Справа № 320/7526/21
Суддя: Кушнова А.О.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року справа № 320/7526/21

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Кушнової А.О., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" до Яготинського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправною та скасування постанови,

Суть спору: До Київського окружного адміністративного суду звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" з позовом до Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 15.06.2021 у виконавчому провадженні ВП №65644489, винесену головним державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та в порядку, визначеному положеннями ст. 287 КАС України. Витребувано докази у справі від позивача та відповідача.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 30.06.2021 направлено на адресу відповідача 06.07.2021 на офіційну електронну адресу.

У зв`язку з невиконанням відповідачем ухвали суду від 30.06.2021 про витребування доказів ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 повторно витребувано докази у справі від відповідача.

Ухвала Київського окружного адміністративного суду від 20.12.2021 направлена на адресу відповідача у рекомендованому поштовому відправленні та отримана 04.01.2022, докази на виконання вимог ухвали суду відповідачем не надані, про причини невиконання вимог ухвали суду не повідомлено.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 03.06.2021 головним державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цимбал Наталією Валентинівною відкрито виконавче провадження ВП №65644489 з примусового виконання наказу №911/2903/19, виданого 07.04.2021 Господарським судом Київської області.

15.06.2021 державним виконавцем винесено постанову про стягнення виконавчого збору, відповідно до якої з ТОВ «Нива Фарм» підлягає стягненню виконавчий збір у сумі 24000,00 грн.

Рішенням Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/2903/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021, витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «НиваФарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0029 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.

Зазначена резолютивна частина рішення Господарського суду Київської області відображена у постанові про відкриття виконавчого провадження.

В оскаржуваній постанові державний виконавець вказує, що ним відкрито виконавче провадження з виконання наказу №911/2903/19, виданого 07.04.2021 Господарським судом Київської області, та постановлено стягнути з ТОВ «Нива Фарм» виконавчий збір у сумі 24000,00 грн.

Отже, сума виконавчого збору, яку постановлено стягнути з позивача є такою, що встановлена для примусового виконання рішень немайнового характеру згідно з частиною третьою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», що позивач вважає помилковим.

Позивач стверджує, що порядок примусового виконання рішень немайнового характеру передбачений розділом VІІІ Закону України «Про виконавче провадження», яким регламентовано порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, рішень про відібрання дитини, про встановлення побачення з дитиною, про усунення перешкод у побаченні з дитиною, про поновлення на роботі, про виселення боржника, про вселення стягувача (статті 63-67 Закону). Вказаний перелік на думку позивача не передбачає виконання судових рішень про витребування майна. Тому позивач вважає, що рішення суду про витребування земельної ділянки є таким, що має майновий характер, а тому державним виконавцем помилково застосовано положення частини третьої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Позивач зазначає, що вказана позиція узгоджується із положеннями ГПК щодо ціни позову. На підтвердження цього вказує, що заступник прокурора Чернігівської області, звертаючись до Господарського суду Київської області із позовом у справі №911/2903/19, визначив ціну позову 53062,00 грн. та судовий збір за подання однієї майнової вимоги про витребування земельної ділянки виходячи із розміру нормативно-грошової оцінки 1 га ріллі на території Київської області. Таким чином, вважає, що позов у справі №911/2903/19 щодо витребування земельної ділянки підлягає грошовій оцінці, а тому вимоги є очевидно майновими.

Також вказує, що відповідачем не враховано і положення частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII, відповідно до якої виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. Очевидним вважає те, що відповідно до вказаної прямої норми закону у випадку виконання рішення про витребування майна виконавчий збір державним виконавцем має стягуватись у розмірі 10 відсотків вартості майна боржника (земельної ділянки), що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом (наказом). При цьому закон не ставить в залежність розмір виконавчого збору при витребуванні майна від того, чи вказано вартість відповідного майна в грошовому еквіваленті у виконавчому документі.

