Справа № 340/2764/22
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

29 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 340/2764/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Прокопчук Т.С. (доповідач),

суддів: Шлай А.В., Кругового О.О.,

розглянувши у письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року (головуючий суддя Казанчук Г.П.) по справі № 340/2764/22, розглянутої в порядку спрощеного позовного провадження,

за позовом ОСОБА_1 до Кіровоградської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання здійснити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 10.06.2022 року звернувся до суду з позовом до відповідача Кіровоградської обласної прокуратури, в якому просить визнати протиправною бездіяльність Кіровоградської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати йому заробітної плати у формі компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на його користь заробітну плату у формі компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні та стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 30.04. 2020 року по день фактичного розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідно до розпоряджень відповідача у період з 11.05.2018 року до 21.04.2020 року позивач працював у понаднормовий час, але Законом України «Про прокуратуру» не врегульоване питання виплати компенсації за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні, а тому підлягає застосуванню Кодекс законів про працю України (далі КЗпП України). Оскільки відповідач у порушення положень КЗпП України не оплатив роботу у вихідні, святкові та неробочі дні у встановленому кодексом розмірі, не здійснив оплату за ці дні також і під час розрахунку при звільненні, що обумовлює обов`язок відповідача сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Як наголошує позивач, з огляду на положення норм КЗпП України, Закону України «Про оплату праці» у нього наявне право на компенсацію за відпрацьований надурочний і понаднормовий робочий час при роботі в органах прокуратури, пов`язаної з чергуванням.

У відзиві на позов відповідач посилається на неправомірність доводів позивача та відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11.07.2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Судове рішення мотивоване тим, що основним спірним питанням в межах справи є наявність або відсутність права у позивача на отримання компенсаційних виплат за відпрацьований надурочний і понаднормовий робочий час в органах прокуратури, пов`язаний із чергуванням, але діюче законодавство, яке регулює питання оплати праці працівників органів прокуратури, не передбачає здійснення компенсації за роботу в надурочний і понаднормовий час.

Не погодившись з рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та задовольнити позов.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права та правової оцінки обставин у справі колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.1,2,3 ст.242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.2 та ч.4 ст. 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та не упередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає, в зв`язку з чим доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Встановлені обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_1 працював в органах прокуратури Кіровоградської області з 08.12.2009 року, обіймаючи різні прокурорські посади.

Із матеріалів справи, а саме: копій наказів про чергування в органах прокуратури Кіровоградської області та відповідних графіків вбачається, що до чергування в прокуратурі залучались відповідальні заступники прокурора області та оперативні працівники відповідно до затверджених графіків.

Такі чергування проводились з метою виконання наказів та вказівок Генерального прокурора України, створення оптимальних умов організації роботи слідчо-оперативних груп, своєчасного отримання інформації про вчинення тяжких, особливо тяжких злочинів та інших резонансних подій, а також своєчасного інформування про їх вчинення прокурора вищестоящого рівня.

Чергування полягало у прийманні, опрацюванні та аналізі відповідної інформації, її перевірці та доведенні її до відома керівництва прокуратури Кіровоградської області та Генеральної прокуратури України.

Згідно матеріалів справи, позивач, був включений до графіків чергувань, що обумовлювалось необхідністю негайного вирішення невідкладних оперативних питань та координації роботи Кіровоградської обласної прокуратури шляхом отримання, оброблення та подальшої передачі певної оперативної інформації.

При цьому позивач залучався саме до чергування, а не до виконання своїх посадових обов`язків у надурочний час, вихідні або святкові дні.

Відповідно до табелів робочого часу позивача, у них відображена кількість робочих днів, та 8 робочих годин в день, яка відповідає кількості робочих днів, в табелях робочого часу відсутня інформації про кількість робочих годин за вказані в позові дні чергування позивача.

В матеріалах справи також відсутні докази перебування позивача під час чергування в приміщенні прокуратури в зазначений ним час.

За наказом №95к від 29.04.2020 року прокурора Кіровоградської області позивача звільнено з посади прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», з 30.04.2020 року (а.с.62).

08.06.2022 року позивач звернувся до Кіровоградської обласної прокуратури із заявою про отримання інформації про виплату йому заробітної плати за роботу у вихідні, святкові та неробочі дні та здійснення розрахунку відпрацьованого надурочного робочого часу і виплату грошової компенсації за понаднормовий робочий час.

Не отримавши відповідь на заяву, позивач звернувся до суду із відповідним позовом.

Положеннями ч.2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Приписами ст. 98 КЗпП України, ч.2 ст. 8 Закону України «Про оплату праці» ви значено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються КМ України, крім випадку, передбаченого ч.1 ст. 10 цього Закону.

Стаття 13 Закону України «Про оплату праці» передбачає, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законодавчих та інших нормативних актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та інших позабюджетних доходів.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України визначає Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10. 2014 року(далі - Закон №1697-VII), яким визначено структуру, порядок прийняття на посади, проходження служби і звільнення з посад в органах прокуратури України, а також врегульовано питання нарахування й виплати заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам.

Приписами ст. 81 Закону №1697-VII визначено, що заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за вислугу років; виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 % посадових окладів та економії фонду оплати праці.

Питання оплати праці працівників прокуратури України врегульовано постановою КМ України від 31.05. 2012 року №505 ''Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури'', яка передбачає що прокурорсько-слідчим працівникам встановлюється доплата за виконання особливо важливої роботи, при визначенні якої враховується інтенсивність і напруженість у роботі, ступінь завантаженості й складність виконуваної роботи.

Застосувавши відповідно до ч.5 ст.242 КАС України правові висновки Верховного Суду по справам №820/1267/16 від 26.05.2020 року , №489/4153/16-ц від 26.11.2018 року з подібними обставинами, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що зазначені нормативно-правові акти є спеціальними та пріоритетними стосовно положень КЗпП України, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.

Правовідносини, які виникають під час проходження публічної служби, за наявності спеціального законодавства, регулюються останнім.

Викладене свідчить, що питання оплати праці працівників органів прокуратури, їхнього матеріального й соціального забезпечення як державного органу, що фінансуються з бюджету, здійснюється відповідно до Закону №1697-VII, постанови КМ України від 31.05. 2012 року №505, які не передбачають здійснення оплати за чергування.

Правові позиції Верховного Суду по справам, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню, оскільки стосуються обставин, що не є подібними до справи, що розглядається.

Оскільки відповідач при нарахуванні заробітної плати позивачу діяв в межах наданих повноважень з дотриманням вимог чинного законодавства, підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Доводами апеляційної скарги зазначені обставини не спростовані.

Оскільки судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Керуючись ст.315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 11 липня 2022 року по справі № 340/2764/22- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно приписів п.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай

суддя О.О. Круговий