Справа № 160/4360/22
Суддя: Ніколайчук Світлана Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 листопада 2022 року Справа № 160/4360/22
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді суддя суддяНіколайчук С.В. Бухтіяровій М.М., Вроні О.В.,
при секретарі судового засіданняФедуркіній А.В.
позивача представника позивача представника відповідача 1 представника відповідача 2 представник відповідача 3 Завгородня Т.Ж., Яременко Є.І., Олійник А.А., Хмелюк Ю.Ю. не з`явився (повідомлений належним чином)
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача-1: Кабінету Міністрів України, відповідача-2: Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, відповідача-3: Кам`янської районної ради Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
03.03.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач) до Кабінету Міністрів України (далі відповідач-1), Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області (далі відповідач-2), в які позивач просить
- визнати протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо забезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з надання додаткової дотації (субвенції) з державного бюджету до загального фонду відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади на різних рівнях адміністративно-територіального устрою задля ефективного розподілу фінансового ресурсу між місцевими бюджетами, зокрема для фінансового забезпечення та функціонування Кам`янської районної ради Дніпропетровської області у 2021 році;
- стягнути з Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на мою, ОСОБА_1 , користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 531342,23 грн;
- стягнути з Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 01.06.2021 по 01.01.2022 у розмірі 613531,80 грн;
- стягнути з Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 компенсацію у зв`язку із втратою частини доходів у наслідок порушення встановлених строків їх виплати у сумі 3447,50 грн;
- допустити до негайного виконання рішення в межах місячної суми стягнення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.03.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання. Справу призначено до розгляду колегіально: головуючий суддя Ніколайчук С.В., суддя Бухтіярова М.М., суддя Голобутовський Р.З.
14.04.2022 Кам`янською районною військовою адміністрацією Дніпропетровської області (Кам`янською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області) на офіційну електронну адресу суду та 22.04.2022 через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач-2 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обгрунтування правової позиції зазначив, що він не є належним відповідачем у справі, оскільки позивач не перебувала у трудових відносинах з Кам`янською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області, відтак не має підстав для стягнення з нього заборгованості по заробітній платі. Субвенції з Державного бюджету України на утримання Кам`янської районної ради протягом 2021 року Кабінетом Міністрів України не надавались. В травні 2021 року на рахунок районного бюджету Кам`янського району, з якого фінансується районна рада, надійшли вільні залишки коштів бюджетів районних рад реорганізованих Верхньодніпровського, Криничанського та П`ятихатського районів на загальну суму 3 017 600,00 грн, які були повністю перераховані на рахунок Кам`янської районної ради, як юридичної особи. Вказані кошти в сумі 2 230 857,63 грн були використані для розрахунку зі звільненими працівниками районних рад, а 786 742,37 грн призначались на заробітну плату апарату новоствореної Кам`янської районної ради, в якому до вересня 2021 налічувалось 3 посадові особи (голова ради та 2 заступники голови), з вересня 2021 до них доєдналось ще 2 спеціаліста. Цих коштів мало б вистачити на заробітну плату до кінця 2021 року, за умови їх раціонального використання - виплати окладів, доплати за вислугу років, доплати за ранг посадової особи місцевого самоврядування та премії, встановленої у розумних розмірах. Однак 19.02.2021 третя сесія Кам`янської районної ради прийняла рішення за № 23-03/VІІІ «Про внесення змін до рішення районної ради від 22.12.2020 №09-02/VІІІ», в якому встановлено щомісячне преміювання голови районної ради, заступників голови районної ради та заступника голови районної ради, керуючого справами виконавчого апарату районної ради у розмірі 200 відсотків посадового окладу з урахуванням надбавки за виконання особливо важливої роботи або надбавки за високі досягнення у праці, ранг, вислугу років та у межах затвердженого фонду оплати праці. Відповідач-2 вказує, що наявні кошти районної ради, призначені в межах бюджетних асигнувань на виплату заробітної плати до кінця 2021 року, були використані за декілька місяців. Застосування ст. 117 КЗпП України було б обґрунтованим, якби позивач звільнилась із займаної посади та з нею не було здійснено повного розрахунку при звільненні. Що стосується компенсації втрати частини доходів внаслідок порушення їх виплати, відповідач-2 вказує, що вказане порушення строків виплати відбулось, в тому числі, частково з вини позивача, який є невід`ємною частиною керівництва Кам`янської районної ради і має певний вплив на процес ухвалення рішень. Всі наведені в позовній заяві розрахунки і суми бюджетних коштів, які позивач бажає стягнути з відповідачів, є некоректними, не відповідають дійсності, вводять учасників процесу в оману, оскільки базуються на підсумку нарахованої за 8 місяців заробітної плати, який є помилковим в бік збільшення. Зазначає, що позивачем не доведено наявність моральної шкоди.
14.04.2022 Кам`янською районною військовою адміністрацією Дніпропетровської області на офіційну електронну адресу суду направлено клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.04.2022 клопотання Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про розгляд справи № 160/4360/22 у судовому засіданні з повідомленням та за участі сторін повернуто без розгляду.
22.04.2022 на електронну адресу суду надійшло клопотання Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про розгляд справи № 160/4360/22 у судовому засіданні з повідомленням та за участі сторін.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2022 замінено члена колегії суддю Голобутовського Р.З. через перебування у відпустці на суддю Врону О.В.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.04.2022 відмовити у задоволенні клопотання Кам`янської районної державної адміністрації Кам`янської районної військової адміністрації Дніпропетровської області про розгляд справи № 160/4360/22 у судовому засіданні з повідомленням та за участі сторін в судовому засіданні.
