Справа № 240/8796/21
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Житомир справа № 240/8796/21

категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шимонович Р.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом, у якому просить:

- визнати незаконною (протиправною) бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо нездійснення перерахунку його стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки у відповідності до ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію" при цьому не зарахувавши до вказаного стажу період його служби в органах податкової поліції;

- зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України провести перерахунок його стажу служби в поліції, який дає право на встановлення набавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки у відповідності до ст. 78 Закону України "Про Національну поліцію", при цьому зарахувавши до вказаного стажу період його служби в органах служби міліції з 14.05.2012 року по 06.01.2016 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 11.01.2016 позивач працює в органах Національної поліції України (наказ ГУНП в Житомирській області від 11.01.2016 № 4 о/с) та на теперішній час несе службу на посаді інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області в Житомирській області Департаменту патрульної поліції. Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «По особовому складу по Управлінню патрульної поліції у місті Житомирі» від 08.04.2016 № 87 о/с, станом на 01.03.2016 позивачу встановлено стаж служби в поліції (00 років 03 місяців 20 днів), який дає право на встановлення надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки у відповідності до ст. 78 Закону України «Про Національну поліцію». Зі змісту вказаного наказу № 87 о/с, Департаментом патрульної поліції не зараховано та не встановлено стаж служби в органах податкової міліції в період з 14.05.2012 по 06.01.2016.

Позивач вважає зазначені дії відповідача протиправними, посилаючись на те, що служба в податковій міліції має такий же правовий статус, як і служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу, оскiльки здiйснювалась в порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29.06.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, відповідно до якого представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що при вирішенні питання стосовно обчислення стажу служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки, слід застосовувати виключно приписи частини другої статті 78 Закону України «Про Національну поліцію», якою передбачено вичерпний перелік складових такого стажу служби в поліції. Відповідач зауважує, що стаж служби в податковій міліції та стаж служби в органах внутрішніх справ не є тотожними. Органи внутрішніх справ та органи податкової міліції, є зовсім різними органами виконавчої влади, які мають вiдмiннi, незалежні одна від іншої функції, мають різну вертикаль підпорядкування та сфери впливу. Крім того, зазначив, що служба в податковій міліції може зараховуватися до стажу служби для призначення пенсії при звільненні.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що з 11.01.2016 позивач працює в органах Національної поліції України (наказ ГУНП в Житомирській області від 11.01.2016 № 4 о/с) та на теперішній час несе службу на посаді інспектора взводу № 2 роти № 3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області в Житомирській області Департаменту патрульної поліції.

Відповідно до наказу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України «По особовому складу по Управлінню патрульної поліції у місті Житомирі» від 08.04.2016 № 87 о/с, станом на 01.03.2016 позивачу встановлено стаж служби в поліції (00 років 03 місяців 20 днів).

Зі змісту вказаного наказу № 87 о/с, Департаментом патрульної поліції не зараховано та не встановлено стаж служби в органах податкової міліції в період з 14.05.2012 року по 06.01.2016 року.

Як зазначив позивач та не заперечує відповідач, даний стаж не було зараховано до його стажу служби в поліції.

За результатами розгляду заяви позивача щодо зарахування стажу служби в органах податкової міліції відповідач листом надав відповідь про те, що зарахування до стажу служби в поліції для встановлення поліцейському надбавки за вислугу років, надання додаткової оплачуваної відпустки, період проходження служби в податковій міліції не передбачено чинним законодавством, оскільки служба в податковій міліції не входить до переліку, визначеного п.2 ст. 78 Закону України Про Національну поліцію.

Не погодившись з відмовою у зарахуванні до стажу служби стаж служби у податковій міліції, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

За змістом частини першої у взаємозв`язку з пунктом 3 частини другої статті 78 Закону №580-VIII до стажу служби в поліції, який дає право на встановлення поліцейському надбавки за вислугу років та надання додаткової оплачуваної відпустки, зараховується служба в органах внутрішніх справ України на посадах начальницького і рядового складу.

Водночас статями 353, 356 ПК України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ; на них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про Національну поліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

Проходження служби особами начальницького складу податкової міліції у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького складу органів внутрішніх справ, передбачалося також частиною першою статті 24 Закону №509-XII.

