Справа № 160/12500/22
Суддя: Боженко Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 у трудовий стаж період роботи з 01.04.1996 по 30.04.2014 року, (18 років 00 місяців 29 діб) протягом якого позивач працював на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації військової частини НОМЕР_2 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до стажу роботи, що згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 04.07.2022;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області негайно виконати рішення суду у межах виплати за один місяць.
Позовна заява обґрунтована протиправністю рішення відповідача стосовно відмови в призначенні пільгової пенсії позивачу. Вказує, що згідно з відомостями трудової книжки, довідок Військової частини НОМЕР_3 та довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки пільговий стаж складає 25 років 04 місяці 09 діб. Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні їй пенсії за віком на пільгових умовах, а вказане рішення відповідача є незаконним, порушує її права та інтереси, оскільки винесено без врахування останнім приписів абзаців п. «б» ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», висновків рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1/-р/2020 у справі №1-5/2018(746/15). Таким чином, не погоджуючись з вищевказаною відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, позивач звернулась за захистом своїх прав до суду з цією позовною заявою.
18 жовтня 2022 року від відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що пільгова пенсія призначається після досягнення 55 років та страхового стажу не менше 19 років у жінок. Звернуто увагу суду, що трудовий стаж позивача у період з 01.04.1996 року по 01.01.2004 рік зараховано в пільговому обчисленні, відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", після набрання чинності Закону України "Про пенсійне забезпечення" не застосовується. Позивач на момент звернення за призначенням пенсії не досягла 55 років. Отже просить в позові відмовити.
Згідно положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.07.2022 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою і документами для призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2).
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію відділ перерахунків пенсій управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, який уповноважений розглянути подану заяву ОСОБА_1
Рішення №97 від 11.07.2022 мотивоване тим, що пенсійний вік визначений пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (Список №2) становить 55 років. Вік заявника 51 років. Страховий стаж особи становить 41 р. 0 м. 16 д. Пільговий стаж особи становить 7 р. 0 м. 4 д. За доданими документами до страхового стажу включені усі періоди. Згідно висновку в рішенні: відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах в зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 10 років на зазначених роботах визначеного п. 2 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Список №2).

Позивач вважає рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправним, тому звернулась до суду з цим адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, які виникли між сторонами спору, суд зазначає наступне.

При вирішенні спору по суті суд виходить з зазначеного вище та викладеного нижче.

Відповідно до частини другої ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058) передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Відповідно до частини третьої ст. 4 Закону №1058 виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються види пенсійного забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення. Відповідно до п. 2 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди призначення пільгових пенсій провадиться за нормами зазначеного закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом "Про пенсійне забезпечення".

Згідно частин першої та другої ст. 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Частиною третьою статті 114 Закону №1058 передбачено, що працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.

За наявності стажу на підземних роботах менше 10 років у чоловіків і менше 7 років 6 місяців у жінок та страхового стажу, встановленого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 1 частини другої цієї статті, за кожний повний рік зазначених робіт пенсійний вік, встановлений абзацом першим статті 26 цього Закону, зменшується на один рік. При цьому пенсійний вік для жінок не може бути нижчим за вік, встановлений абзацом першим пункту 1 частини другої цієї статті.

Крім того, 03 жовтня 2017 року Верховною Радою України було ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148, що доповнив Закон № 1058 розділом XIV-1, який містить п. 2 ч. 2 ст. 114 такого змісту: «На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах».

За приписами ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон № 1788) право на пенсію за віком мають чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років, жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Натомість згідно з п. «б» ст. 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:

- чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

- жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених робота.

Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015 (далі - Закон № 213), який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений п. «б» ст. 13 Закону № 1788 вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення КСУ № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14 пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно з п. 3 резолютивної частини Рішення КСУ №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Таким чином, Рішенням №1-р/2020 Конституційний Суд України визнав неконституційними окремі положення Закону №1788, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (п. 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно Конституційний Суд України встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом №213.