17.05.2022 відповідачем-1 подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає та просив суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування правової позиції зазначив, що бюджетний запит подається до Міністерства фінансів України не Кабінетом Міністрів України, а головними розпорядниками бюджетних коштів, які мають забезпечити своєчасність, достовірність та зміст поданих до Міністерства фінансів України бюджетних запитів. Натомість Кабінет Міністрів України розглядає підготовлений Міністерством фінансів України проект Закону про Державний бюджет України, що відповідає приписам статті 37 Бюджетного кодексу України, відповідно до якої Міністерство фінансів України подає Кабінету Міністрів України для розгляду проект Закону про Державний бюджет України та вносить пропозиції щодо термінів і порядку розгляду цього проекту в Кабінеті Міністрів України. Питання розробки проектів Закону про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечення виконання затвердженого Верховною Радою України державного бюджету України віднесено до компетенції Міністерства фінансів України. Внесенню змін до Державного бюджету України передує наявність ряду чинників, а сам процес розроблення проекту Державного бюджету України та змін нього є спільною діяльністю багатьох відомств, на які покладені завдання координувати діяльність учасників бюджетного процесу. Позивачем не доведено факти невиправданої бездіяльності Кабінету Міністрів України, причинний зв`язок між протиправною бездіяльністю і заподіяною шкодою. У зв`язку з цим відповідач-1 вважає, що в діях Уряду України відсутній склад цивільного правопорушення, а тому в задоволенні позовної вимоги про стягнення з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 92 530,50 грн. слід відмовити. У зв`язку з ненаданням доказів на підтвердження понесених позивачем судових витрат та враховуючи, що позивач є суб`єктом владних повноважень, відповідач-1 вважає, що судові витрати у справі № 160/4360/22 не підлягають розподіленню, а сама вимога про стягнення з Кабінету Міністрів України усіх судових витрат є необґрунтованою, безпідставною, а тому такою, що не підлягає до задоволення.
17.05.2022 від представника Кабінету Міністрів України надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.05.2022 подальший розгляд адміністративної справи № 160/4360/22 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 21.06.2022.
21.06.2022 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшла уточнена позовна заява, в якій останній просить:
- визнати бездіяльність Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області щодо забезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з надання додаткової дотації (субвенції) з державного бюджету до загального фонду відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади на різних рівнях адміністративно- територіального устрою задля ефективного розподілу фінансового ресурсу між місцевими бюджетами, зокрема для фінансового забезпечення та функціонування Кам`янської районної ради Дніпропетровської області у 2021 році протиправною;
- стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 440597,43 грн.;
В підготовче засідання, призначене на 21.06.2022, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом відкладено розгляд справи в підготовчому провадженні до 30.06.2022 з метою надання можливості ознайомлення з уточненою позовною заявою відповідачами.
28.06.2022 Кам`янською районною військовою адміністрацією Дніпропетровської області (Кам`янською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області) на офіційну електронну адресу суду та 30.06.2022 через канцелярію суду подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні уточненої позовної заяви. В обґрунтування правової позиції, крім вказаного раніше, зазначив, що протягом 2021 року Рада надіслала до відповідача 15 листів різного змісту. В жодному з них Рада не порушила питання про підготовку бюджетного запиту у зв`язку з недостатністю у Ради коштів, не просить надати допомогу в підготовці бюджетного запиту в інтересах Ради за відсутності власного фінансового відділу. Доказом того, що саме Рада є розпорядником своїх бюджетних коштів є документ Держказначейства під назвою «Мережа розпорядників та одержувачів коштів місцевого бюджету на 2021 рік». На думку відповідача-2 саме Рада є тим органом, який мав за відсутності бюджетних коштів скласти бюджетний запит для внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік», погодити його з фінансовим органом відповідача для подальшого направлення документа до Міністерства фінансів України. Відповідач-2 вважає, що вся відповідальність за несвоєчасну виплату позивачу заробітної плати в 2021 році лежить на Раді та особисто позивачеві, як одному з її керівників.
30.06.2022 Кам`янською районною військовою адміністрацією Дніпропетровської області подано клопотання про залучення співвідповідачем Кам`янську районну раду Дніпропетровської області.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
12.07.2022 до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від позивача надійшла уточнена позовна заява.
У заяві про уточнення позовних вимог визначено новий склад учасників справи:
- відповідач 1: Кабінет Міністрів України
- відповідач 2: Кам`янська районна державна адміністрація Дніпропетровської області
- відповідач 3: Кам`янська районна рада Дніпропетровської області.
В уточненій позовній заяві позивач просить:
- визнати бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо забезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з надання додаткової дотації (субвенції") з державного бюджету до загального фонду відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади на різних рівнях адміністративно-територіального устрою задля ефективного розподілу фінансового ресурсу між місцевими бюджетами, зокрема для фінансового забезпечення та функціонування Кам`янської районної ради Дніпропетровської області у 2021 році протиправною;
- стягнути з Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 478 542,24 грн.;
- стягнути з Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.06.2021 року по 08.07.2022 року у розмірі 1209534,12 грн.;
- стягнути з Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 усі судові витрати у справі;
- допустити негайне виконання рішення в межах місячної суми стягнення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву від 12.07.2022. Наступне судове засідання в підготовчому провадженні призначено на 09.08.2022.
В подальшому розгляд справи в підготовчому провадженні відкладено до 08.09.2022.