Відповідач правом подати відзив на позовну не скористався.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливим розглянути та вирішити справу по суті у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

03.06.2021 головним державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цимбал Наталією Валентинівною відкрито виконавче провадження ВП №65644489 з примусового виконання наказу №911/2903/19, виданого 07.04.2021 Господарським судом Київської області, про витребування із незаконного володіння ТОВ «Нива Фарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0029 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області. Боржником за даним виконавчим провадженням є Товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм", стягувачем - Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру. У цій постанові вказано, що боржнику необхідно виконати рішення суду протягом 10 робочих днів (а.с.10-11).

15.06.2021 головним державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цимбал Наталією Валентинівною винесено постанову про стягнення виконавчого збору у ВП №65644489, відповідно до якої постановлено стягнути з ТОВ «Нива Фарм» виконавчий збір у сумі 24000,00 грн. (а.с.12-13).

Як встановлено судом, рішенням Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/2903/19, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2021, за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з незаконного володіння, витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0029 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області (а.с.22-39).

Не погодившись із постановою про стягнення виконавчого збору від 15.06.2021 у ВП №65644489, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

За приписами статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 №1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (далі - Закон №1403-VIII, у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови від 15.01.2021).

Статтею 1 Закону № 1403-VIII визначено, що примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) покладається на органи державної виконавчої служби та у визначених Законом України "Про виконавче провадження" випадках - на приватних виконавців.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1403-VIII завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-VIII, у редакції чинній на момент прийняття оскаржуваної постанови від 15.06.2021) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону №1404-VIII визначено, що одним із виконавчих документів є постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору.

Згідно зі статтею 10 Закону № 1404-VIII заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частини шостої статті 26 Закону №1404-VІІІ за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

За визначення, наведеним у частині першій статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Згідно з частиною другою статті 27 Закону №1404-VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 27 Закону №1404-VІІІ за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

Статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» установлено у 2021 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня 6000 грн.

Виходячи зі змісту спірних правовідносин державний виконавець під час відкриття виконавчого провадження ВП №65644489 з примусового виконання наказу №911/2903/19, виданого 07.04.2021 Господарським судом Київської області, про витребування із незаконного володіння ТОВ «Нива Фарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру земельну ділянку площею 1,9256 га кадастровий номер :03:009:0029 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, визначив, що рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/2903/19 є рішенням немайнового характеру.

Відповідно, у постанові про стягнення виконавчого збору від 15.06.2021 у ВП №65644489 головним державним виконавцем Яготинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Цимбал Наталією Валентинівною визначено суму виконавчого збору за примусове виконання рішення немайнового характеру в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, який належить стягнути з ТОВ «Нива Фарм» у сумі 24000,00 грн.

У даному випадку спірним є питання правильності визначення державним виконавцем позовних вимог про витребування земельної ділянки з незаконного володіння у рішенні Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/2903/19 як вимог майнового чи немайнового характеру, від чого залежить визначена державним виконавцем сума виконавчого збору у постанові про стягнення виконавчого збору.

З даного приводу Верховним Судом сформовано судову практику, яка свідчить про наступне.

Вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначаються ст. 162 ГПК України.

Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 162 ГПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

За ч. 1 ст. 163 ГПК України ціна позову визначається: 1) у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; 2) у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; 3) у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/13737/19, майновий позов (позовна вимога майнового характеру) - це вимога про захист права або інтересу, об`єктом якої є благо, що підлягає грошовій оцінці.

Майновий спір має ціну. Різновидами майнових спорів є, зокрема, спори, пов`язані з підтвердженням прав на майно та грошові суми, на володіння майном і будь-які форми використання останнього.

Наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову. Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.02.2019 у справі №907/9/17.

Натомість до позовних заяв немайнового характеру відносяться вимоги, які не підлягають вартісній оцінці. Під немайновим позовом слід розуміти вимогу про захист права або інтересу, об`єктом якої виступає благо, що не піддається грошовій оцінці. Подібна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.08.2020 у справі №910/13737/19.