У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788 з урахуванням Рішення КСУ №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні Конституційного Суду України).

Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788 з урахуванням Рішення КСУ № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058 з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.

Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (п. 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, п. 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Велика Палата Верховного Суду відхилила доводи пенсійного органу про те, що відповідно до ст. 5 Закону № 1058 дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону; виключно цим Законом визначаються, зокрема: види пенсійних виплат; умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат; пенсійний вік чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на призначення пенсії за віком. Адже Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що Закон №1788 був прийнятий раніше за Закон №1058.

Велика Палата Верховного Суду також не погодилась з посиланням пенсійного органу на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058, відповідно до якого положення Закону № 1788 застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом № 2148 мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку пенсійного органу, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788 відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону № 1788 всі інші положення, чого зроблено не було.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.11.2021 у зразковій справі № 360/3611/20.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить висновку, що у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020, а не Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З матеріалів справи встановлено, що на момент звернення позивачки із заявою про призначення пенсії за віком від 04.07.2022 вона досягла 50-річного віку, та мала страховий стаж 41 років 0 місяців 16 днів, що не заперечувалось відповідачем.

Суд наголошує, що відповідно до п. «б» статті 13 Закону № 1788 в редакції, чинній до внесення змін Законом № 213, жінки мають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 за умови досягнення ними 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З огляду на викладене, суд вважає, що позивач при зверненні до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах від 04.07.2022, досягла необхідного віку (50 років згідно п. «б» ст. 13 Закону № 1788), мала страховий стаж 41 років 0 місяців 16 днів (більше 20 років відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788), отже посилання відповідача-2 в оскаржуваному рішенні на відсутність необхідного віку для призначення пільгової пенсії суд вважає необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам законодавства.

Щодо позовної вимоги зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 у трудовий стаж період роботи з 01.04.1996 по 30.04.2014 (18 років 00 місяців 29 діб), протягом якого позивач працював на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації військової частини НОМЕР_2 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до стажу роботи, що згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку, суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено та не заперечується сторонами, що до заяви на призначення пенсії позивачем було надано довідки про підтвердження наявного трудового стажу зі змісту яких вбачається наступне.

З 01.04.1996 позивач працювала на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації військової частини НОМЕР_2 (Дніпропетровський військовий госпіталь). Військова частина НОМЕР_2 була перейменована у військову частину НОМЕР_3 на підставі директиви Командувача ОдВО від 18.07.1997 №6/1/0140 та наказу командира військової частини НОМЕР_2 №277 від 31.12.1997.

З 30.11.1999 позивач переведена на посаду медичної сестри-анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь).

З 24.10.2005 позивач переведена на військову посаду медичної сестри-анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до укомплектування посади штатним військовослужбовцем.

З 01.05.2014 позивач переведена на військову посаду медичної сестри відділення гнійної хірургії військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до укомплектування посади штатним військовослужбовцем.

З 20.09.2019 позивач переведена на посаду медичної сестри психотерапевтичного кабінету поліклініки військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь).

З 29.11.2019 позивач переведена на військову посаду медичної сестри відділення гнійної хірургії хірургічної клініки військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до укомплектування посади штатним військовослужбовцем.

З 26.11.2020 позивач переведена на посаду медичної сестри відділення гнійної хірургії військової частини НОМЕР_3 (Військово-медичний клінічний центр).