19.08.2022 відповідачем-1 подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні уточненої позовної заяви. В обґрунтування правової позиції зазначив, що позивач помилково наділив Кабінет Міністрів України повноваженнями щодо звернення з бюджетним запитом до Міністерства фінансів України, а відтак його твердження про допущення Кабінетом Міністрів України протиправної бездіяльності та настання негативних наслідків як результату такої бездіяльності для Кам`янської районної ради Дніпропетровської області так і для позивача є безпідставними та необґрунтованими, що свідчить про відсутність підстав для задоволення такої позовної вимоги. Додатково до наведеного зауважено, що Кабінет Міністрів України є неналежним відповідачем у даній справі №160/4360/22, оскільки не є тією особою, яка порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
24.08.2022 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що правова позиція особи, яка діє від імені та в інтересах Кабінету Міністрів України, викладена у відзиві, може привести до негативних наслідків щодо проведення в повному обсязі в Україні процесу децентралізації, розпочатого у 2014 році з прийняттям Концепції реформи місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні (01.04.2014), законів України «Про співробітництво територіальних громад» (17.06.2014), «Про добровільне об`єднання територіальних громад» (05.02.2015) та змін до Бюджетного і Податкового кодексів - щодо фінансової децентралізації, який дозволив формувати відповідно до положень Європейської хартії місцевого самоврядування значний дієвий і спроможний інститут місцевого самоврядування на базовому рівні - об`єднані територіальні громади (ОТГ), оскільки позивач, перебуваючи на публічній службі у держави і наділений державою певним правовим статусом, виконую свої трудові обов`язки з метою реалізації принципів та завдань визначених реформою децентралізації у нашій країні, задля забезпечення статусу країни як правової держави, покращення соціального статусу і рівня її громадян, а невиплата йому заробітної плати прямо порушує його Конституційне право на отримання належної заробітної плати, що також унеможливлює реалізацію конституційних гарантій незалежності у здійсненні своїх повноважень. Зазначено, що Кабінетом Міністрів України не додано жодного належного та допустимого доказу правомірності своєї бездіяльності.
26.08.2022 Кам`янською районною військовою адміністрацією Дніпропетровської області (Кам`янською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області) на офіційну електронну адресу суду та 08.09.2022 через канцелярію суду подано відзив на уточнену позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у задоволенні уточненої позовної заяви. В обґрунтування правової позиції зазначені доводи, які є аналогічними до тих, що викладені у відзиві, поданому до суду 28.06.2022 та 30.06.2022.
01.09.2022 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій вказано, що правова позиція особи, яка діє від імені та в інтересах Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, викладена у відзиві, може привести до негативних наслідків щодо проведення в повному обсязі в Україні процесу децентралізації, розпочатого у 2014 році з прийняттям Концепції реформи місцевого самоврядування та територіальної організації влади в Україні (01.04.2014), законів України «Про співробітництво територіальних громад» (17.06.2014), «Про добровільне об`єднання територіальних громад» (05.02.2015) та змін до Бюджетного і Податкового кодексів - щодо фінансової децентралізації, який дозволив формувати відповідно до положень Європейської хартії місцевого самоврядування значний дієвий і спроможний інститут місцевого самоврядування на базовому рівні - об`єднані територіальні громади (ОТГ), оскільки позивач, перебуваючи на публічній службі у держави і наділений державою певним правовим статусом, виконую свої трудові обов`язки з метою реалізації принципів та завдань визначених реформою децентралізації у нашій країні, задля забезпечення статусу країни як правової держави, покращення соціального статусу і рівня її громадян, а невиплата йому заробітної плати прямо порушує його Конституційне право на отримання належної заробітної плати, що також унеможливлює реалізацію конституційних гарантій незалежності у здійсненні своїх повноважень. Зазначено, що відповідачем-2 не додано жодного належного та допустимого доказу правомірності своєї бездіяльності.
05.09.2022 представником відповідача-3 подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
08.09.2022 представником позивача подано заяву про розгляд справи в підготовчому судовому засіданні, призначеному на 08.09.2022 без його участі.
В підготовче засідання, призначене на 08.09.2022, з`явились позивач та представник відповідача-1. Інші учасники судового процесу з належним чином підтвердженими повноваженнями в підготовче засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Судом витребувано від Кам`янської районної ради Дніпропетровської області розрахунок компенсації та продовжено строк підготовчого провадження до 27.09.2022.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 продовжено строк підготовчого провадження у справі № 160/4360/22 на 30 днів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2022 витребувано від Кам`янської районної ради Дніпропетровської області додаткові докази по справі, а саме:
- довідку-розрахунок компенсації втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» за період з 01.05.2021 року по 01.11.2021 рік;
- докази звернення до Кабінету Міністрів України про виділення додаткових коштів для виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з травня 2021 року по грудень 2021 року у сумі 478 542,24 грн.
14.09.2022 представником відповідача-3 подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.
14.09.2022 представником відповідача-1 подані до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких вказано, що оскільки повноваження щодо звернення із бюджетним запитом до Міністерства фінансів України задля забезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у Кабінету Міністрів України відсутнє, про що зазначалося у відзиві на уточнену позовну заяву, то відсутня і протиправна бездіяльність Уряду України у спірному питанні, що в свою чергу свідчить про відсутність наслідку такої бездіяльності, порушеного права.
27.09.2022 до суду надійшли витребувані документи ухвалою від 08.09.2022.
В подальшому розгляд справи в підготовчому провадженні відкладено до 20.10.2022.
В підготовче засідання, призначене на 20.10.2022, представники сторін не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.10.2022 закрито підготовче провадження в адміністративній справі № 160/4360/22 та розпочато розгляд справи по суті. Призначено розгляд справи по суті у судовому засіданні 03.11.2022.
В подальшому розгляд справи в підготовчому провадженні відкладено до 17.11.2022.
В судове засідання, призначене на 17.11.2022, прибули позивач, представник позивача, представник відповідач 1 та представник відповідача 2, які підтримали обрані правові позиції.
Судом зібрано достатньо доказів та матеріалів для прийняття рішення у справі.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача 1, представника відповідача 2, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
На підставі рішення Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 22.12.2020 №08-02/VІІІ «Про затвердження заступників голови Кам`янської районної ради VIII скликання» у відповідності до ст. ст. 14, 15 Закону України «Про службу в органах місцевого самоврядування», п.1 ч. 1 ст. 43, п. 3 ч. 6 ст. 55 ч. 1 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ОСОБА_1 затверджено заступником голови Кам`янської районної ради, керуючим справами виконавчого апарату Кам`янської районної ради.