Системний аналіз наведених норм права доводить, що служба в податковій міліції та служба в органах внутрішніх справ проходить у одному законодавчому порядку та особи, які проходять службу в податковій поліції та органах внутрішніх справ мають ті самі гарантії соціального і правового захисту, а отже такий аналіз норм права надає можливість зробити висновок, що служба у податковій міліції прирівняна до служби в органах внутрішніх справ.

Тому, суд погоджується з доводами позивача, що служба в податковій міліції відноситься до служби в органах внутрішніх справ України, а, відповідно до ч. 2 ст. 78 Закону №580-VIII, належить до зарахуванню до стажу в службі в поліції.

Питання наявності правових підстав для зарахування поліцейському стажу служби в органах податкової міліції до стажу служби в поліції вже досліджувалося Верховним Судом. Так, 7 жовтня 2020 року Верховний Суд ухвалив постанову в справі №826/16143/18 за схожих фактичних обставин справи і правового регулювання спірних відносин.

У наведеній постанові, проаналізувавши повноваження, завдання та функції податкової міліції та відповідних підрозділів поліції, Верховний Суд дійшов висновку, що ці органи здійснюють оперативно-розшукову, кримінально-процесуальну та охоронну функції. Враховуючи зазначене, Суд погодився із висновком судів попередніх інстанцій щодо тотожності правового статусу служби в органах внутрішніх справ і служби в органах податкової міліції, вказавши, що визначаючи наявність чи відсутність права на зарахування спірного стажу служби необхідно враховувати не підпорядкування органів державної влади, а суть діяльності особи, функції, які нею виконувалися та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Зрештою у контексті спірних правовідносин у справі №380/7750/20 Верховний Суд дійшов висновку, що чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством статус осіб, які проходили службу в органах податкової служби України прирівнювався до статусу осіб, які перебували на службі в органах внутрішніх справ України.

Така правова позиція надалі підтримана Верховним Судом у постановах від 13 серпня 2021 року у справі №440/1564/20, від 11 листопада 2021 року у справі №280/1546/21, підстави для відступу від неї відсутні.

З урахування викладеного, суд констатує, що стаж служби позивача в податковій міліції має бути зарахований до стажу його служби в поліції, який дає право на встановлення надбавки за вислугу років і надання додаткової оплачуваної відпустки.

Аналогічні висновки, викладені у постанові Верховного суду від 02 червня 2022 року по справі 280/8419/20.

Посилання відповідача на те, що органи внутрішніх справ та органи податкової міліції є різними органами виконавчої влади, які мають різні функції, вертикаль підпорядкування та сфери впливу як на підставу відсутності права на зарахування стажу в податковій міліції до стажу в службі поліції відхиляються судом, оскільки визначаючи наявність чи відсутність такого права необхідно враховувати суть діяльності особи, функції, які нею виконувались та визначення чинним на момент проходження служби, статусу такої служби.

Таким чином, враховуючи вищевикладені та встановлені судом обставини, обираючи належний спосіб захисту порушених прав позивача, суд доходить висновку про визнання протиправними дії відповідача щодо неврахування позивачу до стажу служби в поліції стажу проходження служби в податковій міліції.

Визнаючи протиправність дій відповідача у визначенні стажу позивача служби в поліції, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу в поліції стаж служби в податковій міліції за період 14.05.2012 року по 06.01.2016 року.

Поміж іншого, суд відмічає, що право на перерахунок та виплату грошового забезпечення, а також право на додаткову відпустку згідно вислуги років у позивача виникне лише після виконання відповідачем вказаного рішення суду щодо зарахування позивачу до стажу в поліції стаж служби в податковій міліції за період 14.05.2012 року по 06.01.2016 року.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що адміністративний позов підлягає задоволенню частково.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір".

Керуючись ст.ст. 7, 9, 77, 139, 241-246, 250, 255, 263, 295 КАС України, суд -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ЄДРПОУ: 4018646) про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо неврахування ОСОБА_1 до стажу служби в поліції період його служби в органах податкової міліції з 14.05.2012 року по 06.01.2016 року.

Зобов`язати Департамент патрульної поліції Національної поліції України зарахувати ОСОБА_1 до стажу служби в поліції стаж служби у податковій міліції з 14.05.2012 року по 06.01.2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09 грудня 2022 року.

Суддя Р.М.Шимонович