У відзиві відповідач Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зазначає, що в розділі XXIV Охорона здоров`я та соціальної допомоги Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах передбачено посаду затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах передбачено професію лікаря, молодшого спеціаліста з медичною освітою, молодшої медичної сестри з догляду за хворими, сестри господині в опікових і гнійних відділеннях. Враховуючи дану норму територіальним органом Пенсійного фонду України зараховано періоди роботи позивача на посаді медичної сестри відділення гнійної хірургії військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до укомплектування посади штатним військовослужбовцем з 01.05.2014, на посаді медичної сестри відділення гнійної хірургії хірургічної клініки військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до укомплектування посади штатним військовослужбовцем з 29.11.2019, на посаді медичної сестри відділення гнійної хірургії військової частини НОМЕР_3 (Військово-медичний клінічний центр) з 26.11.2020. Періоди роботи з 01.04.1996 на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації військової частини НОМЕР_2 (Дніпропетровський військовий госпіталь), з 30.11.1999 на посаді медичної сестри-анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь), з 24.10.2005 на військовій посаді медичної сестри - анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до укомплектування посади штатним військовослужбовцем не зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки займані посади не передбачені Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах передбачено посаду, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Щодо періоду роботи з 20.09.2019 на посаді медичної сестри психотерапевтичного кабінету поліклініки військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь) зазначаємо, що Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах передбачено посаду, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 року №461 Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах передбачено посаду молодшого спеціаліста з медичною освітою, молодшої медичної сестри, молодшої медичної сестри з догляду за хворими, сестри-господині у психіатричних (психоневрологічних) лікувально-профілактичних закладах (відділеннях), будинках дитини. Однак, як вбачається з наданої позивачем довідки зазначена назва посади - медична сестра психотерапевтичного кабінету поліклініки військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь), яка не передбачена раніше згаданим списком.

При цьому, відповідно до відзиву відповідача Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зазначено, що трудовий стаж позивача у період з 01.04.1996 по 01.01.2004 зараховано в пільговому обчисленні, відповідно до статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення". Після набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 01.01.2004 ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" не застосовується.

Розглядаючи спір в частині позовних вимог щодо пільгового стажу за період роботи з 01.04.1996 по 30.04.2014 по суті суд зазначає наступне.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_3 від 30 червня 1999 року №157 затверджено перелік місць, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на Пільгове пенсійне забезпечення по спискам №1,2 закладів охорони здоров`я.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України (далі Порядок №442) від 01 серпня 1992 року № 442 та Методичними рекомендаціями. Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку № 442 та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій атестація проводиться не рідше одного разу на: 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку № 442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до пунктів 8 та 9 Порядку № 442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Отже, своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо. При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку № 442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць. Своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.

Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 справі № 520/15025/16, зокрема, зазначено, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник. Відтак, відсутність проведення атестації робочого місця позивача не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі Списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства пралі та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383 (далі Порядок № 383).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Списки № 1, 2 затверджені постановою Ради Міністрів СРСР від 22 серпня 1956 року №1173 застосовуються до пільгової роботи до 31 грудня 1991 року; якщо пільгова робота продовжується після 01 січня 1992 року (або тільки почалася після цієї дати), але не більше як до 11 березня 1994 року, - застосовуються Списки №1,2, затверджені постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26 січня 1991 року № 10; якщо пільгова робота продовжується після 11 березня 1994 року (або тільки почалась після цієї дати), але не більше як до 16 січня 2003 року, - застосовуються Списки № 1, 2, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162.

Постановою Кабінету Міністрів від 11 березня 1994 року № 162 "Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах" затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» № 461 від 24.06.2016 затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, в якому у розділі XXIV, ОХОРОНА ЗДОРОВ`Я ТА СОЦІАЛЬНА ДОПОМОГА передбачено посаду медичної сестри, які безпосередньо обслуговують хворих: в опікових і гнійних відділеннях лікарі, молодші спеціалісти з медичною освітою, молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри-господині;

Згідно з пунктом 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок № 637).

Водночас, пунктом 1 Порядку № 637 встановлено, що і основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Так, судом враховано, що згідно довідки Військової частини НОМЕР_3 від 14.07.2021 №289/4 ОСОБА_1 з 01.04.1996 працювала на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації. З 30.11.1999 переведена на посаду медичної сестри-анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_3 . З 24.10.2005 переведена на військову посаду медичної сестри-анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_3 до укомплектування посади штатним військовослужбовцем (наказ №218 від 24.10.2005), де працювала по 30.04.2014 (наказ №103 від 30.04.2021). Стаж на посаді медичної сестри-анестизиста відділення анестизіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь) з 01.04.1996 по 30.04.2014 (18 років 00 місяців 29 діб) зараховується в пільговому обчисленні (подвійному розмірі), відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.

