Справа № 460/2829/22
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 460/2829/22 пров. № А/857/13122/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Сеника Р.П., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судових засідань Кахнич Г.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі за його позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області, Державної податкової служби України про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

суддя у І інстанції Щербаков В.В.,

час ухвалення рішення 17 год 18 хв,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складення повного тексту рішення 22 серпня 2022 року,

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2022 року ОСОБА_2 звернувся до адміністративного суду із позовом, у якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ Державної податкової служби України (надалі ДПС) «Про звільнення ОСОБА_1 » №37-о від 13 січня 2022 року;

поновити позивача на посаді заступника начальника Головного управління ДПС у Рівненській області (надалі ГУ ДПС);

стягнути з ГУ ДПС на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14 січня 2022 року по дату винесення рішення у справі;

стягнути з ДПС на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 грн.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 460/2829/22 у задоволенні позову було відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив із того, що норми чинного законодавства не містять заборон чи обмежень на розірвання трудового договору за ініціативою працівника чи за згодою сторін під час тимчасової працездатності працівника. Підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади стала заява про звільнення за згодою сторін. Суд критично оцінив доводи позивача про те, що заява про звільнення на підставі частини 2 статті 86 Закону України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII) написана ним під тиском, оскільки матеріали справи не містять відповідних доказів.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено ОСОБА_3 , який просив таке скасувати та задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Свої апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції проігнорував факт відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_1 та наявність психологічного тиску і примусу під час написання заяви на звільнення.

Факт відсутності звернення позивача до правоохоронного органу з приводу вчиненого на останнього тиску не свідчить про факт відсутності на нього тиску, оскільки позивач обрав найбільш ефективний та швидкий спосіб захисту своїх прав через звернення до суду.

Суд першої інстанції протиправно не взяв до уваги заяву ОСОБА_1 про відкликання заяви про звільнення від 12 січня 2022 року з доказами скерування такої до ДПС (накладна кур`єрської служби GrandEX від 12 січня 2022 року №2251433).

У відзивах на апеляційну скаргу позивача ДПС та ГУ ДПС підтримали доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечили обґрунтованість апеляційних вимог та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення..

ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні апеляційного суду підтримали подану апеляційну скаргу доводами, аналогічними до тих, що зазначені у її тексті. Просили скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити позов у повному обсязі.

Представники ДПС та ГУ ДПС у судовому засіданні апеляційного суду у режимі відеоконференції заперечили обґрунтованість вимог апелянта доводами, викладеними у відзивах на апеляційну скаргу. Просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог скаржника, виходячи із такого.

Як безспірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19 серпня 2021 року ОСОБА_2 був призначений на посаду заступника начальника ГУ ДПС.

12 січня 2022 року позивач подав власноручно написану заяву про звільнення із займаної посади з 13 січня 2022 року за угодою сторін.

13 січня 2022 року в.о. начальника ДПС видала наказ №37-о «Про звільнення ОСОБА_1 » із 13 січня 2022 року з посади заступника начальника ГУ ДПС за угодою сторін згідно з частиною 2 статті 86 Закону України «Про державну службу». Підстава: заява ОСОБА_1 , лист- погодження Міністерства фінансів України.

ОСОБА_2 не погодився із своїм звільненням із займаної посади вказаним наказом відповідача та звернувся до адміністративного суду із позовом, що розглядається.

При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до приписів частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях регламентовано приписами Закону України «Про державну службу» (далі Закон №889-VIII).

Припинення державної служби за угодою сторін передбачене приписами статті 86 Закону №889-VIII.

Відповідно до частини 2 статті 86 вказаного Закону державний службовець може бути звільнений до закінчення двотижневого строку, передбаченого частиною першою цієї статті, в інший строк за взаємною домовленістю із суб`єктом призначення, якщо таке звільнення не перешкоджатиме належному виконанню обов`язків державним органом.

Згідно із частиною 3 статті 86 Закону №889-VIII суб`єкт призначення зобов`язаний звільнити державного службовця у строк, визначений у поданій ним заяві, у випадках, передбачених законодавством про працю.

На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи та наданих поясненнях, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки доводів ОСОБА_1 про відсутність у нього наміру звільнятися з державної служби і заява про звільнення за угодою сторін від 12 січня 2022 року не відображала його дійсного волевиявлення та була написана під тиском відповідача.