На підставі розпорядження голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області від 03.02.2021 №12-р «ос» «Про здійснення ОСОБА_1 повноважень на посаді заступника голови Кам`янської районної ради, керуючим справами виконавчого апарату Кам`янської районної ради», враховуючи рішення Кам`янської районної Дніпропетровської області від 22.12.2020 №08-02/VІІІ, заяву позивача від 03.02.2021 №15-к, керуючись п. 7 ст. 55, ч. 8 ст. 59 Закону України «Про місцеве урядування в Україні», ОСОБА_1 приступила до здійснення повноважень на посаді заступника голови Кам`янської районної ради, керуючого справами виконавчого апарату Кам`янської районної ради з 03.02.2021.
З 03.02.2021 року та по день звільнення, позивач працювала у Кам`янській районній раді Дніпропетровської області та здійснювала свої повноваження заступника голови Кам`янської районної ради, керуючого справами виконавчого апарату Кам`янської районної ради, проте за період з травня 2021 року по грудень 2021 року позивачу не здійснено виплату заробітної плати в сумі 478 542,24, що підтверджується довідкою від 22.02.2022 року № 73-вих, яка наявна в матеріалах справи.
Як свідчать обставини справи, Кам`янська районна рада Дніпропетровської області створена в результаті децентралізації за рахунок Верхньодніпровського, Криничанського та П`ятихатського районів.
У зв`язку з відсутністю фінансування на утримання ради, Кам`янською міською радою Дніпропетровського району на адресу Міністерства фінансів України, Міністерства розвитку громад та територій України, Офісу Президента України, Верховної Ради України, Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області направлялись численні звернення щодо врегулювання спірного питання виплати заробітної плати, зокрема, позивачу у досудовому порядку, з доведенням до відома Кабінету Міністрів України.
Згідно з повідомленням Міністерства фінансів України щодо розгляду звернення народного депутата України Ю. Тимошенко від 06.08.2021 №7003047 та народного депутата України І. Крулька від 12.07.2021 № 173-5/2, останнє повідомило, що видатки на утримання апарату районної ради у 2021 році можуть бути передбачені, зокрема, за рахунок вільного залишку коштів районного бюджету, що утворився після розподілу таких залишків коштів з урахуванням цільового призначення коштів, особливостей розподілу нерухомого майна, фінансових (боргових) та/або майнових зобов`язань відповідно до норм Закону № 1009.
Відповідно до повідомлення Офісу Президента України від 27.07.2021 № 41-01/1202 звернення Кам`янської районної ради Дніпропетровської області щодо сприяння фінансовому забезпеченню Кам`янській районній раді Дніпропетровської області задля ефективної роботи та виплати заробітної плати надіслано до Міністерства розвитку громад та територій України.
Позивач вважає, що в порушення вимог діючого законодавства та як учасник бюджетного процесу, Кабінет Міністрів України не звернувся з бюджетним запитом до Міністерства фінансів України, чим порушив принцип відповідальності учасника бюджетного процесу, яким передбачено, що кожен учасник бюджетного процесу несе відповідальність за свої дії або бездіяльність на кожній стадії бюджетного процесу.
До того ж, як зазначає позивач, на момент подачі даного позову до суду, Кабінет Міністрів України, незважаючи та те, що відповідно до норм Конституції України та Закону України «Про Уряд України» забезпечує проведення бюджетної та податкової політики, розробляє проекти законів про Державний бюджет України та про внесення змін до нього і забезпечує його виконання, здійснює взаємодію центральних і місцевих органів виконавчої влади з органами місцевого самоврядування у вирішенні питань місцевого значення, зокрема, економічного, соціального та культурного розвитку відповідних адміністративно - територіальних одиниць, а також має право законодавчої ініціативи, і ураховуючи надіслані до Кабінету Міністрів України звернення з проханням опрацювати порушені питання, вжити необхідні заходи відповідно до законодавства, протиправно здійснив бездіяльність і не врахував під час розгляду та прийняття проекту Державного бюджету наявність фінансових ресурсів в обсязі 459,2 млн. грн., які були б спрямовані на розмежування повноважень у системі органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади на різних рівнях адміністративно-територіального устрою за принципом субсидіарності, задля ефективного розподілу фінансового ресурсу між місцевими бюджетами та максимального наближення надання публічних послуг до їх безпосереднього споживача, врегулювання окремих питань функціонування районних рад у 2021 році, зокрема, шляхом надання додаткової дотації (субвенції) з державного бюджету для забезпечення функціонування районних рад і потребує виділення додаткових коштів з державного бюджету, в тому числі, задля зарахування коштів до загального фонду відповідних бюджетів місцевого самоврядування та виплати заробітної плати і для фінансового забезпечення Кам`янської районної ради Дніпропетровської області для її функціонування у 2021 році, що призвело до відсутності коштів для виплати позивачу нарахованої заробітної плати з травня 2021 року по грудень 2021 року.
З метою стягнення нарахованої та невиплаченої суми заробітної плати, та як наслідок середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, компенсації у зв`язку із втратою частини доходів у наслідок порушення встановлених строків їх виплати та моральної шкоди, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, доводам позивача, викладеним в позовній заяві, та доводам відповідача, викладеним в відзиві на позов, суд врахував такі норми чинного законодавства, які діють на момент виникнення спірних правовідносин, та релевантні їм джерела прав.
Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (стаття 3 Конституції України).
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Організацію, повноваження і порядок діяльності Кабінету Міністрів України визначає Закон України «Про Кабінет Міністрів України».
