Справа № 480/5674/22
Суддя: О.М. Кунець
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 грудня 2022 року Справа № 480/5674/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Кунець О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/5674/22 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів: Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 08.08.2022 № 42-РС в частині звільнення ОСОБА_1 з військової служби у відставку;
- поновити ОСОБА_1 на військовій службі в якості солдата-кулеметника 2-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25.02.2022р., на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022, він був призваний до лав Збройних Сил України по мобілізації у військову частину НОМЕР_1 , що підтверджується копією 2-ї сторінки військового квитка. Служив солдатом-кулеметником 2-го стрілецького відділення 3-го стрілецького взводу 3-ї стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 військової частини НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 10.08.2022 № 162.
10.08.2022 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.08.2022 №42-РС позивача було звільнено у відставку за підпунктом «а» (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі).
Позивач просить суд врахувати, що на сьогодні в Україні продовжує діяти особливий період, тому граничний вік перебування на військовій службі для військовослужбовців рядового складу становить 60 років.
При цьому, позивач звертає увагу суду і на те, що станом на дату зарахування його до лав Збройних Сил України позивачу вже виповнилось 60 років, оскільки він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тобто, позивач не заперечує проти того, що виходячи з вказаних вище приписів законодавства, у 2022 році він вже не міг бути призваний на військову службу, оскільки досяг граничного віку перебування на такій службі.
Натомість, позивач просить суд врахувати, що у 2022 році він б у в призваний на військову службу та успішно проходив службу солдатом понад 5 місяців.
Крім цього, позивач зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 22 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці Збройних Сил України та інших військових формувань, які мають високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнані військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби, н а ї х п р о ха н н я можуть бути залишені на військовій службі п о н а д граничний в і к перебування на військовій службі, встановлений частиною першою цієї статті, на строк до 5 років у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Вказані вище норми свідчать про обов`язок командування перед звільненням солдата у зв`язку з досягненням останнім граничного віку перебування на військовій службі розглянути його рапорт та вирішити питання про можливість залишення військовослужбовця на військовій службі понад граничний вік і довести до відома військовослужбовця результати такого вирішення.
З огляду на вказані вище норми, позивач 08 серпня 2022 року звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з рапортом, в якому висловив прохання про залишення його на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі.
Однак, як зазначає позивач, він не отримав результатів розгляду свого рапорту про залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, що дає позивачу підстави вважати, що таке питання відносно нього взагалі не розглядалось. У разі такого розгляду рапорту звільнення могло б і не відбутись за умови порушення даного питання командуванням та за умови прийняття позитивного рішення комісії військової частини. Тому, на переконання позивача, наказ про його звільнення є передчасним.
Крім цього, посилаючись на п.224 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 та на п. 11.9 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міноборони від 10.04.2009 № 170 , позивач зазначає, що вказаними нормами передбачено особливий порядок звільнення військовослужбовців, які досягли граничного віку перебування на військовій службі, щодо яких позитивне рішення про залишення на військовій службі не приймалось, а саме:
1) таке звільнення має відбутися не раніше ніж на наступний рік після настання обставин, які обумовлюють необхідність вирішення питання про залишення на службі понад граничний вік;
2) відомості про заплановане звільнення мають бути відображені у плані звільнення, про що особисто має бути повідомлено військовослужбовця у письмовій формі.
Оскільки позивача було звільнено в тому ж році, в якому прийнято на службу, а також оскільки ОСОБА_1 не було повідомлено про включення його до плану звільнення, на переконання позивача, є підстави вважати, що такі відомості щодо ОСОБА_1 взагалі відсутні у плані звільнення військової частини.
Тому наказ про своє звільнення позивач вважає таким, що виданий з порушенням встановленого порядку.
Судом було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та запропоновано відповідачам надати відзиві з обґрунтуванням своєї позиції у справі.
22.09.2022р. від відповідачів - В/ч НОМЕР_1 та В/ч НОМЕР_2 надійшли відзиви в яких відповідачі зазначають про те, що приймаючи рішення щодо звільнення позивача відповідачі діяли на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації. Відповідно, наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 08.08.2022р. №42 -РС (по особовому складу) в частині, що стосується звільнення Позивача у відставку за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі, видано в межах повноважень. Таким чином, позовна вимога Позивача щодо скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.08.2022 року № 42-РС (по особовому складу), яким Позивача звільнено у відставку за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі, задоволенню не підлягає.
