Справа № 420/15271/22
Суддя: Єфіменко К.С.
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Єфіменка К.С., розглянувши в письмовому провадженні у порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області (вул.Першотравнева,76, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області за результатом якого позивач просить:

визнати незаконними та протиправними дії Управління Державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області щодо повернення без виконання Виконавчого листа, виданого Одеським окружним адмiнiстративним судом від 17.11.2021 року у справі №420/1650/21;

зобов`язати Управління Державної казначейської служби України У Білгород-Дністровському районі Одеської області здійснити направлені на виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду вiд 17.11.2021 року у справі №420/1650/21;

стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області (: 67700, Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Першотравнева, буд.76) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог позивачем наголошується, що 21 грудня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №420/1650/21 за яким постановлено: стягнути з Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 січня 2021 року по 17 листопада 2021 року у сумі 190 410,48 грн.; стягнути з Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 8 000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн. З метою примусового виконання остаточного судового рішення по справі №420/1650/21 та захисту своїх прав, ОСОБА_1 звернулась до Управління Державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області. 10.01.2022 року Управлінням державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області було надіслано лист №06-09-10/11, яким виконавчий документ повернуто стягувану без виконання. Підставою прийняття такого рішення зазначено: положеннями абзацу 3 пункту 2 Порядку №845 встановлено, що боржниками є визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання. Позивач вважає таку відмову протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (ст.262 КАС України).

Відповідач у відзиві на позовну заяву заперечує проти задоволення позову зазначивши, що 04.01.2022 року до управлiння надійшла заява позивача від 04.01.2022 року б/н разом із виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року по справі №420/1650/21 та іншими матеріалами, щодо стягнення з Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 січня 2021 року по 17 листопада 2021 року у сумі 190 410,48 грн; моральної шкоди у сумі 8 000,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн. Однак, листом Управління вих.№06-09-10/11 вiд 10.01.2022 року зазначений вище виконавчий лист було повернуто позивачу без виконання на підставі частини 1 статті 2, частини 1 статті 3, частини 1 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI iз змiнами (далі - Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» або ЗУ № 4901-VI) та п.п.3 п.9 Порядку №845, запропоновано позивачу звернутися до вiдповiдного органу Державної виконавчої служби України з метою виконання судового рiшення в порядку та у спосіб, які передбачені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Серед іншого, відповідач у своєму листі від 10.01.2022 року зазначив, що згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №845 передбачено, що боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів, в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання. Проте, під час попереднього розгляду виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року по справі №420/1650/21, Управлінням було встановлено, що боржником за даним виконавчим документом визначено - Білгород - Дністровська міська рада (67701, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, ), однак рахунки такого боржника як Білгород - Дністровська міська рада (67701, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, ), з яких можливо було б здійснити безспірне списання, відсутні на балансі Управління.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст.72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

Судом встановлено, що в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №420/1650/21 за позовом ОСОБА_1 до Б ілгород-Дністровської міської ради, Білгород-Дністровського міського голови Граждана Віталія Вікторовича, за участі третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

18 червня 2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду псі справі №420/1650/21 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

17 листопада 2021 року постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 червня 2021 року скасовано, у справі прийнято нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови Білгород-Дністровської міської ради № 11-к від 06 січня 2021 року «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 ».

Визнано протиправним та скасовано розпорядження міського голови Білгород-Дністровської міської ради № 62-к від 15 лютого 2021 року «Про внесення змін до розпорядження міського голови від 06 січня 2021 року № 11-к «Про звільнення з займаної посади ОСОБА_1 »».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника служби у справах дітей Департаменту соціальної,'' сімейної політики та охорони здоров`я Білгород-Дністровської міської ради з 07 січня 2021 року.

Стягнуто з Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 січня 2021 року по 17 листопада 2021 року у сумі 190 410,48 грн.

Стягнуто з Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 8 000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн.

21 грудня 2021 року Одеським окружним адміністративним судом було видано виконавчий лист №420/1650/21 за яким визначено:

- стягнути з Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 07 січня 2021 року по 17 листопада 2021 року у сумі 190 410,48 грн.;

- стягнути з Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 8 000,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн.

04.01.2022 року позивач звернулась до Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області з заявою разом із виконавчим листом Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року по справі №420/1650/21 та іншими матеріалами, щодо стягнення з Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 січня 2021 року по 17 листопада 2021 року у сумі 190410,48 грн; моральної шкоди у сумі 8000,00 грн та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4000,00 грн.

Листом Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області вих.№06-09-10/11 вiд 10.01.2022 року зазначений вище виконавчий лист було повернуто позивачу без виконання на підставі частини 1 статті 2, частини 1 статті 3, частини 1 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» від 05.06.2012 року №4901-VI iз змiнами (далі - Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» або Закону України № 4901-VI) та п.п.3 п.9 Порядку №845, запропоновано позивачу звернутися до вiдповiдного органу Державної виконавчої служби України з метою виконання судового рiшення в порядку та у спосіб, які передбачені нормами Закону України "Про виконавче провадження". Відповідач у своєму листі від 10.01.2022 року зазначив, що згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №845 передбачено, що боржники - визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів, в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання. Проте, під час попереднього розгляду виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 21.12.2021 року по справі №420/1650/21, Управлінням було встановлено, що боржником за даним виконавчим документом визначено - Білгород - Дністровська міська рада (67701, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, ), однак рахунки такого боржника як Білгород - Дністровська міська рада (67701, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, ), з яких можливо було б здійснити безспірне списання, відсутні на балансі Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області.