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України (Уряд України) є вищим органом у системі органів виконавчої влади.
Кабінет Міністрів України здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні органи виконавчої влади, Раду міністрів Автономної Республіки Крим та місцеві державні адміністрації, спрямовує, координує та контролює діяльність цих органів.
Кабінет Міністрів України відповідальний перед Президентом України і Верховною Радою України, підконтрольний і підзвітний Верховній Раді України у межах, передбачених Конституцією України.
Частина 1 ст. 2 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначає основні завдання Кабінету Міністрів України.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 29 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" Кабінет Міністрів України складає проект закону про Державний бюджет України, який ґрунтується на Бюджетній декларації з урахуванням рекомендацій Верховної Ради щодо бюджетної політики (якщо такі рекомендації схвалені відповідно до частини шостої статті 152 Регламенту Верховної Ради України), та подає його Верховній Раді України та Президенту України не пізніше 15 вересня року, що передує плановому. Розгляд та затвердження Державного бюджету України відбувається у Верховній Раді України за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.
Кабінет Міністрів України забезпечує виконання Державного бюджету України. Річний звіт про виконання закону про Державний бюджет України подається Кабінетом Міністрів України Верховній Раді України, Президенту України та Рахунковій палаті не пізніше 1 квітня року, наступного за звітним. Розгляд у Верховній Раді України річного звіту про виконання закону про Державний бюджет України здійснюється за спеціальною процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України.
Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері економіки, фінансів, трудових відносин, зайнятості населення, трудової міграції, оплати та охорони праці належить розробка та схвалення Бюджетної декларації, розроблення проектів законів про Державний бюджет України та про внесення змін до Державного бюджету України, забезпечення виконання затвердженого Верховною Радою України Державного бюджету України, подання Верховній Раді України звіт про його виконання; прийняття рішення про використання коштів резервного фонду Державного бюджету України.
Статтею 39 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" визначено, що Кабінет Міністрів України спрямовує діяльність органів виконавчої влади на сприяння ефективному функціонуванню та розвитку місцевого самоврядування, додержання визначених законом прав органів місцевого самоврядування, забезпечує взаємодію центральних і місцевих органів виконавчої влади з органами місцевого самоврядування у вирішенні питань місцевого значення, зокрема економічного, соціального та культурного розвитку відповідних адміністративно-територіальних одиниць.
Кабінет Міністрів України може вносити на розгляд Верховної Ради України проекти законів про надання органам місцевого самоврядування окремих повноважень органів виконавчої влади. Одночасно Кабінет Міністрів України подає пропозиції про фінансування здійснення таких повноважень у повному обсязі за рахунок коштів Державного бюджету України або шляхом віднесення до місцевого бюджету окремих загальнодержавних податків, а також передачі у комунальну власність чи у користування органів місцевого самоврядування відповідних об`єктів державної власності.
Системно аналізуючи наведене суд робить висновок, що Кабінет Міністрів України видає свої акти на виконання Конституції та законів України, актів Президента України. При цьому, Кабінет Міністрів України являється суб`єктом законодавчої ініціативи при поданні пропозицій до законодавчого органу щодо розроблення проекту закону про Державний бюджет України на відповідній рік та внесення змін до такого закону.
Правові засади функціонування бюджетної системи України, її принципи, основи бюджетного процесу і міжбюджетних відносин та відповідальність за порушення бюджетного законодавства, визначаються Бюджетним кодексом України.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Бюджетного кодексу України бюджетна система України і Державний бюджет України встановлюються виключно цим Кодексом та законом про Державний бюджет України.
Виключно законом про Державний бюджет України визначаються надходження та витрати Державного бюджету України.
Відповідно до статті 32 Бюджетного кодексу України, Кабінет Міністрів України розробляє Бюджетну декларацію та проект закону про Державний бюджет України.
Міністерство фінансів України відповідає за складання Бюджетної декларації та проекту закону про Державний бюджет України, визначає основні організаційно-методичні засади бюджетного планування, що використовуються для розроблення Бюджетної декларації та проекту Державного бюджету України.
Згідно із статтею 34 Бюджетного кодексу України для підготовки проекту Державного бюджету України Міністерство фінансів України розробляє і доводить до головних розпорядників бюджетних коштів інструкції з підготовки бюджетних запитів у терміни, визначені Міністерством фінансів України.
Відповідно до частини 1 статті 35 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів забезпечують складання бюджетних запитів для подання Міністерству фінансів України відповідно до Бюджетної декларації та вимог інструкцій з підготовки бюджетних запитів з урахуванням планів діяльності на середньостроковий період, звітів про виконання паспортів бюджетних програм, результатів оцінки ефективності бюджетних програм, висновків про результати контрольних заходів, проведених органами, уповноваженими на здійснення контролю за дотриманням бюджетного законодавства, рішень Кабінету Міністрів України за результатами огляду витрат державного бюджету у терміни та порядку, встановлені Міністерством фінансів України.
Відповідно до абзацу 3 частини 2 статті 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, - місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.
Положеннями статті 36 Бюджетного кодексу України визначено, що Міністерство фінансів України на будь-якому етапі складання і розгляду проекту Державного бюджету України проводить аналіз бюджетного запиту, поданого головним розпорядником бюджетних коштів, на предмет його відповідності Бюджетній декларації, а також ефективності використання бюджетних коштів, у тому числі на підставі звітів про виконання паспортів бюджетних програм, результатів оцінки ефективності бюджетних програм, висновків про результати контрольних заходів, проведених органами, уповноваженими на здійснення контролю за дотриманням бюджетного законодавства, рішень Кабінету Міністрів України за результатами огляду витрат державного бюджету.
На основі результатів аналізу Міністр фінансів України приймає рішення про включення бюджетного запиту до проекту Державного бюджету України перед поданням його на розгляд Кабінету Міністрів України.
