Справа № 161/14789/22
Суддя: Рудська С. М.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/291/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого судді Рудської С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Другий відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

25.10.2022 року ОСОБА_1 , через свого представника, звернувся до суду з вищевказаним адміністративним позовом на обгрунтування якого зазначив, що 27.05.2022 року Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради було винесено відносно нього постанову за серією та номером DMV-2210625, якою його визнано винним у вчиненні правопорушення за ч. 1 ст. 152-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 200 грн. Дана постанова була передана на примусове виконання до Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів), яким, відповідними постановами від 04.10.2022 року відкрито виконавче провадження № 69981068 та визначено розміри витрат виконавчого провадження і виконавчого збору. Вказує, що оскаржувана постанова від 27.05.2022 року відповідачем пред`явлено на примусове виконання згідно відповідної заяви, яка датована «03.10.2022 року». У поданій заяві зазначено, що постанова від 27.05.2022 року набрала законної сили 19.08.2022 року. У свою чергу, внесення аналогічних правок містить й оскаржувана постанова. На його думку такі корективи було здійснено у зв`язку із пропуском Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради строку пред`явлення оскаржуваної постанови від 27.05.2022 року до виконання та надання в незаконний спосіб вигляду того, що вказаний строк не пропущений. Враховуючи наведене, а також факт пропуску відповідачем тримісячного строк пред`явлення до примусового виконання оскаржуваної постанови, просить суд визнати противоправними дії Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, що полягають у здійсненні на постанові із серією та номером DMV-2210625 від 27.05.2022 року запису про набрання постановою законної сили 19.08.2022 року та її пред`явлення до виконання Другому ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.10.2022 року у вищевказаній справі було відкрито провадження, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 15).

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28.10.2022 року у Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) було витребувано матеріали виконавчого провадження № 69981068 для їх огляду в судовому засіданні (а.с. 21).

03.11.2022 року від Другого ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) надійшла на адресу суду належним чином засвідчена копія матеріалів виконавчого провадження № 69981068 (а.с. 24-25).

17.11.2022 року представником відповідача було подано до суду відзив на вищевказану позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначає, що постанова із серією та номером DMV-2210625 від 27.05.2022 року була надіслана позивачу відповідно до вимог ст. 279-1 КУпАП та повернулась поштовим відправленням з позначкою про невручення від 19.08.2022 року. У свою чергу, в силу приписів ч. 2 ст. 291, ст. 300-1 КУпАП, оскаржувана постанова підлягає примусовому виконанню не раніше, ніж після 30 днів з дня набрання нею законної сили, тобто з 19.09.2022 року, а не з моменту її винесення, як вказує ОСОБА_1 у своєму позові. Відтак, проставлення відмітки в оскаржуваній постанові про набрання нею законної сили та її передача на примусове виконання здійснені із повним дотриманням вимог чинного законодавства, а тому в задоволенні позову слід відмовити (а.с. 49-56).

Вищевказаний відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 17.11.2022 року був отриманий представником позивача та третьою особою (кожним окремо), проте станом на дату постановлення даного судового рішення відповідь на відзив та письмові пояснення (заперечення) від них на адресу суду не надходили (а.с. 70-71).

30.11.2022 року представником позивача на електронну адресу суду було подано заяву про зміну підстав позову (по своїй суті доповнення підстав позову) у якому зазначено, що ще однією підставою визнання дій відповідача протиправними є відсутність на оскаржуваній постанові підпису посадової особи, якою така була винесена.

Враховуючи, що строки, встановлені ухвалою суду від 26.10.2022 року сплинули, суд вважає за можливе провести судовий розгляд для вирішення даного спору.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 27.05.2022 року старшим інспектором (інспектором з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Осінкіним В.В. винесено постанову із серією та номером DMV-2210625 від 27.05.2022 року про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 200 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152-1 КУпАП (а.с. 41-44).

