Справа № 120/7117/22
Суддя: Богоніс Михайло Богданович
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 грудня 2022 р. Справа № 120/7117/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Богоноса М.Б., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

УСТАНОВИВ:

02.09.2022 у Вінницький окружний адміністративний суд надійшов позов ОСОБА_1 (далі позивачка, ОСОБА_1 ) до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області (далі відповідач, Головне управління).

У позовній заяві ОСОБА_1 просить:

Визнати неправомірними дії відповідача щодо повернення виконавчого листа від 04.02.2022 у справі № 120/19342/21 без прийняття до виконання;

повернути виконавчий лист від 04.02.2022 у справі № 120/19342/21 до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області;

стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області матеріальну шкоду за оплату поштового відправлення до суду позовної заяви у сумі 25 грн та сплачений судовий збір.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивачка зазначила, що 15.07.2022 звернулася до відповідача із заявою про стягнення на підставі виконавчого листа № 120/19342/21 коштів за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області. 26.08.2022 отримала лист яким повідомлено про повернення виконавчого листа без виконання. Підставою повернення виконавчого документа стала відсутність у ньому інформації про ідентифікаційний код юридичної особи, що відповідачем розцінено як недолік виконавчого листа який перешкоджає прийняттю його до виконання.

Позивачка вважає повернення виконавчого документа неправомірним, посилаючись на те, що ідентифікаційний код юридичної особи боржника не є обов`язковим реквізитом виконавчого документу, оскільки згідно Закону України «Про виконавче провадження» така інформація зазначається за наявності. Із цих мотивів просить визнати протиправними дії щодо повернення виконавчого документа та задовольнити похідні позовні вимоги.

Ухвалою від 07.09.2022 позовну заяву залишено без руху та запропоновано позивачці у встановлений судом строк усунути недоліки позову вказані у мотивувальній частині ухвали.

18.10.2022 до суду надійшла заява позивачки про усунення недоліків позову. До цієї заяви позивачкою долучено, з поміж інших документів, два примірники позовної заяви, у якій прохальна частина позовної заяви не містить у порівнянні із первинною її редакцією позовної вимоги: «Повернути виконавчий лист від 04.02.2022 у справі № 120/19342/21 до Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області».

Ухвалою від 21.10.2022 відкрито провадження у цій справі та вирішено її розгляд здійснити у порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання. Учасникам справи встановлено строк для подання заяв по суті справи.

10.11.2022 відповідачем подано відзив на позовну заяву у якому Головне управління вважає позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими і просить відмовити у їх задоволенні. Мотивуючи відзив відповідач зазначає, що рішення про стягнення коштів з боржників на підставі виконавчих документів виконуються в порядку передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 «Про затвердження Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників». Цим порядком передбачено, що орган казначейства повертає виконавчий документ стягувачу у разі його невідповідності вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Водночас закон передбачає, що ідентифікаційний код юридичної особи боржника є одним із реквізитів виконавчого документа. Відповідач наголошує на тому, що зазначення коду ЄДРПОУ в графі «боржник» виконавчого документа є необхідним для безспірного списання коштів з його рахунків, оскільки саме за допомогою цього коду ідентифікується державний орган, який є клієнтом Казначейства та встановлюються дані про функціонування цього органу або його припинення. Головне управління зауважує, що позивачка помилково ототожнює органи Державної казначейської служби із органами Державної виконавчої служби, а тому у спірних правовідносинах немає підстав для застосування правил та процедур притаманних для примусового виконання рішень органами ДВС України.

10.11.2022 відповідачем подано заяву про розгляд справи у судовому засіданні.

Ухвалою від 18.11.2022 відмовлено у задоволенні заяви відповідача про розгляд справи у судовому засіданні.

Надавши оцінку аргументам сторін, що наведені у заявах по суті справи та поданим разом із ними письмовим доказам, суд встановив таке.

04.02.2022 Вінницьким окружним адміністративним судом ухвалено рішення у справі № 120/19342/21 яким, окрім іншого, вирішено питання про розподіл судових витрат та стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 454 грн. Це рішення набрало законної сили 29.03.2022.

30.03.2022 для виконання рішення суду у частині стягнення судових витрат, судом видано виконавчий лист № 120/19342/21 (а.с. 31-32).

Боржником у виконавчому документі від 30.03.2022 № 120/19342/21 вказано Тульчинський відділ державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), а стягувачем - ОСОБА_1 .

Отримавши виконавчий документ, ОСОБА_1 звернулася з метою його виконання до Головного управління Державної казначейської служби у Вінницькій області із заявою від 15.07.2022 (а.с. 29). Ця заява отримана адресатом 18.07.2022, на що вказує штамп про її реєстрацію.

Листом від 09.08.2022 № 04.1-21-08/4813 Головне управління Державної казначейської служби у Вінницькій області надіслало заяву за належністю до Головного управління Державної казначейської служби у Хмельницькій області (а.с. 28). Отримано документи відповідачем 15.08.2022.