На основі аналізу бюджетних запитів, що подаються відповідно до статті 35 цього Кодексу, та з урахуванням положень та показників на плановий бюджетний період, визначених Бюджетною декларацією, схваленою у році, що передує плановому, і рекомендацій Верховної Ради України щодо бюджетної політики (якщо такі рекомендації схвалені відповідно до частини шостої статті 152 Регламенту Верховної Ради України) Міністерство фінансів України готує проект закону про Державний бюджет України.
Міністерство фінансів України під час підготовки проекту Державного бюджету України розглядає та вживає заходів для усунення розбіжностей з головними розпорядниками бюджетних коштів. Якщо узгодження не досягнуто. Міністерство фінансів України додає свій висновок з неузгоджених питань до зазначеного проекту, який подається Кабінету Міністрів України.
Відповідно до частин 1, 3 статті 37 Бюджетного кодексу України Міністерство фінансів України подає Кабінету Міністрів України для розгляду проект закону про Державний бюджет України та вносить пропозиції щодо термінів і порядку розгляду цього проекту в Кабінеті Міністрів України.
Кабінет Міністрів України схвалює проект закону про Державний бюджет України та подає його разом з відповідними матеріалами Верховній Раді України та Президенту України не пізніше 15 вересня року, що передує плановому.
Питання організації роботи, пов`язаної зі складанням та управлінням виконання Державного бюджету України, координації діяльності учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету, також покладено на Міністерство фінансів України (пункт 13 Положення про Міністерство фінансів України).
Аналіз наведених норм чинного законодавства дає підстави для висновку про те, що бюджетний запит подається до Міністерства фінансів України не Кабінетом Міністрів України, а головними розпорядниками бюджетних коштів, які мають забезпечити своєчасність, достовірність, та зміст поданих до Міністерства фінансів України бюджетних запитів.
В свою чергу, Кабінет Міністрів України розглядає підготовлений Міністерством фінансів України проект закону України про Державний бюджет, що відповідає приписам статті 37 Бюджетного кодексу України.
Наведене доводить, що у Кабінету Міністрів України відсутні повноваження щодо звернення із бюджетним запитом до Міністерства фінансів України, тому судом визнаються безпідставними твердження позивача про те, що Кабінет Міністрів України в порушення вимог діючого законодавства та як учасник бюджетного процесу, не звернувся з бюджетним запитом до Міністерства фінансів України для подальшої підготовки ним пропозицій при розробленні проекту Державного бюджету України.
Крім того, Порядок внесення змін до закону про Державний бюджет України визначено главою 9 Бюджетного кодексу України.
Частини 1,3,5 статті 52 Бюджетного кодексу України передбачає виключні підстави, коли можуть вновитись зміни до закону про Державний бюджет України.
Зміни до закону про Державний бюджет України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до закону про Державний бюджет України.
Проект закону про внесення змін до закону про Державний бюджет України може розглядатися у Верховній Раді України лише у разі наявності експертного висновку Міністерства фінансів України (крім поданих Кабінетом Міністрів України проектів законів, розробником яких є Міністерство фінансів України).
Розгляд проекту закону про внесення змін до закону про Державний бюджет України у Верховній Раді України здійснюється за процедурою, визначеною Регламентом Верховної Ради України, з урахуванням вимог цієї статті.
Відповідно до змісту статті 36 Бюджетного кодексу України проведення аналізу бюджетних запитів, поданих головними розпорядниками бюджетних коштів, і розробка проекту Державного бюджету України покладається саме на Міністерство фінансів України, яке повинно вжити заходи для усунення розбіжностей з головними розпорядниками бюджетних коштів.
Відповідно до частини 3 статті 52 Бюджетного кодексу України проект закону про внесення змін до закону про Державний бюджет України може розглядатися у Верховній Раді України лише у разі наявності експертного висновку Міністерства фінансів України (крім поданих Кабінетом Міністрів України проектів законів, розробником яких є Міністерство фінансів України).
Питання організації роботи, пов`язаної із складанням та управлінням виконання Державного бюджету України також покладено на Міністерство фінансів України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07.07.2021 у справі № 9901/345/20 надала висновок про те, що під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені. Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Водночас, як вказала Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові, для кваліфікації судом бездіяльності суб`єкта владних повноважень також необхідно встановити чи були б такі дії суб`єкта владних повноважень об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, причини їх невчинення.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З огляду на висновок Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі №9901/345/20 щодо розуміння «протиправної бездіяльності суб`єкта владних повноважень», у відповідності до наведених норм законодавства, а також з урахуванням обставин даної справи, колегія суддів вважає, що Кабінетом Міністрів України не допущено протиправної бездіяльності щодо незабезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» з надання додаткової дотації (субвенції) з державного бюджету до загального фонду відповідних бюджетів органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади на різних рівнях адміністративно-територіального устрою задля ефективного розподілу фінансового ресурсу між місцевими бюджетами, зокрема, для фінансового забезпечення та функціонування Кам`янської районної ради Дніпропетровської області у 2021 році, оскільки повноваження щодо звернення із бюджетним запитом до Міністерства фінансів України задля забезпечення проведення бюджетної політики шляхом внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у Кабінету Міністрів України відсутнє, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/4406/16 та у постанові від 15 серпня 2019 року у справі №1340/4630/18, від 22.04.2021 у справі №640/2291/20, від 13 квітня 2022 року у справі №620/3527/20.
Стосовно позовних вимог про стягнення з Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 478 542,24 грн, колегією суддів встановлено наступне.
За змістом статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Позивач є посадовою особою органу місцевого самоврядування в розумінні положень ст. ст. 2, 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" від 07.06.2001 №2493-III.