При наданні оцінки доводам ОСОБА_1 щодо відсутності у нього вільного волевиявлення на написання 12 січня 2022 року заяви про звільнення із займаної посади з 13 січня 2022 року за угодою сторін суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Відповідно до наданих у ході апеляційного розгляду пояснень ОСОБА_1 , 12 січня 2022 року він на телефонний виклик прибув у м. Київ у приміщення Державної податкової служби України. Під час розмови із в.о. голови ДПС ОСОБА_4 на нього останньою було вчинено психологічний тиск з метою спонукання до написання заяви про звільнення із займаної посади заступника начальника ГУ ДПС за частиною 2 статті 86 Закону №889-VIII. При цьому в.о. голови ДПС ОСОБА_4 у своєму кабінеті йому пригрозила, що у випадку відмови він більше не зможе зайти у цей кабінет. Позивач відмовився писати заяву на звільнення, однак не зміг залишити поверх, на якому розташований кабінет голови ДПС, через особливості пропускного режиму та відсутність у нього відповідної перепустки. У подальшому позаштатний радник голови ДПС ОСОБА_5 повторно запропонував йому написати заяву на звільнення, натякаючи на настання негативних наслідків у разі відмови, і він у приймальні таку заяву написав, після чого залишив приміщення установи. Через короткий проміжок часу його телефоном знову було запрошено у приймальню голови ДПС, де він переписав вказану заяву з огляду на необхідність уточнення дати звільнення. Після цього він телефоном зв`язався із своїм адвокатом та власним автомобілем повернувся у м. Рівне, де написав заяву про відкликання своєї заяви про звільнення, яку направив відповідачу засобами кур`єрської доставки «GrandEX» (накладна №2251433).

Проаналізувавши наведені ОСОБА_3 доводи щодо наявності психологічного тиску на нього зі сторони в.о. голови ДПС ОСОБА_4 та позаштатного радника голови ДПС ОСОБА_6 , апеляційний суд зазначає таке.

Як ствердив у ході апеляційного розгляду сам ОСОБА_2 , його спілкування із вказаними особами відбувалося наодинці і сторонні особи не можуть підтвердити зміст самих розмов.

При цьому позивач у ході апеляційного розгляду не навів жодних конкретних обставин, які б давали підстави для висновку про те, що йому зі сторони посадових осіб відповідача були висловлені будь-які погрози чи вчинені інші дії, які б могли реально вплинути на його волевиявлення щодо написання заяви на звільнення за угодою сторін.

Посилання ОСОБА_1 на позбавлення його можливості залишити приміщення Державної податкової служби України, що свідчить про незаконне позбавлення волі, відповідальність за яке передбачена приписами статті 146 Кримінального кодексу України, на переконання апеляційного суду, не слід брати до уваги, оскільки позивач, маючи можливість використання засобів стільникового зв`язку, що ним не заперечується, не повідомляв про такі обставини ні сторонніх осіб, ні правоохоронні органи. Не звертався він до відповідних органів і після залишення приміщення Державної податкової служби України.

Окрім того, апеляційний суд додатково звертає увагу на те, що ОСОБА_2 добровільно повернувся у приймальню голови ДПС для повторного написання заяви про своє звільнення після залишення приміщення відповідача на прохання, передане у телефонному режимі, маючи фізичну можливість цього не робити.

В силу приписів частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» апеляційним судом під час вирішення цього спору враховуються висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 29 жовтня 2020 року при розгляді справи № 826/3388/18, відповідно до яких Законом № 889-VIIІ передбачений механізм реагування державних службовців на спроби вплинути на їх діяльність, у зв`язку з чим звільнення під тиском не може обґрунтовуватися загальним посиланням на некоректну чи незаконну поведінку керівництва.

Разом із тим, на переконання апеляційного суду, можливі висловлювання керівництва про звільнення за недоліки у роботі, що призвело за доводами позивача до його підвищеного емоційно-психологічного стану, не можна вважати примусом до написання заяви на звільнення за уголою сторін чи за власним бажанням.

Водночас апеляційний суд погоджується із думкою суду першої інстанції про те, що угода сторін є самостійною підставою для припинення державної служби, яка обумовлена спільним волевиявленням як державного службовця, так і суб`єкта призначення.

Відтак, анулювання такої домовленості можливе також лише за взаємною згодою сторін і відкликання ОСОБА_3 заяви від 12 січня 2022 року про звільнення із займаної посади 13 січня 2022 року за угодою сторін могло б мати юридичні наслідки лише за наявності на це згоди в.о. голови ДПС.

Попри те, матеріали справи не містять доказів того, що на час винесення оспорюваного наказу ДПС від 13 січня 2022 року №37-о «Про звільнення ОСОБА_1 » у розпорядженні відповідача перебувала заява позивача про відкликання його заяви про звільнення за угодою сторін від 12 січня 2022 року.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що звільнення позивача відбулося у порядку та спосіб, що визначені законодавством про державну службу.

Підсумовуючи наведене, на переконання апеляційного суду, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи фактичних обставин, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи цей публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України немає.

Керуючись статтями 241, 243, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2022 року у справі № 460/2829/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Р. П. Сеник
Н. М. Судова-Хомюк
Постанова у повному обсязі складена 08 грудня 2022 року.