 рік та проведенням такої перевірки, оскарження дій перевіряючих, оскарження (скасування, визнання протиправними тощо) податкових повідомлень рішень та будь-яких інших рішень (вимог тощо) за результатами податкової перевірки як в адміністративному так і судовому порядку.

Відповідно до пункту 4 цього Договору за надання адвокатом правової допомоги за цим Договором, клієнт зобов`язаний виплатити адвокату гонорар (винагороду) та оплатити фактичні витрати, необхідні для виконання цього Договору. Розмір гонорару за окремі види правової допомоги, порядок його обчислення (фіксований розмір, погодинна оплата) визначається (погоджується) сторонами у додаткових угодах до цього Договору. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Остаточний розмір гонорару визначається сторонами в актах виконаних робіт відповідно до часу, витраченого адвокатом на надання правової допомоги. Такі акти сторони зобов`язані складати не пізніше трьох робочих днів після прийняття судом відповідної інстанції судового рішення за результатами розгляду справи або фактичного надання правової допомоги, якщо вона не пов`язана із представництвом у судах.

Згідно Додаткової угоди від 01 липня 2022 року, керуючись пунктом 4 Договору про надання правової допомоги №20/3 від 12 квітня 2021 року сторони погодили наступний розмір гонорару за надання правової договору згідно Договору: фіксований гонорар у розмірі 7000,00 грн за оскарження в судовому порядку в суді першої інстанції рішень Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Житомирській області від 28 червня 2022 року №6974387/40307316 та №6974388/40307316 про відмову в реєстрації податкової накладної №10 від 13 січня 2022 року та №14 від 15 лютого 2022 року та зобов`язання ДПС України зареєструвати датою подання на реєстрацію 30 травня 2022 року в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №10 від 13 січня 2022 року та №14 від 15 лютого 2022 року, складені ТОВ «Житомр-Агро-Інвест».

У вартість гонорару входить підготовка та подання позовної заяви та інших документів по суті справи та процесуальних документів.

Згідно довідки про оплату правової (правничої) допомоги адвоката від 01 грудня 2022 року адвокат отримав у рахунок оплати адвокатського гонорару (винагороди) готівкові кошти у розмірі 7000,00 грн.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі Закон України №5076-VI).

Пунктами 6 та 9 частини 1 статті 1 цього Закону закріплено, що представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Відповідно до статті 19 Закону України №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Відповідно до положень статті 26 Закону України №5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 цього Закону, згідно з якою договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

За приписами частини 3 статті 27 Закону України №5076-VI до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, який у свою чергу, врегульовано главою 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору; за приписами цієї правової норми ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України №5076-VI, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:

(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України №5076-VI);

(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) Адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) Адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України №5076-VI;

(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суд має виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України №5076-VI.

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суд, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, має право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Як убачається зі змісту наданих позивачем документів, а саме копії Договору про надання правової допомоги №20/3 від 12 квітня 2021 року, такий не має жодного відношення до послуг, наданих адвокатом у рамках цієї справи.

Тим часом, надання правової допомоги по оскарженню в судовому порядку в суді першої інстанції рішень Комісії з питань зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних ГУ ДПС у Житомирській області від 28 червня 2022 року №6974387/40307316 та №6974388/40307316 про відмову в реєстрації податкової накладної №10 від 13 січня 2022 року та №14 від 15 лютого 2022 року та зобов`язання ДПС України зареєструвати датою подання на реєстрацію 30 травня 2022 року в Єдиному реєстрі податкових накладних податкові накладні №10 від 13 січня 2022 року та №14 від 15 лютого 2022 року, складені ТОВ «Житомр-Агро-Інвест» передбачено положення Додаткової угоди від 01 липня 2022 року.

Така угода відповідає всім обов`язковим вимогам, закріпленим у Цивільному кодексі України до угод про надання послуг, а також закріпленим у Законі України №5076-VI до договору про надання правової допомоги та передбачає оплату гонорару у фіксованому розмірі, який не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що розмір витрат на правничу допомогу, заявлений до стягнення, підтверджується додатковою угодою від 01 липня 2022 року та довідкою про оплату правової (правничої) допомоги адвоката від 01 грудня 2022 року.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката, а саме представником позивача складена та підписана позовної заяви, засвідчено пакет документів, доданий до неї з дотриманням положень статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України; та понесення ним витрат, а саме довідка про оплату правової (правничої) допомоги адвоката від 01 грудня 2022 року.

Суд також ураховує положення частини 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У відзивах на позов відповідачі жодних заперечень щодо стягнення витрат на правничу допомогу не наводили. Клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги на момент ухвалення додаткового рішення відповідачі не подали.

Суд з огляду на умови договору про надання правової допомоги, враховуючи складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, приходить до висновку, що у цій конкретній справі витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн є реальними, підтвердженими матеріалами справи. Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, суд уважає за необхідне звернути увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», у той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку іншої сторони.

Верховний Суд у додатковій постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 826/841/17 зазначив, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати суб`єкта владних повноважень утримуватися від подачі безпідставних заяв, скарг та своєчасно вчиняти дії, необхідні для поновлення порушених прав та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі №640/18402/19 та від 18 серпня 2022 року у справі №340/323/21.

Доводів відповідачів щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відзиви на позовну заяву не утримують, клопотань про зменшення таких витрат за результатами отримання заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, відповідачі не подали.

З огляду на викладене, враховуючи умови Додаткової угоди, складання і підписання адвокатом всіх процесуальних документів від імені і в інтересах позивача, проведення позивачем оплати на надані адвокатом послуги, суд приходить до висновку, що в цій справі витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. є реальними, підтвердженими матеріалами справи, а тому підлягають відшкодуванню у повному обсязі за рахунок відповідачів.

Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 90, 132, 134, 137, 139, 252, 255, 292, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомр-Агро-Інвест» про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на правничу допомогу задовольнити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Житомирській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомр-Агро-Інвест» судові витрати на правничу допомогу в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомр-Агро-Інвест» судові витрати на правничу допомогу в сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок.

Додаткове рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене протягом 30 днів з дати його ухвалення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Т.О. Окис