За приписами ст. 3 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" посадами в органах місцевого самоврядування, є: виборні посади, на які особи обираються на місцевих виборах; виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.
За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" правовий статус посадових осіб місцевого самоврядування визначається Конституцією України, Законами України "Про місцеве самоврядування в Україні", «Про статус депутатів місцевих рад», «Про вибори депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів», цим та іншими законами України.
Частина 3 статті 7 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" встановлює, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється, зокрема, дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.
Статтею 9 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" передбачено, що посадова особа місцевого самоврядування має право, в тому числі, на оплату праці залежно від посади, яку вона займає, рангу, який їй присвоєно, якості, досвіду та стажу роботи; на соціальний і правовий захист.
З огляду на вказане, питання щодо проходження служби в органах місцевого самоврядування, звільнення із неї, права та обов`язки таких осіб визначені та урегульовані спеціальним законодавством, зокрема, Законом України "Про службу в органах місцевого самоврядування", однак, вищезазначеним нормативно-правовим актом не визначено порядку проведення розрахунку з заробітної плати, а, отже, в даному випадку необхідно застосовувати загальні норми трудового законодавства.
Статтею 3 КЗпП України регламентовано, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Вказана правова позиція суду викладена у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2022 року у справі № 460/1249/21.
Відповідно до частини першої статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно з статтею 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено, що структура заробітної плати складається з основної, додаткової та інших заохочувальних та компенсаційних виплат, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Під час розгляду справи колегією суддів встановлено, що згідно з довідкою від 22.02.2022 за №73-вих (а.с.224 том 1), заборгованість (без утримання податків обов`язкових платежів) по заробітній платі у Кам`янської районної ради Дніпропетровської області перед позивачем становить: за травень 2021 року в сумі 54 080,00 грн; за червень 2021 року в сумі 79 380,00 грн; за липень 2021 року в сумі 79 380,00 грн; за серпень 2021 року в сумі 12 970,60 грн; за вересень 2021 року в сумі 29 151,82 грн; за жовтень 2021 року в сумі 80 167,51 грн; за листопад 2021 року в сумі 80 167,50 грн, за грудень 2021 року в сумі 63 244,81 грн, всього 478 542,24 грн. Середньомісячна заробітна плата становить 85 456,21 грн.
Враховуючи, що довідка від 22.02.2022 за №73-вих про заборгованість заробітної плати підтверджує заборгованість перед позивачем у вигляді заробітної плати у розмірі 478 542,24 грн та про це не заперечує Кам`янська районна рада Дніпропетровської області, як роботодавець позивача, права позивача на виплату заробітної плати є такими, що порушені та підлягають захисту.
Доказів здійснення виплати на користь позивача заробітної плати за спірний період матеріали справи не містять.
При цьому, за змістом ст. 21 Закону України "Про службу в органах місцевого самоврядування" джерелом формування фонду оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування є місцевий бюджет.
Як вказано вище, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.07.2022 прийнято до розгляду уточнену позовну заяву ОСОБА_1 від 12.07.2022, в якій визначено третім відповідачем у справі Кам`янську районну раду Дніпропетровської області.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», голова районної, обласної, районної у місті ради є розпорядником коштів, передбачених на утримання ради та її виконавчого апарату.
З огляду на те, що ОСОБА_1 займала на час спірних правовідносин посаду заступника голови Кам`янської районної ради Дніпропетровської області, керуючого справами виконавчого апарату Кам`янської районної ради Дніпропетровської області, то остання є роботодавцем позивача, а також розпорядником коштів на утримання ради, тому і зобов`язальною особою у правовідносинах щодо виплати заробітної плати.
Наведене доводить, що належним способом захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах, з урахуванням ч. 2 ст. 9 КАС України, є стягнення саме з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 478 542,24 грн, без утримання податків обов`язкових платежів, а не з Кам`янської районної державної адміністрації (відповідача 2), як просить позивач.
Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
За таких обставин, сума заробітної плати підлягає стягненню з відповідача без врахування податків і зборів, оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян є обов`язком роботодавця.
Стосовно негайного виконання рішення суду в межах місячної суми стягнення, то згідно з п. 2 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць.
Враховуючи висновки суду в частині присудження виплати заробітної плати, колегія суддів зробила висновок про необхідність звернення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення за один місяць, що складає 85 456,21 (відповідно до довідки від 22.02.2022 року № 73-вих.).
Щодо позовних вимог про стягнення з Кам`янської районної державної адміністрації Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 компенсацію за час затримки виплати заробітної плати за період з 01.06.2021 по 08.07.2022 у розмірі 1209534,12 грн, колегією суддів встановлено наступне.
Як вже визначено судом, саме Кам`янська районна рада є роботодавцем позивача, а також розпорядником коштів на утримання ради, тому і зобов`язальною особою у правовідносинах щодо виплати заробітної плати позивачу є Кам`янська районна рада, а не Кам`янська районна державна адміністрація Дніпропетровської області.
Отже, і у правовідносинах щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі зобов`язальною особою має бути Кам`янська районна рада.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити неоспорювану нею суму.
Згідно з статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Статтею 117 КЗпП України визначено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні. Частиною першою цієї статті встановлено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Зміст цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо) при звільнені.
Позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Однак, стягнення такого середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є можливим за наявності двох умов, а саме - факту невиплати належних працівникові сум при звільненні та факту проведення з працівником остаточного розрахунку.
Як вбачається зі справи, на момент звернення позивача з даним позовом, остання не була звільнена, а продовжувала працювати в Кам`янській районній раді і роботодавець не проводив з позивачем остаточного розрахунку. Відтак, відсутні умови, які необхідні для отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку згідно з ст. 117 КЗпП України.
Зазначене свідчить про відсутність підстав задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі, як такої, що заявлена передчасно, оскільки спірний період припадає на час, коли позивач працювала у Кам`янській районній раді.
