Справа № 500/3449/22
Суддя: Мірінович Уляна Анатоліївна
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 500/3449/22

08 грудня 2022 рокум. Тернопіль
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо не нарахування та невиплати із 17 липня 2018 року підвищення до пенсії працюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення (в зоні посиленого радіоекологічного забруднення ), в розмірі, 25 % від розміру мінімальної заробітної плати;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести починаючи із 17 липня 2018 року нарахування та виплату підвищення до пенсії працюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати із врахуванням виплачених сум.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що він є працюючим пенсіонером та проживає в смт. Заводське, Чортківського району Тернопільської області, яке є відповідно до Переліку населених пунктів, віднесених до зон посиленого радіоекологічного контролю внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Позивач, покликаючись на Рішення Конституційного Суду України № 6-р/2018 від 17 липня 2018 року, вказує, що з 17 липня 2018 року має право на щомісячне отримання встановленого статтею 39 Закону № 796-ХІІ підвищення до пенсії як працюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі 25% мінімальної заробітної плати.

Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, розглянувши заяву позивача, листом від 08.07.2022 №2472-2595/Д-02/8-1900/22, відмовило позивачу у проведенні доплати до пенсії згідно статті 39 Закону №796-ХІІ, а тому позивач звернувся із даним позовом в суд.

Ухвалою суду від 03.10.2022 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подачі відзиву.

27.10.2022, відповідач через відділ документального забезпечення суду подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свою позицію тим, що як і Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, так і Велика Палата Верховного Суду у своїх рішеннях поклали обов`язок здійснити нарахування та виплату доплати до пенсії відповідно до статті 39 Закону № 796-ХІІ в редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, та зазначили, що право позивача на отримання підвищення до пенсії після ухваленого Конституційним Судом України Рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018 відновлено, фактично при одночасній дії (одночасне застосування) двох редакцій статті 39 Закону № 796-ХІІ, як у редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, так і редакції Закону після 1 січня 2016 року.

Відповідач зазначив, що підстав для визнання дій Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області неправомірними не має, оскільки на момент подання позовної заяви у цій справі зміни, внесені Законом України Про внесення змін до Закону України Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи від 04.02.2016 № 987-VIII Конституційним Судом не конституційними не визнавались, а тому підлягали виконанню на всій території України, що й зроблено у випадку позивача. Просив у задоволенні позову відмовити.

Окрім цього, відповідачем у відзиві наголошено на тому, що позивачем подано позову у даній справі з пропуском встановленого статтею 122 КАС України шестимісячного строку для звернення до суду із даним позовом.

04.11.2022, на адресу суду позивачем подано клопотання про поновлення процесуального строку звернення із позовом у даній справі.

Суд, ухвалою від 07.11.2022, визнав неповажними причини пропуску строку на звернення до суду із цим позовом, та залишив позовну заяву без руху після відкриття провадження у справі, встановивши строк та спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з обґрунтуванням інших поважних підстав для поновлення строку звернення до суду.

На виконання вимог суду, позивач станом на 14.11.2022 та 30.11.2022 подав два клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою.

Суд, ухвалою від 07.12.2022, поновив позивачу строк звернення до суду з позовом продовжив судовий розгляд справи.

Інших заяв, в тому числі по суті спору, від учасників справи на адресу суду не надходило.

За приписами частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив наступні обставини справи.

Матеріалами справи стверджено, що позивач має статус громадянина, який постійно проживає на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4); перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Тернопільській області; проживає в населеному пункті, який віднесено до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106; працює.

Вважаючи протиправною бездіяльність органу Пенсійного фонду України щодо ненарахування та невиплати доплати до пенсії, як працюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, згідно зі статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", у розмірі двох мінімальних заробітних плат, позивач звернувся до суду з позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить з такого.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII).

Стаття 39 Закону №796-ХІІ у редакції, чинній до 01.01.2015, була викладена таким чином:

« 1. Громадянам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, провадиться доплата в таких розмірах:

- у зоні безумовного (обов`язкового) відселення - три мінімальні заробітні плати;

- у зоні гарантованого добровільного відселення - дві мінімальні заробітні плати;

- у зоні посиленого радіоекологічного контролю - одна мінімальна заробітна плата.