Розглянувши заяву від 15.07.2022, відповідач листом від 16.08.2022 № 04-17-10/4445 повернув виконавчий лист Вінницького окружного адміністративного суду від 30.03.2022 № 120/19342/21 стягувачу без виконання у зв`язку із невідповідністю виконавчого документа вимогам встановленим Законом України «Про виконавче провадження» (а.с. 26-27). Невідповідність полягала у відсутності у виконавчому документі інформації про ідентифікаційний код юридичної особи боржника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Водночас позивачці роз`яснено, що вона має право звернутися до суду для виправлення помилки допущеної при оформленні виконавчого документа і після цього повторно пред`явити його для виконання.

Позивачка із діями відповідача не погодилася та оскаржила їх до суду. Із урахуванням підстав виникнення спору, ключовим у спірних правовідносинах є питання про те, чи можна вважати правомірним повернення органом казначейства виконавчого документа із підстав не зазначення у ньому ідентифікаційного коду юридичної особи боржника.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд керується такими мотивами.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Гарантоване особі у статті 6 Конвенції право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.1999, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997, § 40).

У рішенні «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява 40450/04, п. 46) Європейський суд з прав людини зазначив: «…що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (див. рішення у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п.19, від 27 травня 2004 року; та у справі «Лізанец проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31 травня 2007 року).

У таких справах відповідний державний орган, який було належним чином поінформовано про таке судове рішення, повинен вжити всіх необхідних заходів для його дотримання або передати його іншому компетентному органу для виконання.

У п. 54 цього рішення Європейський Суд з прав людини звернув увагу, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади (див. рішення у справі «Сокур проти України» (Sokur v. Ukraine), № 29439/02, від 26 квітня 2005 року, і у справі «Крищук проти України» (Kryshchuk v.Ukraine), № 1811/06, від 19 лютого 2009 року).

На момент оформлення Вінницьким окружним адміністративним судом виконавчого листа № 120/19342/21-а процедуру виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку визначав Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону № 1404-VIII рішення про стягнення коштів з державних органів, державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845 (далі - Порядок № 845).

Згідно п. 6 Порядку № 845 у разі прийняття рішення про стягнення коштів стягувач подає органові Казначейства в установлений зазначеним органом спосіб:

заяву про виконання такого рішення із зазначенням реквізитів банківського рахунка (у разі наявності - довідку банку), назви банку, його МФО та коду ЄДРПОУ, номера рахунка (поточний, транзитний, картковий), прізвища, імені, по батькові (повне найменування - для юридичної особи) власника рахунка, на який слід перерахувати кошти, або даних для пересилання коштів через підприємства поштового зв`язку, що здійснюється за рахунок стягувача (прізвище, ім`я, по батькові адресата, його поштова адреса (найменування вулиці, номер будинку, квартири, найменування населеного пункту, поштовий індекс), реквізити банківського рахунка поштового відділення);

оригінал виконавчого документа;

судові рішення про стягнення коштів (у разі наявності);

оригінал або копію розрахункового документа (платіжного доручення, квитанції тощо), який підтверджує перерахування коштів до відповідного бюджету (у судових рішеннях про стягнення коштів з відповідного бюджету).

Відповідач повертаючи виконавчий документ позивачці (стягувачу) керувався нормою абзацу 6 п. 9 Порядку № 845 якою передбачено, що орган Казначейства повертає виконавчий документ стягувачеві у разі, коли виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим Законом України «Про виконавче провадження».

Суд враховує, що вимоги до виконавчих документів встановлені частиною 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII, якою передбачено, що у виконавчому документі зазначаються, зокрема, 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності).

Судом з`ясовано, що до заяви про виконання рішення суду від 04.02.2022 яким стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з оплатою судового збору у розмірі 454 грн., позивачка долучила виконавчий лист від 30.03.2022 № 120/19342/21 (а.с. 29 32).

У графі виконавчого листа де зазначається інформація про боржника відсутні відомості про ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Суд погоджується із твердженнями відповідача про те, що виконавчий лист від 30.03.2022 № 120/19342/21 повинен містити обов`язкові реквізити та інформацію визначену частиною 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII. Проте, вимоги п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 1404-VIII містять умову, за якої у виконавчому документі зазначається ідентифікаційний код юридичної особи, а саме «за наявності».

Перевіряючи надісланий для виконання виконавчий документ, орган Державної казначейської служби не повинен формально підходити до оцінки виконавчого документу адже відсутність у ньому відомостей про ідентифікаційний код юридичної особи може бути обумовлено обставинами наявності або відсутності такого коду юридичної особи у матеріалах судової справи, в межах якої видавався виконавчий лист.

При цьому суд акцентує увагу на тому, що повернення виконавчого листа без виконання чинить негативний вплив на стан виконання рішення суду, а відтак може мати місце лише з причин які є об`єктивними та дійсно унеможливлюють його виконання.