03.10.2022р. позивачем було подано відповідь на відзиви в якій позивач зазначає про те, що до відзиву відповідачі надали копію рапорту позивача від 08.08.2022р. про бажання проходити подальшу службу. На даному рапорті начальник військової частини зробив такий напис: «Питання залишення на службі не погоджую». Плзивач просить суд врахувати, що його з цим написом ніхто не ознайомлював. Крім цього звертає увагу на те, що з відтиску штемпеля у нижньому правому куті рапорту (Вх. № 546 від 09.08.2022), цей документ міг потрапити на розгляд керівництва не раніше 09.08.2022, натомість наказ про звільнення датований 08.08.2022. Тобто, на переконання позивача, рішення про звільнення ОСОБА_2 було прийнято раніше, ніж розглянуто його рапорт про залишення на службі, що на переконання позивача, також свідчить про передчасність наказу про його звільнення.
12.10.2022р. від В/ч НОМЕР_1 та від В/Ч НОМЕР_2 надійшли заперечення на відповідь на відзив ОСОБА_1 . Так, в своїх запереченнях відповідачі зазначають про те, що 08.08.2022 з Позивачем, у відповідності до приписів керівних документів, що регламентують порядок проходження військової служби, було проведено відповідну бесіду щодо звільнення з військової служби зі складанням Аркушу бесіди. Після проведеної бесіди, Позивачем опрацьовано відповідний рапорт про можливість залишення його на службі понад граничний вік, та приєднано до вказаного Аркушу бесіди. Враховуючи, що 08.08.2022 особою, яка проводила бесіду, а саме, командиром військової частини НОМЕР_1 , одразу після бесіди було отримано рапорт Позивача, тому вказаний рапорт, саме 08.08.2022 і було розглянуто. Про факт розгляду рапорту Позивача свідчить опрацьований наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 08.08.2022 № 42-РС "По особовому складу". Оскільки, опрацювання наказу про звільнення військовослужбовця відбувається на підставі відповідного Подання з додаванням, в тому числі, Аркушу бесіди, тому фактична реєстрація рапорту Позивача 09.08.2022 не може вважатися датою його розгляду, а відповідно, не скасовує самого юридичного факту, як розгляд рапорту саме 08.08.2022. Думка Позивача щодо видання "неправомірного" наказу про його звільнення, на переконання відповідачів, є необґрунтованою та безпідставною. Таким чином, провівши 08.08.2022 відповідну бесіду з Позивачем щодо його звільнення з військової служби, зі складанням Аркушу бесіди, в цей же день також було розглянуто рапорт Позивача командиром військової частини НОМЕР_1 .
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного:
Закон України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992р. за №2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянином України щодо проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частини першої статті 2 Закону № 2232-ХІІ, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і в і к о м громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною другою статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Положеннями частини четвертої статті 2 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 (далі - Положення № 1153), визначено порядок проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та врегульовано питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 22 Закону № 2232-ХІІ граничний вік перебування на військовій службі встановлюється для військовослужбовців, які проходять військову службу під час особливого періоду, з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу - д о 6 0 р о к і в.
На підставі абзацу п`ятого пункту 14.10 розділу XIV Інструкції № 170, військовослужбовці, які досягли граничного віку перебування в запасі та у військовому резерві, підлягають звільненню з військової служби за віком або продовжують проходження військової служби у порядку, визначеному частиною другою статті 22 Закону № 2232-ХІІ та розділом XI Положення № 1153.
Для залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі на строк до п`яти років, пункт 219 розділу XI Положення № 1153 визначає до військовослужбовців вичерпний перелік вимог, а саме, високу професійну підготовку, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, визнання військово-лікарською комісією придатними за станом здоров`я для проходження військової служби.
Абзац другий пункт 219 розділу XI Положення № 1153 упорядковує розгляд питання щодо залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік з урахуванням: потреб Збройних Сил України; рівня командирської (професійної) підготовки; наукового ступеня і вченого звання; бойовий досвід; знання іноземної мови за стандартизованим мовним рівнем не нижче за "мінімально необхідний"; наявність освіти оперативно-тактичного або оперативно-стратегічного рівня (тільки для осіб офіцерського складу).
При цьому, відповідно до пункту 220 розділу XI Положення № 1153, питання про залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік порушується визначеними категоріями, а саме:
- посадовими особами, які мають право видавати накази по особовому складу,
- вищого рівня.
Як зазначають відповідачі у даній справі, відповідно до розпорядження Командування Сил територіальної оборони ЗСУ від 26.07.2022 № 760/1/7286, у військовій частині була проведена робота щодо приведення до вимог керівних документів питань обліку особового складу та порядку проходження військової служби особами віком 60 - 65 років.
