Справа № 161/448/22
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 161/448/22 пров. № А/857/12720/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2022 року (головуючий суддя: Крупінська С.С., місце ухвалення м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

ОСОБА_1 , 10.01.2022 звернувся з позовом, в якому просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 714298 від 17.12.2021, а провадження по справі про адміністративне правопорушення закрити.

Обґрунтовує позов тим, що до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн за вчинення ним адміністративного стягнення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП через те, що він керував транспортним засобом за відсутності права на керування транспортним засобом категорії «ВЕ». Вважає, що при складанні оскаржуваної постанови не досліджено усі обставини справи, а вказана вище постанова є необґрунтованою, незаконною.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2022 року позов задоволено.

Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився Департамент патрульної поліції та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що зазначене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати, а в задоволенні позову відмовити.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що оскільки у позивача наявні лише категорії: «В1», «В» «С1» «С» «СЕ», а тому керуючи транспортним засобом, який передбачає необхідність відкритої категорії «ВЕ», водій порушує ч. 2 ст. 126 КУпАП.

Представником позивача, 06.12.2022 подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням в іншому судовому засіданні.

Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні цього клопотання необхідно відмовити, оскільки участь представника позивача в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а його неявка не перешкоджає розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови серії ДП18 № 714298 від 17.12.2021, складеної інспектором взводу № 1 УПП в Житомирській області Данилюком О.Б., водій ОСОБА_1 , 17.12.2021 о 12:00 на 121 км автомобільної дороги Житомир-Могилів-Подільський керував транспортним засобом марки MAN TGL 12.240, реєстраційний номер НОМЕР_1 з причіпом марки КНОТТ 96А, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , не маючи прав на керування таким транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП (а. с. 13).

Зазначеною постановою застосовано до ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не містить повного розкриття об`єктивної сторони правопорушення, що унеможливлює її віднесення до складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП. Зокрема, в описі обставин та суті адміністративного правопорушення відсутня об`єктивна сторона правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, що свідчить про протиправність такої постанови.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно ч. 1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст. 252 КУпАП України орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до п. «а» п. 2.1. Розділу «ОБОВ`ЯЗКИ І ПРАВА ВОДІЇВ МЕХАНІЧНИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ» Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі ПДР України), водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною 2 ст. 126 КУпАП, передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом.

Таким чином, закон пов`язує відповідальність, яка передбачена ч. 2 ст. 126 КУпАП, за керування транспортним засобом, без посвідчення водія, яке дає право на керування транспортним засобом відповідної категорії.

Відповідно до п. 2.13 Розділу «ОБОВ`ЯЗКИ І ПРАВА ВОДІЇВ МЕХАНІЧНИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ» ПДР України, транспортні засоби належать до таких категорій:

А1 - мопеди, моторолери та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт;

А - мотоцикли, у тому числі з боковим причепом, та інші двоколісні транспортні засоби, які мають двигун з робочим об`ємом 50 куб. см і більше або електродвигун потужністю 4 кВт і більше;

В1 - квадро- і трицикли, мотоколяски та інші триколісні (чотириколісні) мототранспортні засоби, дозволена максимальна маса яких не перевищує 400 кілограмів;

В - автомобілі, дозволена максимальна маса яких не перевищує 3500 кілограмів (7700 фунтів), а кількість сидячих місць, крім сидіння водія, - восьми, состав транспортних засобів з тягачем категорії В та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С1 - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких становить від 3500 до 7500 кілограмів (від 7700 до 16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

С - призначені для перевезення вантажів автомобілі, дозволена максимальна маса яких перевищує 7500 кілограмів (16500 фунтів), состав транспортних засобів з тягачем категорії С та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D1 - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, не перевищує 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D1 та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

D - призначені для перевезення пасажирів автобуси, у яких кількість місць для сидіння, крім сидіння водія, більше 16, состав транспортних засобів з тягачем категорії D та причепом, повна маса якого не перевищує 750 кілограмів;

ВЕ, С1Е, СЕ, D1E, DE - состави транспортних засобів з тягачем категорії В, С1, С, D1 або D та причепом, повна маса якого перевищує 750 кілограмів;

Т - трамваї та тролейбуси.

Аналогічні положення містяться у п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1993 року № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 511), якою затверджено Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами.

Відповідно до п. 5 цього Положення, до керування транспортними засобами категорій В, С1, С, D1 і D з причепами, повна маса яких становить більш як 750 кілограмів і загальна дозволена максимальна маса такого транспортного засобу і причепа перевищує 3500 кілограмів, а також зчепленими автобусами допускаються водії, які мають право на керування транспортними засобами категорій BE, С1Е, СЕ, D1E і DE.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач керував составом транспортних засобів з вантажного автомобіля MAN TGL 12.240 (спеціалізований вантажний, повна маса 11990, маса без навантаження - 7000) реєстраційний номер НОМЕР_1 з причепом марки КНОТТ 96А (спеціалізований причіп, повна маса 3490, маса без навантаження - 1550) реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Згідно посвідчення водія ОСОБА_1 № НОМЕР_3 , у нього наявні такі категорії для керування транспортними засобами: «В», «В1» «С1», «С», «СЕ» (а. с. 15).

Проаналізувавши вищенаведені документи та норми права, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що керування позивачем составом транспортних засобів автомобіля MAN TGL 12.240 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепом марки КНОТТ 96А реєстраційний номер НОМЕР_2 відбувалося без порушення вимог п. «а» п. 2.1. Розділу «ОБОВ`ЯЗКИ І ПРАВА ВОДІЇВ МЕХАНІЧНИХ ТРАНСПОРТНИХ ЗАСОБІВ» ПДР України.

Оскільки, у ОСОБА_1 відкриті категорії: «С», «СЕ», які надають йому право керувати транспортним засобом категорій «С» з причепом повна маса якого перевищує 750 кілограмів.

Стосовно покликання апелянта, що до спірних правовідносин необхідно застосувати правові висновки викладені постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 289/865/21, то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними.

Оскільки, у розглядуваній справі № 161/448/22 предметом розгляду є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а у справі № 289/865/21 відшкодування моральної шкоди у зв`язку з безпідставним притягненням фізичної особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Тобто, спірні правовідносини, які були предметом розгляду у справі № 289/865/21 не є подібними до правовідносин у справі № 161/448/22.

Враховуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити, оскільки оскаржувана постанова винесена без з`ясування в повній мірі всіх фактичних обставин справи, у зв`язку з чим така постанова підлягає скасуванню.

Таким чином, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Згідно приписів ст. 139 КАС України, підстав для стягнення судових витрат не має.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 286, 315, 316, 321, 322, КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2022 року у справі № 161/448/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 08.12.2022.