З метою всебічного та об`єктивного аналізу цих обставин пунктом 5 Порядку № 845 відповідачу під час виконання виконавчих документів надано право: звертатися у передбачених законом випадках до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення рішення про стягнення коштів, порушувати клопотання про встановлення чи зміну порядку і способу виконання такого рішення, а також відстрочку та/або розстрочку його виконання; безоплатно отримувати необхідні для виконання виконавчих документів судові рішення, пояснення, довідки, іншу інформацію; відкладати, зупиняти безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам у випадках, передбачених законом та цим Порядком; вживати інших заходів до виконання виконавчих документів.

Крім того підпунктом 1 пункту 6 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, визначено, що Казначейство для виконання покладених на нього завдань має право в установленому порядку одержувати безоплатно від державних органів і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та їх посадових осіб, фізичних осіб - підприємців, а також громадян та їх об`єднань інформацію, документи і матеріали, необхідні для виконання покладених на нього завдань.

Відтак, суд доходить висновку, що з урахуванням положень Закону № 1404-VIII та Порядку № 845 у ГУ ДКС у Хмельницькій області були відсутні підстави для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки орган казначейства наділений повноваженнями самостійно з`ясувати інформацію щодо ідентифікаційного коду юридичної особи боржника, на відсутність якої він зіслався як на недолік виконавчого листа та підставу для повернення його без виконання.

Позиція суду у цьому спорі узгоджується із висновками Верховного Суду зробленими у постановах від 03.04.2018 (справа № 802/811/17-а), від 23.06.2020 (справа № 802/357/17-а) та від 11.02.2021 (справа №580/2220/19).

Варто зауважити, що суб`єкти владних повноважень зобов`язані діяти ефективно, забезпечувати суб`єктивні права, свободи та інтереси осіб, які до них звертаються. Натомість, відповідач не скористався усіма наданими йому повноваженнями для реалізації права позивачки на відшкодування понесених нею судових витрат.

Отже, у такому випадку державним органом не забезпечено реальне виконання судового рішення та не застосовано усі надані йому повноваження з метою виконання рішення суду, що набрало законної сили.

Із цих мотивів суд доходить висновку, що дії Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області щодо повернення позивачці листом від 16.08.2022 № 04-17-10/4445 виконавчого листа від 30.03.2022 № 120/19342/21 є протиправними.

Визначаючись із вибором ефективного способу захисту прав позивачки суд зауважує, що у первинній редакції позовної заяви ОСОБА_1 просила: «визнати неправомірними дії відповідача щодо повернення виконавчого листа без прийняття до виконання та повернути відповідачу виконавчий лист від 30.03.2022 № 120/19342/21».

В уточненій редакції позовної заяви ОСОБА_1 обмежилась лише позовною вимогою про визнання протиправними дій відповідача. Однак виходячи із підстав позову та мети звернення до суду про яку вказано позивачкою в мотивувальній частині позовної заяви, вона переслідує ціль домогтися виконання відповідачем виконавчого документа від 30.03.2022 № 120/19342/21.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Право на ефективний засіб юридичного захисту гарантовано статтею 13 Конвенції в якій зазначається: кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зважаючи на встановлені при розгляді справи обставини, а також беручи до уваги те, що відповідачем при перевірці поданих позивачкою документів не виявлено інших перешкод для виконання виконавчого листа від 30.03.2022 № 120/19342/21-а та не зазначено про них у листі від 16.08.2022 № 04-17-10/4445, суд доходить висновку, що з метою ефективного та належного захисту порушених прав позивачки, відповідача слід зобов`язати прийняти до розгляду виконавчий лист від 30.03.2022 № 120/19342/21-а виданий Вінницьким окружним адміністративним судом про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 витрат пов`язаних з оплатою судового збору у розмірі 454 грн.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, сплачений позивачкою при зверненні до суду судовий збір в сумі 992, 40 грн. необхідно стягнути в її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Вимога (клопотання) позивачки про стягнення з Головного управління матеріальної шкоди у сумі 25 грн у вигляді коштів сплачених за поштові послуги (оплату поштового відправлення позовної заяви до суду) задоволенню не підлягає, адже вказані кошти є витратами які понесла позивачка у зв`язку із реалізацією права на звернення до суду, тому не вважаються заподіяною їй матеріальною шкодою. Крім цього, нормами Глави 8 КАС України, такі витрати не відносяться до складу судових витрат, які підлягають розподілу за результатом розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області щодо повернення листом від 16.08.2022 № 04-17-10/4445 ОСОБА_1 виконавчого листа від 30.03.2022 № 120/19342/21.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області прийняти до розгляду виконавчий лист від 30.03.2022 № 120/19342/21-а виданий Вінницьким окружним адміністративним судом про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Тульчинського відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрально Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 витрат пов`язаних з оплатою судового збору у розмірі 454 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області сплачений при зверненні до суду судовий збір в сумі 992 грн 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 - АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Головне управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області - вул. Свободи, 70, м. Хмельницький, 29000, .

Суддя Богоніс Михайло Богданович