Таким чином, питання про залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік фактично було прийнято посадовими особами вищого рівня з урахуванням приписів пункту 219 розділу XI та пункту 225 розділу XII Положення № 1153. Тобто, враховуючи такі чинники як висока професійна підготовка, досвід практичної роботи на займаній ними посаді, потреба Збройних Сил України; рівень командирської (професійної) підготовки; бойовий досвід, тощо, було прийнято рішення про звільнення Позивача з військової служби.
Крім цього, суд погоджується з позицією відповідачів стосовно того, що наявність прохання військовослужбовця про залишення його на військовій службі понад граничний вік, є саме обов`язком відповідного командира про задоволення такого прохання.
Як вбачається із системного аналізу норм розділу XI Положення № 1153, питання про залишення військовослужбовців на військовій службі понад граничний вік порушується, та фактично приймається, посадовими особами, які мають право видавати накази по особовому складу, і вище.
При цьому, слід зазначити, що на даний час, жодним нормативно-правовим актом не передбачено обов`язку щодо доведення до військовослужбовця рішення про непогодження питання його залишення на військовій службі понад граничний вік. Таке рішення відображається в наказі про звільнення такої особи з військової служби, що в свою чергу було доведено до відома Позивача шляхом надання витягу з наказу.
Безпідставним є і посилання Позивача на пункт 12.6. Інструкції № 170, щодо складання Плану звільнення військовослужбовців щорічно до 15 грудня року, що передує року звільнення військовослужбовців з військової служби, оскільки цей пункт вищезгаданої Інструкції набув змін відповідно до наказу Міністерства Оборони України від 19.03.2022 року № 91 Про затвердження Змін до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, та набрав чинності 10.05.2022 року.
По-перше, у попередній редакції Інструкції № 170, яка діяла до 10.05.2022 року, не було передбачено складання Плану звільнення військовослужбовців.
По-друге, відповідно до нової редакції вищезгаданої Інструкції, зокрема пункту 12.6. складання Плану звільнення військовослужбовців відбудеться вперше у поточному році до 15 грудня на наступний рік, у 2021 році цей План не міг бути складений, так як дана вимога була відсутня та Позивач ще не проходив військову службу в Збройних Силах України.
І, по-третє, відповідно до пункту 12.6. Інструкції № 170: ...Посадова особа, у підпорядкуванні якої є військовослужбовці, які виявили бажання звільнитись чи підлягають звільненню з військової служби, не пізніше ніж за чотири місяці до досягнення ними граничного віку перебування на військовій службі чи закінчення строку контракту, зобов`язана здійснити заходи щодо:
розрахунку вислуги років військової служби військовослужбовців;
обстеження військово-лікарською комісією військовослужбовців..
При цьому, беручи до уваги обставини звільнення позивача, суд допускає, що оскільки ОСОБА_1 на момент зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 вже досяг граничного віку перебування на військовій службі це унеможливило виконати вимогу абзацу 3 пункту 12.6. Інструкції № 170 щодо обстеження військово-лікарською комісією військовослужбовців.
Таким чином, зважаючи на досягнення позивачем граничного віку перебування на військовій службі, встановленого Положенням № 1153 та Інструкцією № 170, командиром військової частини НОМЕР_2 було правомірно видано Наказ № 42-РС (по особовому складу) в частині звільнення позивача у відставку за підпунктом " пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" (за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі).
За таких умов, з огляду на вищевказане, приймаючи рішення щодо звільнення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, законами України та іншими нормативно-правовими актами, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія), з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Відповідно, суд дійшов висновку, що наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 08.08.2022 року № 42-РС (по особовому складу) в частині, що стосується звільнення Позивача у відставку за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі , виданий в межах та у спосіб, та на підставі Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Інші обставини наведені позивачем у позовній заяві також не можуть бути підставою для скасування Наказу про звільнення позивача та його поновлення.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Проаналізувавши надані сторонами докази та норми чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що відповідачі, які є суб`єктом владних повноважень, свою позицію довели належним чином. Тоді як позивач не надав належних та допустимих доказів, щодо протиправності рішення відповідача щодо звільнення позивача. Викладені у позовній заяві доводи позивача не спростовують правомірності оскаржуваного рішення.
Отже, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази надані відповідачами на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.08.2022 року № 42-РС (по особовому складу), яким Позивача звільнено у відставку за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі, задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Кунець