Тобто, основною умовою для призначення пенсії за вислугу років є наявність спеціального стажу роботи, напрацьованого в закладах і на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років.

Перелік таких посад і закладів затверджений постановою Кабінету Міністрів України «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років» № 909 від 04.11.1993 (зі змінами), зокрема робота в лікарняних закладах.

Відповідно до наказу Міністерства охорони здоров`я СРСР «Про подальше вдосконалення анестезіолого - реанімаційної допомоги населенню» № 841 від 11.06.1986, яким затверджено Положення про відділення (групу) анестезіології-реанімації лікувально-профілактичного закладу, у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували: відділення (групи) анестезіології - реанімації, відділення реанімації та інтенсивної терапії, палати для реанімації та інтенсивної терапії.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про регламентацію діяльності анестезіологічної служби України» № 303 від 08.10.1997 проведено реорганізацію анестезіологічної служби у складі лікувально-профілактичних закладів охорони здоров`я. Замість відділень (груп) анестезіології реанімації та відділень реанімації і інтенсивної терапії були створені анестезіологічні відділення або відділення анестезіології, анестезіологічні відділення з ліжками (палатами) для інтенсивної терапії, анестезіологічні групи, відділення інтенсивної терапії, вузькоспеціалізовані відділення інтенсивної терапії.

Пунктом 3 Порядку № 637 визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Також згідно роз`яснення, наданого Міністерством охорони здоров`я і Міністерства праці та соціальної політики України у листах від 10.09.2002 №10.03.67/100, від 28.05.2002 № 10.02.2011/450 і від 21.06.2002 № 02-886з-08, період роботи працівників у відділеннях (групах) анестезіології та інтенсивної терапії зараховуються до стажу у подвійному розмірі, як це визначено статтею 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Крім того, відповідно до листа Міністерства охорони здоров`я України на адресу Пенсійного фонду України від 08.12.2006 № 10.01.09/2209 щодо віднесення окремих структурних підрозділів охорони здоров`я до відділень реанімації, робота в яких відповідно до ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі, вказано що у реанімаційній службі закладів охорони здоров`я існували такі відділення: відділення (групи) анестезіології реанімації створювалися в лікарнях, які мали до 80% ліжок хірургічного профілю. В закладках, де кількість хірургічних ліжок менша і таке відділення не може бути створено за встановленими нормативами (пологові будинки з числом ліжок хірургічного профілю 75 і т.д.), організовувалися палати для реанімації і інтенсивної терапії з введенням посад лікарів анестезіологів реаніматологів та медичних сестер анестезіологів (наказ МОЗ СРСР від 19.08.1969 року № 605 «Про поліпшення анестезіолого реанімаційної служби в державі») та відділення реанімації і інтенсивної терапії.

З аналізу вказаних норм та обставин справи вбачається, що робота позивача у період 01.04.1996 по 30.04.2014, а саме з 01.04.1996 на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації військової частини НОМЕР_2 (Дніпропетровський військовий госпіталь); з 30.11.1999 на посаді медичної сестри-анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_3 (Дніпропетровський військовий госпіталь), з 24.10.2005 на посаді медичної сестри -анестезиста відділення анестезіології, реанімації та інтенсивної терапії військової частини НОМЕР_3 дає право ОСОБА_1 на зарахування даного стажу роботи до пільгового стажу.

Вищевикладене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеною в постанові від 27.02.2020р. у справі № №462/1713/17, адміністративне провадження №К/9901/42571/18, К/9901/42567/18.

При цьому суд наголошує, що вимоги статті 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII є чинними, неконституційними визнані не були, відтак пільги по обчисленню стажу за роботу в деяких медичних закладах, передбачені цієї статтею, надаються працівнику закладу охорони здоров`я під час призначення пенсії як до так і після 01.01.2004.