Аналогічна правова позиція у постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року у справі №807/1525/16.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати" №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Зі змісту цієї норми випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
Статті 2, 3 Закону №2050-ІІІ встановлюють строк затримки виплати доходу, за якого виникає право на компенсацію, - один і більше календарних місяців; дається визначення поняття "доходи" для цілей цього Закону; а також порядок обчислення суми компенсації.
З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21 лютого 2001 р. №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
При цьому, слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону №2050-ІІІ та пункті 4 Порядку №159 формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
Аналогічний підхід до розуміння зазначених норм права Верховний Суд України висловив раніше у постановах від 19 грудня 2011 року (справа №6-58цс11), від 11 липня 2017 року (справа №21-2003а16). Такий підхід підтримано і Верховним Судом, зокрема, у постанові від 3 липня 2018 року (справа №521/940/17).
Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 Закону №2050-ІІІ, окремих положень Порядку №159 дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 14.05.2020 у справі №816/379/16 та від 30.09.2020 у справі № 280/676/19.
Право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати не ставлять у залежність від порядку виплати доходу - у добровільному чи судовому порядку. Компенсація за порушення строків виплати виникає тоді, коли грошовий дохід (заробітна плата) особи (працівника) з вини відповідача не нараховувався, своєчасно не виплачувався і через це особа зазнала втрат. При цьому слід зазначити, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 лютого 2021 у справі №1540/3742/18).
Зважаючи на те, що суму заробітної плати вчасно позивачу не виплачено, колегія суддів вважає, що позивач має право на одержання компенсації за втрату частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати.
Враховуючи те, що саме Кам`янська районна рада є роботодавцем позивача, а також розпорядником коштів на утримання ради, тому і зобов`язальною особою у правовідносинах щодо виплати заробітної плати позивачу, належним способом захисту прав та інтересів позивача у спірних правовідносинах є стягнення з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області компенсації у зв`язку із втратою частини доходів у наслідок порушення встановлених строків виплати заробітної плати.
При цьому, зі змісту Закону №2050 та Порядку №159 слідує, що обрахунок конкретного розміру компенсації, яка підлягає виплаті, є компетенцією відповідача, а тому саме на відповідача покладено обов`язок визначити суму компенсації.
Отже, нарахування саме позивачем суми компенсації не відповідає, ні приписам Закону №2050-ІІІ, ні Порядку № 159, однак на виконання ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2022, відповідачем-3 надано до суду 27.09.2022 довідку-розрахунок про втрати частини доходів від 19.09.2022 за №258-вих, відповідно до якої Кам`янською районною радою Дніпропетровської області, як роботодавцем позивача, проведено розрахунок витрати частини доходів ОСОБА_1 внаслідок порушення встановлених строків виплати заробітної плати.
Відповідно до вказаної довідки сума компенсації складає: за травень 2021 року 7879,81 грн, за червень 2021 року 9265,65 грн, за липень 2021 року 7092,99 грн, за серпень 2021 року 814,42 грн, за вересень 2021 року 1009,09 грн, за жовтень 2021 року 1290,69 грн, за листопад 2021 року 387,20 грн.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Отже, моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Звертаючись до суду із вимогою про відшкодування моральної шкоди позивач повинен зазначити обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена.
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають з`ясуванню: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні; чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, суд зробив висновок, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема, й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (п. 57).
Відповідно до ч. 1 ст. 1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Разом з тим, для присудження відшкодування моральної шкоди насамперед необхідно встановити факт наявності завдання такої шкоди.
Вказане узгоджується з позицією Верховного суду викладеного у постановах від 21 лютого 2020 року (справа №363/3520/16-а), від 12 березня 2020 року (справа №320/6695/18), від 27 травня 2020 року (справа №818/1434/17).
При цьому, виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, саме позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли (в чому вона виразилася) і який її розмір, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17.
У зв`язку із тим, що під час розгляду даної справи судом встановлено відсутність підстав для задоволення позову в частині визнання протиправною бездіяльність Кабінету Міністрів України щодо забезпечення проведення бюджетної політики, з огляду на відсутність відповідної компетенції, суд зазначає, що відсутні і підстави вважати права позивача порушеними саме з боку Кабінету Міністрів України.
Також, позивачем не доведено заподіяння їй душевних страждань, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності Кабінету Міністрів України. Відсутні в матеріалах справи і обґрунтовані розрахунки розміру заявленої моральної шкоди.
Таким чином, колегія суддів вважає, що вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають, адже Кабінетом Міністрів України у спірних правовідносинах не допущено протиправної бездіяльності.
Згідно з частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (частина 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення позову.
Стосовно розподілу судових витрат у вигляді судового збору, колегія суддів зазначає наступне.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Отже, за позовні вимоги про стягнення заробітної плати та похідні від неї вимоги судовий збір не сплачується.
Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму.
За вказану вимогу позивач мала сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн, але при поданні позовної заяви позивачем не сплачено суму судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди.
Оскільки у задоволенні вказаної вимоги позивачу відмовлено, остання має сплатити судовий збір у розмірі 992,40 грн. до Державного бюджету України.
Керуючись ст. ст. 241-246, 293, 295, 297 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Стягнути з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 478542,24 грн (чотириста сімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок дві гривні 24 копійки), сума визначена без утримання податків, зборів та обов`язкових платежів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду в частині стягнення з Кам`янської районної ради Дніпропетровської області на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 85456,21 грн. допустити до негайного виконання.

Стягнути на користь Державного бюджету України з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 08 грудня 2022 року.

Головуючий суддя С.В. Ніколайчук

Суддя М.М. Бухтіярова

Суддя О.В. Врона