2. Пенсії непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях, і стипендії студентам, які там навчаються, підвищуються у розмірах, встановлених частиною першою цієї статті. Пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

3. Громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів, за рішенням Адміністрації зони відчуження, встановлюється доплата згідно з положенням, затвердженим Кабінетом Міністрів України.»

Станом на 01.01.2015 набрав чинності Закон України від 28.12.2014 №76-VIII «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», підпунктом 7 пункту 4 розділу І якого виключено, зокрема, статтю 39 Закону №796-XII.

Надалі, 04.02.2016 прийнято Закон України №987-VIII, який, згідно з розділом ІІ Прикінцеві положення набрав чинності з 01.01.2016 і який включив до Закону №796-ХІІ статтю 39 такого змісту:

«Стаття 39. Доплата громадянам, які працюють у зоні відчуження

Громадянам, які працюють у зоні відчуження, встановлюється доплата у порядку і розмірах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Рішенням Конституційного Суду України від 17.07.2018 №6-р/2018 підпункт 7 пункту 4 розділу І Закону України від 28.12.2014 №76-VIII визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним).

Стаття 39 у редакції Закону №987-VIII, яка чинна з 01.01.2016, врегульовує питання доплат виключно особам, які працюють у зоні відчуження. Однак редакція статті 39, яка була чинна до 01.01.2015, врегульовувала питання здійснення доплат таким категоріям громадян: 1) особам, які працюють на територіях радіоактивного забруднення (у зоні безумовного (обов`язкового) відселення, у зоні гарантованого добровільного відселення, у зоні посиленого радіоекологічного контролю); 2) непрацюючим пенсіонерам, які проживають на цих територіях; 3) студентам, які там навчаються; 4) пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення; 5) громадянам, які працюють у зоні відчуження, а також у зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів.

Таким чином, відновлення дії попередньої редакції нормативно-правового акта - статті 39 Закону №796-ХІІ до внесення змін Законом України від 28.12.2014 №76-VIII спричиняє колізію правозастосування з огляду на чинність із 01.01.2016 статті 39 Закону №796-ХІІ у редакції Закону України від 04.02.2016 №987-VIII. Ця колізія має вирішуватися з додержанням принципу верховенства права (статті 3, 8 Конституції України та стаття 6 КАС України) в частині визнання людини, її прав та свобод найвищими цінностями, які визначають зміст та спрямованість держави, з урахуванням дискреції держави щодо визначення порядку та розміру гарантій, зумовленої фінансово-економічними можливостями для збереження справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, без порушення сутності відповідних прав.

Такий підхід до розуміння наслідків визнання неконституційними нормативно-правових актів (або окремих положень) та усунення колізії, що виникла внаслідок цього, забезпечує стабільність конституційного ладу в Україні, гарантування конституційних прав і свобод людини і громадянина, цілісність, непорушність та безперервність дії Конституції України, її верховенство як Основного Закону держави на всій території України.

Частиною другою статті 39 Закону №796-ХІІ визначено, що пенсіонерам, які працюють у зонах радіоактивного забруднення, оплата праці додатково підвищується на 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20.09.2005 №936 затверджено Порядок використання коштів державного бюджету для виконання програм, пов`язаних із соціальним захистом громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (далі - Порядок №936).

Підпунктом 11 пункту 4 Порядку №936 передбачено, що виплата компенсацій та допомоги певних видів, передбачених Законом, проводиться центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних і районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (крім м. Києва) рад (далі - уповноважений орган) за місцем фактичного проживання (перебування) працюючих та непрацюючих громадян, у тому числі пенсіонерів, працюючим і непрацюючим громадянам і пенсіонерам, зокрема пенсіонерам та особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, Державної кримінально-виконавчої служби та інших органів, громадянам, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи, громадянам, які працюють у громадян, що провадять підприємницьку діяльність без утворення юридичної особи.

Пунктом 5 Порядку №936 визначено, що соціальні виплати, доплати (види допомоги), передбачені підпунктами 6-13 пункту 4 цього Порядку, проводяться за місцем основної роботи (служби) громадян підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та фізичними особами - підприємцями (далі - підприємства) відповідно до розрахункових даних, поданих до уповноваженого органу за формою, затвердженою Мінсоцполітики.