Позивач вважає таку відмову протиправною та за захистом своїх прав звернувся до суду.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Положеннями ч.2 ст. 14, ч.1 ст.370 КАС України передбачено, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, за її межами.

Відповідно до статті 373 КАС України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 5 статті 372 КАС України визначено що, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах, вирішує суддя адміністративного суду одноособово, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначається Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З аналізу зазначених норм вбачається, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, є неможливим, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється у порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», в рамках виконавчого провадження з виконання виконавчого листа.

Відповідно до ч.1 ст.382 КАС України, суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (ч.1 ст. 383 КАС України).

Отже, приписами ст.ст. 382, 383 КАС України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (ст.382 КАС України); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень відповідачем на виконання рішення суду (ст.383 КАС України); судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу (ч.8 ст.382 КАС України).

Суд звертає увагу, що зазначені норми КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.

Верховний Суд у постанові від 19.08.2019 у справі №295/13613/16-а дійшов наступного висновку: «... Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС (стаття 267 до 15 грудня 2017 року, стаття 382 після 15 грудня 2017 року), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. З огляду на вищенаведене, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених законодавством про виконавче провадження, за КАС України. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.»

Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.

Відтак, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які вчинені або не вчинені на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.

Повертаючись до обставин справи, суд звертає увагу позивача на те, що умови і порядок виконання рішень судів та інших органів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VIII i3 змінами (далі - Закон України «Про виконавче провадження» або ЗУ 1404-VIII).

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів 1 осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частинами другою та четвертою статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення про стягнення коштів з державних органів. державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, рішення про стягнення коштів за час роботи стягувача на посаді помічника-консультанта народного депутата України, у тому числі при звільненні такої посади, виконуються органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів.

Органи та установи, зазначені в частинах першій третій цієї статті є органами примусового виконання.

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215 зі змінами, Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку: 3) здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду; при цьому, Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (п.9 Положення №215).

Аналогічні положення закріплено в підпункті 14 пункту 4 Положення про управління (відділення) Державної казначейської служби України у районах, районах у містах, містах обласного, республіканського значення затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 12.10.2011 року №1280 (у редакції наказу Міністерства фінансів України 17.08.2015 №716) зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.10.2011 року за №1237/19975 зі змінами (далі - Положення No1280).

Так, зокрема частиною 1 статті 25 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року N 2456-VI із змінами (далі БК України) визначено, що на підставі рішення суду

Так, зокрема частиною 1 статті 25 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 року №2456-VI із змінами (далі - БК України) визначено, що на підставі рішення суду Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників (далі - рішення про стягнення коштів), прийнятих судами, а також іншими органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено Порядком №845, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 січня 2013р. №45 зі змінами (далі - Порядок №845).

Положеннями абзацу 2 пункту 2 Порядку №845 визначено, що безспірне списання операції з коштами державного та мiсцевих бюджетiв, що здійснюються з метою виконання Казначейством та його територiальними органами (далі - органи Казначейства) рішень про стягнення коштiв без згоди (подання) органiв, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Згідно з абз.1 пункту 24 Порядку №845 визначено, що стягувачі, на користь яких прийняті рішення про стягнення коштів з рахунків боржника, подають до органу Казначейства, в якому обслуговується боржник (відкриті рахунки), або за його мiсцезнаходженням документи, зазначені у пункті б цього Порядку.

Згідно з абзацом 3 пункту 2 Порядку №845 передбачено, що боржники визначені в рішенні про стягнення коштів державні органи, розпорядники бюджетних коштів (бюджетні установи), а також одержувачі бюджетних коштів, в частині здійснення передбачених бюджетною програмою заходів, на які їх уповноважено, які мають відкриті рахунки в органах Казначейства, крім рахунків із спеціальним режимом використання.

боржником за виконавчим листом від 21.12.2021 року по справі №420/1650/21 визначено Білгород - Дністровська міська рада (67701, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, ), однак рахунки такого боржника як Білгород - Дністровська міська рада (67701, Одеська обл., місто Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, буд. 56, ), з яких можливо було б здійснити безспірне списання, відсутні Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області.

Тобто, вказаний боржник не має на балансі Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області відкритих рахунків і відповідно до мережі розпорядників та одержувачів бюджетних коштів не включений, оскільки не є клієнтом Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області (не обслуговується).

Тобто, предметом спору у цій справі є саме невиконання/неналежне виконання судового рішення у справі №420/1650/21.

Отже, в даному випадку позивачу необхідно вирішувати питання щодо стягнення з Білгород-Дністровської міської ради на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 07 січня 2021 року по 17 листопада 2021 року у сумі 190 410,48 грн. моральної шкоди у сумі 8 000,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у сумі 4 000,00 грн. в рамках справи №420/1650/21 шляхом становлення порядку та способу виконання рішення суду по вказаній справі.

Таким чином, суд дійшов висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження.

Відповідно до приписів ст.139 КАС України, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Управління державної казначейської служби України у Білгород-Дністровському районі Одеської області (вул.Першотравнева,76, м.Білгород-Дністровський, Одеська область, 67700) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в місячний строк з дня отримання повного тексту судового рішення, в порядку п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя К.С. Єфіменко

.