Зі змісту оскаржуваної постанови слідує, що підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вказаною нормою є порушення ним, як власником транспортного засобу OPEL Vivaro, д.н.з. НОМЕР_1 , 26.05.2022 року о 12:53 в м. Луцьку по вул. Глушець, 1, правил паркування, а саме: не здійснення оплати вартості послуг з користування майданчиком для платного паркування (платним майданчиком).

Датою набрання даною постанови законної сили є 19.08.2022 року.

На підставі заяви Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради про примусове виконання рішення № 27-43/1721/2022 від 03.10.2022 року, яка була отримана Другим ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів) 04.10.2022 року за вх. № 12451/12.19-29, головним державним виконавцем Наглій Н.В., на примусове виконання вищевказаної постанови, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 69981086 від 04.10.2022 року (а.с. 7, 38, 39-40).

В рамках зазначено вище виконавчого провадження державним виконавцем органу ДВС також 04.10.2022 року винесено постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та про стягнення виконавчого збору (а.с. 28, 30).

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що проставлення на оскаржуваній постанові відмітки про набрання нею законної сили 19.08.2022 року, а відтак обрахування строків її пред`явлення до примусового виконання та фактичне пред`явлення 03.10.2022 року на виконання органу ДВС є незаконними та не відповідають вимогам чинного законодавства України.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.

У разі задоволення позову суд може прийняти, зокрема рішення про:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю;

7) тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності об`єднання громадян;

8) примусовий розпуск (ліквідацію) об`єднання громадян;

9) примусове видворення іноземця чи особи без громадянства за межі України;

10) інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

За юридичною позицією Конституційного Суду України право на судовий захист як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя; відсутність такої можливості обмежує це право, яке за змістом ч. 2 ст. 64 Конституції України не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану (абз. 15 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 07.05.2002 року № 8-рп/2002).

Конституційний Суд України у Рішенні від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8). Право на ефективний засіб захисту закріплено також у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права (стаття 2) і в Конвенції про захист прав людини та основних свобод (стаття 13).

Отже, ефективний спосіб захисту прав та інтересів особи в адміністративному суді має відповідати таким вимогам: забезпечувати максимально дієве поновлення порушених прав за існуючого законодавчого регулювання; бути адекватним фактичним обставинам справи; не суперечити суті позовних вимог, визначених особою, що звернулася до суду; узгоджуватися повною мірою з обов`язком суб`єкта владних повноважень діяти виключно у межах, порядку та способу, передбаченого законом.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постанові Верховного Суду від 23.12.2021 року у справі № 480/4737/19.

У судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації не відповідає завданню адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 року у справі № 826/14016/16, від 11.02.2019 року у справі № 2а-204/12, від 15.07.2019 року у справі № 420/5625/18, від 11.02.2020 року у справі № 0940/2394/18).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

У справі, що розглядається, позивач просив суд визнати протиправними дії відповідача щодо здійсненні на оскаржуваній постанові запису про набрання нею законної сили та її подальше пред`явлення на примусове виконання.

На переконання суду, обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права не є сумісним з вимогами ст. 2 ч. 1 ст. 5 КАС України через свою неефективність, що є головним критерієм при зверненні до суду з позовом, оскільки сам по собі факт визнання дій відповідача не відновить права, які на його думку були порушеними, а відтак наслідком такого не буде повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів з одержанням особою бажаного результату (припинення здійснення відносно нього виконання оскаржуваної постанови).

Таким чином, з огляду на відсутність у оспорюваній постанові такої властивості, як протиправність, суд, зважаючи на обставини, що склалися у розглядуваній спірній ситуації, вважає, що належним і достатнім способом захисту порушеного інтересу позивача є скасування відповідних постанов у виконавчому провадженні № 69981086 від 04.10.2022 року.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 27.03.2019 року у справі № 826/15117/17.

Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Другий ВДВС у м. Луцьку ЗМУ Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання дій протиправними у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 122, 251, 252, 280 КУпАП, керуючись ст.ст. 77, 121, 241-246, 286 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Другий відділ державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання дій протиправними відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений 09 грудня 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська