Справа № 300/7134/21
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2022 р. справа № 300/7134/21

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шумея М.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просила: 1)визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з позивачем повного розрахунку у день виключення її зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 ; 2) визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати належної позивачу індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 18.05.2020 по 27.10.2021; 3) зобов"язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належної ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 18.05.2020 по 27.10.2021, у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та з урахуванням середньоденного грошового забезпечення.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача, щодо невиплати позивачу середнього грошового забезпечення за весь період затримки виплати належної позивачу індексації грошового забезпечення. Просить задовольнити позов.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.11.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

15.12.2021 відповідач подав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві та просить відмовити у задоволенні позову.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, дослідивши позовну заяву, відзив на позов та в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.

У військовій частині НОМЕР_1 військову службу за контрактом осіб рядового, сержантського і старшинського складу у Збройних Силах України позивач проходила в добровільному порядку з 28.02.2005 по 17.05.2020 на різних посадах.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.05.2020 № 97, позивача виключено 17.05.2020 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

З моменту виключення позивача зі списків особового складу, остання припинила будь-які відносини, в тому числі і трудові, з військовою частиною НОМЕР_1 .

10.02.2021 позивач звернулася до Івано-Франківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання дій, бездіяльності протиправними та зобов"язання вчинити певні дії, в частині нарахування та виплати належної їй індексації грошового забезпечення за певний період.

Рашення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 залишено без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2021 в адміністративній справі № 300/431/21, позовні вимоги позивача задоволено частково. Зокрема, суд першої інстанції: визнав протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосування базового місяця березня 2015 року; зобов`язав відповідача здійснити перерахунок та доплату належної позивачу індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року із застосуванням базового місяця січня 2008 року, з урахуванням виплаченої суми індексації грошового забезпечення за грудень 2015 року; визнав протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та за грудень 2018 року; зобов`язав Відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 та за грудень 2018 року.

На виконання вищенаведених рішень судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач здійснив нарахування позивачу індексації грошового забезпечення в розмірі 14624,95 грн. та, після утримання військового збору (1,5%), перерахував на рахунок позивача № НОМЕР_2 , відкритий в АТ КБ "Приватбанк", кошти в розмірі 14405,58 грн.

Виплата сум індексації здійснювалась відповідачем частинами. Зокрема, на вищенаведений картковий рахунок 26.10.2021 відповідачем переведено 14194,59 грн., а 27.10.2021 - 210,99 грн.

Остаточний розрахунок належних позивачу сум індексації грошового забезпечення відповідач провів 27.10.2021.

Позивач в позовній заяві зазначає, що оскільки відповідач протиправно не провів виплату вищезазначених грошових коштів в день виключення позивача зі списків військової частини НОМЕР_1 (17.05.2020), то вона набула право на отримання середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки по день фактичного розрахунку (27.10.2021).

У зв`язку з цим, 27.10.2021 позивач звернулась з письмовою заявою до відповідача про виплату їй середнього грошового забезпечення за весь період затримки виплати належної мені індексації грошового забезпечення.

Станом на 11.11.2021, відповідь на своє звернення позивач не отримала та виплата середнього грошового забезпечення відповідачем проведена не була.

Позивач вважаючи, що така бездіяльність відповідача суперечить вимогам чинного законодавства України та істотно порушує її права, гарантії й законні інтереси, передбачені Конституцією та законами України, звернулася до суду.

Вирішуючи спірні право відносини по суті, суд вказує наступне.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 7 травня 2002 року №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 у справі № 21-352а13 та постанові Верховного Суду України від 17.02.2015 у справі №21-8а15.

Крім того, така правова позиція була підтримана у подальшому Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.09.2018 у справі №810/1549/17, від 17.10.2018 у справі № 805/2948/17-а, від 08.11.2018 у справі №821/1333/16, від 18.04.2019 у справі № 806/889/17.

За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (ч. 2 ст. 117 КЗпП України).

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Також суд зазначає, що у рішенні Конституційного Суду України від 22.02.2012 № 4-рп/2012 в справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу, установлено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Окрім цього, у вказаному рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Судом установлено, що позивача виключено із списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 18.05.2020. Остаточний розрахунок з позивачем військовою частиною НОМЕР_1 було проведено 27.10.2021, з метою виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2021 (справа № 300/431/21).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні підлягає захисту за період з 18.05.2020 (наступного дня після звільнення позивача) до дня повної виплати індексації грошового забезпечення, тобто до 27.10.2021 (включно).

Отже, відповідачем допущено протиправну бездіяльність, що полягає у ненарахуванні та невиплаті позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а не щодо невиплати всіх сум належних йому у день звільнення.

Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок №100).

Згідно з абзацом першим пункту 2 Порядку №100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Абзацом третім пункту 2 Порядку №100 передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Відповідно до абзацу першого пункту 8 Порядку №100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У пункті 4 Порядку №1078 визначено, що у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Стаття 2 Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19.10.2000 № 2050-ІІІ (далі - Закон № 2050-ІІІ) визначає, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі № 2050-ІІІ слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до ст. 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно зі ст. 4 Закону № 2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Системний аналіз зазначених вище норм дає підстави для висновку, що індексація є складовою заробітної плати та у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до діючого законодавства.

Використане у ст. 3 Закону № 2050-ІІІ формулювання, що компенсація обчислюється як добуток "нарахованого, але не виплаченого грошового доходу" за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.

Зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1- 3 вказаного Закону № 2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.

Верховний Суд у постанові від 29.04.2021 року справа №240/6583/20 вказав, що враховуючи наявність факту невиплати позивачу сум індексації грошового забезпечення позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків виплати індексації грошового забезпечення. Так, у випадку бездіяльності власника або уповноваженого ним органу щодо нарахування та виплати громадянину індексації заробітної плати, така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати за умови зобов`язання власника або уповноваженого ним органу здійснити донарахування належних громадянину сум доходів.

Враховуючи наявність факту невиплати позивачу середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати належної позивачу індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, суд вважає, що позивач має право на компенсацію виплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) по день фактичного розрахунку, тобто за період з 18.05.2020 по 27.10.2021, у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та з урахуванням середньоденного грошового забезпечення.

Частиною першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

За змістом статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Враховуючи відсутність судових витрат у даній адміністративній справі, питання про їх розподіл судом не вирішується.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку в день виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку (середнього грошового забезпечення) за весь час затримки виплати належної ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 18.05.2020 по 27.10.2021.

Зобов"язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити середній заробіток (середнє грошове забезпечення) за весь час затримки виплати належної ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення по день фактичного розрахунку, тобто за період з 18.05.2020 по 27.10.2021, у відповідності до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 08.02.1995 № 100 та з урахуванням середньоденного грошового забезпечення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ).

Суддя Шумей М.В.