Витребування і повернення майна може мати вартісний, грошовий вираз такої матеріально-правової вимоги, що виражається у вартості спірного майна, і носити характер майнового спору. Проте не завжди такі позовні вимоги носять майнову направленість.

Так, у справі №911/2903/19, позов прокурором поданий про витребування земельної ділянки з незаконного володіння ТОВ «Нива Фарм» у зв`язку з виявленими порушеннями вимог земельного законодавства під час передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_1 , який вже використав своє право на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, що свідчить про подвійне проведення передачі земельних ділянок безоплатно у власність громадянина ОСОБА_1 в межах визначених норм безоплатної приватизації по одному й тому ж виду використання, який в подальшому відчужив земельну ділянку на користь ТОВ «Нива Фарм».

За результатами вирішення спору шляхом задоволення позову в даному випадку не відбувається зміна приналежності спірного майна, а захищаються інтереси власника землі, яким є Український народ, який делегував право розпорядження належною йому землею державі в особі відповідних органів, що проявляються щодо відповідача у зобов`язально-правовій формі, а саме у формі витребування земельної ділянки у ТОВ «Нива Фарм» на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру обов`язку.

Тобто позов, поданий прокурором у даній справі, є немайновим, оскільки за своєю суттю позовна вимога прокурора не направлена на «збагачення» позивача, яке можна оцінити вартісно.

Така правова позиція повністю відповідає правовим висновкам Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 21.12.2020 року у справі № 905/98/20 та висновкам об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеним в постанові від 02.12.2020 у справі №905/105/20 щодо визначення позовних вимог як вимог майнового чи немайнового характеру.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/2903/19 є рішенням немайнового характеру, а відповідно державний виконавець у постанові про стягнення виконавчого збору від 15.06.2021 у ВП №65644489 правомірно визначив суму виконавчого збору за примусове виконання вказаного рішення немайнового характеру в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи, у сумі 24000,00 грн.

Доводи позивача не спростовують висновків суду про немайновий характер ухваленого Господарським судом Київської області рішення від 22.10.2020 у справі №911/2903/19 за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Фарм» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру у Київській області та ОСОБА_1 про витребування земельної ділянки з незаконного володіння.

Частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою одержання рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

В адміністративному судочинстві змагальність виявляється в тому, що дії суду залежать від вимог позивача та заперечень відповідача; суд вирішує справу в межах заявлених вимог та на підставі наданих йому доказів; особи, які беруть участь у справі, займають активне становище щодо інших учасників процесу та суду; кожна особа зобов`язана доказати факти, на які вона покликається; у разі невиконання процесуальних обов`язків або нездійснення процесуальних прав для особи настають небажані для неї правові наслідки.

Основний зміст принципу змагальності полягає у тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на підставі своїх вимог або заперечень.

Позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами протиправність оспорюваної постанови, про що він стверджує є своєму позові.

Неподання відповідачем відзиву на позовну заяву не є безумовною підставою вважати, що відповідач визнає позов, а навіть у разі визнання позову відповідачем, суд не приймає визнання позову відповідачем, якщо ці дії суперечать закону або порушують чиї-небудь права, свободи чи інтереси.

Під час розгляду справи судом встановлено, що рішення Господарського суду Київської області від 22.10.2020 у справі №911/2903/19 є рішенням немайнового характеру, а тому державний виконавець в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору від 15.06.2021 у ВП №65644489 правомірно визначив суму виконавчого збору у розмірі 24000,00 грн., оскільки такі дії державного виконавця повністю відповідають вимогам статей 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження».

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.

Підстави для вирішення судом питання про розподіл між сторонами судових витрат у відповідності до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.

Керуючись статтями 243-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного тексту рішення - 09.12.2022 р.

Суддя Кушнова А.О.