Таким чином, суд вважає, що посилання відповідача-2 у відзиві на те, що пільговий стаж позивача за період після 01 січня 2004 року не підлягає врахуванню в подвійному розмірі з підстав набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є хибними. Вказаний Закон жодних обмежень щодо застосування ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» під час обчислення пільгового стажу для призначення пенсії не містить.

Суд звертає увагу на те, що конституційні принципи, на яких базується здійснення прав і свобод людини і громадянина в Україні, включаючи і право на пенсійне забезпечення, передбачені статтями 1, 3, частиною 2 статті 6, 8, частиною 2 статті 19, 22, 23 Конституції України, набуте у сфері пенсійного забезпечення, не може бути скасоване, звужене або обмежене.

З врахуванням викладеного вище, рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах від 11.07.2022 № 97 є протиправним та підлягає скасуванню.

Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, як структурний підрозділ органу, що мав розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, визначено засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2. Порядку №22-1, рішення якого про відмову в призначенні пенсії оскаржила позивач.

Викладене свідчить, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області відповідно до приписів Порядку №22-1 відсутні повноваження щодо вирішення питання стосовно призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, а відтак вимоги до нього не підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок викладено у постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 13 липня 2022 року у справі № 340/9245/21.

Таким чином, з врахуванням відзивів відповідачів поданих по справі, з метою повного та ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 у трудовий стаж період роботи з 01.04.1996 по 30.04.2014 року, (18 років 00 місяців 29 діб), протягом якого ОСОБА_1 працювала на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації військової частини НОМЕР_2 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до стажу роботи, що згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" що дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Суд зауважує, що оскільки призначення розміру пенсії та з урахуванням висновків суду стосовно зарахування конкретних періодів трудової діяльності позивача, зроблених в ході вирішення цієї справи, належить до дискреційних повноважень відповідача, суд не вбачає підстав для втручання у дискреційні повноваження відповідача на теперішньому етапі їх реалізації.

В такому випадку належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду та Рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

Щодо вимоги позивача негайно виконати рішення суду в межах виплати за один місць, суд зазначає.

Статтею 371 Кодексу адміністративного судочинства України визначено категорії адміністративних справ, рішення по яких виконуються або можуть виконуватися негайно, тобто до набрання рішенням законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників або з власної ініціативи може звернути до негайного виконання рішення, у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 частини першої цієї статті (п. 1 ч. 2 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України).

Зі змісту даних норм вбачається, що негайно виконуються рішення про присудження пенсії у межах суми стягнення за один місяць, тобто умовою для негайного виконання судового рішення є задоволення вимог позивача про стягнення певної конкретної суми пенсії, з якої можна виокремити її місячний розмір.

Оскільки рішення суду у даній справі носить зобов`язальний характер та в ньому не вирішується питання про стягнення коштів з відповідача, то дія п. 1 ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України на спірні правовідносини не розповсюджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Згідно ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з оригіналом квитанції №0.0..1 від 15.08.2022 позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

З огляду вказане, з урахуванням вимог частини третьої статі 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 496,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, адже саме цим органом прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії.

Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Перемоги, 26, ), відпловідача-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ) про визнання протиправним та скасування рішення- задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №97 від 11.07.2022, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати ОСОБА_1 у трудовий стаж період роботи з 01.04.1996 по 30.04.2014 року, (18 років 00 місяців 29 діб), протягом якого ОСОБА_1 працювала на посаді медичної сестри відділення анестезіології та реанімації військової частини НОМЕР_2 (Дніпропетровський військовий госпіталь) до стажу роботи, що згідно з пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та пунктом "б" частини першої статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" що дає право на пенсію на пільгових умовах зі зменшенням пенсійного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 04.07.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду та Рішення Конституційного Суду України № 1-5/2018 від 23 січня 2020 року № 1-р/2020.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (21100, м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, 7, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму сплаченого судового збору у розмірі 496,20 гривень (чотириста дев`яносто шість гривень 20 копійок).

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Боженко