Згідно з пунктом 6 Порядку №936 підприємства реєструються уповноваженим органом, для чого подають не пізніше ніж за два місяці до початку кожного бюджетного року відомості про підприємство з визначенням кількості постраждалих осіб за категоріями отримувачів компенсацій та допомоги певних видів та кількості громадян, які працюють на територіях радіоактивного забруднення, за формою, затвердженою Мінсоцполітики, і списки громадян із зазначенням прізвища, імені та по батькові, категорії, серії та номера посвідчення (за наявності), місця проживання (перебування), ідентифікаційного номера.

У разі зміни зазначених відомостей, у тому числі найменування підприємства, його місцезнаходження та розрахункових рахунків, на які перераховуються кошти, та списків громадян підприємство повідомляє протягом 20 днів наступного місяця про такі зміни відповідних розпорядників коштів.

До 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, підприємства подають до уповноваженого органу документи щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги.

Керівники підприємств несуть персональну відповідальність за своєчасність подання розрахункових документів до уповноваженого органу та правильність призначення і нарахування компенсаційних виплат та допомоги певних видів.

Уповноважений орган перевіряє, реєструє, обліковує розрахунки та подає органам Казначейства платіжні документи для здійснення відповідних видатків, що провадяться в установленому законодавством порядку.

Отже, уповноважений державний орган здійснює відшкодування коштів на виплату доплати громадянам, які працюють на території радіоактивного забруднення (у зоні гарантованого добровільного відселення) згідно з розрахунками, поданими підприємствами, організаціями та установами відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на території якої проживає працюючий пенсіонер.

Натомість обов`язок зі складання документів щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, покладено чинним законодавством на роботодавця працівника - отримувача відповідних соціальних виплат.

Як встановлено судом, позивач проживає на території яку віднесено до Переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, в спірному періоді перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду як працюючий пенсіонер. Факт перебування позивача у трудових відносинах підтверджується сторонами визнається.

Суд зазначає, що за приписами статті 39 Закону №796-ХІІ, в частині на застосування якої вказує позивач, а саме: підвищення працюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, в розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-ХІІ, що дорівнює 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати, то суд вказує, що таке підвищення у розмірі 25 процентів від розміру мінімальної заробітної плати здійснюється не до пенсії, а до «оплати праці».

Оскільки підвищення працюючим особам, які проживають на території радіоактивного забруднення, виплачується за місцем роботи в розмірі 25% від розміру мінімальної заробітної плати, а орган Пенсійного фонду не є уповноваженим суб`єктом владних повноважень на здійснення таких виплат, то позивач не набув права на отримання від органу Пенсійного фонду України підвищення до пенсії у встановленому розмірі, відповідно до статті 39 Закону №796-ХІІ.

Також в матеріалах судової справи відсутні будь-які документально підтверджені відомості, що роботодавець позивача подавав органу соціального захисту до 25 числа місяця, за який здійснюється нарахування, документи щодо розрахункових витрат, пов`язаних з виплатою компенсацій та допомоги певних видів, за затвердженою Мінсоцполітики формою та реєстр отримувачів компенсаційних виплат і допомоги певних видів, де зазначаються прізвище, ім`я та по батькові, категорія, номер посвідчення, ідентифікаційний номер, відомості про нараховані виплати, суму компенсацій та вид допомоги. Позивач на такі обставини в позові не покликається.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до приписів частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи вищевикладене, судом не встановлено, що права позивача на отримання передбаченої статтею 39 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" доплати як працюючому пенсіонеру порушені в спірній ситуації відповідачем, іншим суб`єктом владних повноважень.

Суд зауважує, що захист прав, свобод та інтересів осіб завжди передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Таким чином, передумовою для задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які в даному випадку відсутні.

Оскільки в ході судового розгляду справи не встановлено факту порушення прав та законних інтересів позивача, відсутні підстави для застосування судового захисту, а відтак в задоволенні позову слід відмовити повністю.

У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено в повному обсязі, керуючись приписами статті 139 КАС України, судовий збір не повертається позивачу, та за відсутності понесених судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертизи, такі судові витрати не належать стягненню з позивача на користь суб`єкта владних повноважень.

Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 08 грудня 2022 року.

Реквізити учасників справи:

позивач: - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

відповідач: - Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: Майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, ).

Головуючий суддя Мірінович У.А.