Справа № 200/11049/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року справа №200/11049/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 р. у справі № 200/11049/21 (головуючий І інстанції суддя Тарасенко І.М.) Головного управління ДПС у Донецькій області до Державного підприємства «Селидіввугілля» про надання дозволу на погашення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2021 року Головне управління ДПС у Донецькій області звернулось до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Селидіввугілля» про надання дозволу на погашення податкового боргу у сумі 5927800,00 грн. за рахунок майна платника податків Державного підприємства «Селидіввугілля», що перебуває у податковій заставі.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

З таким судовим рішенням не погодився позивач і подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення суду і прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд порушив норми матеріального права і процитував низку нормативно - правових актів, що регулюють спірні податкові вілносини. З посиланням на норми податкового кодексу і судову практику по такій категорії спорів, вважав наявність у контролюючого органу наявність права на звернення до суду.

Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 09 червня 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, від 15 серпня 2022 року № 2500, від 16 листопада 2022 року № 2738, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 19 лютого 2022 року.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами обох інстанцій установлено.

Позивач Головне управління ДПС у Донецькій області є юридичною особою публічного права, яка є територіальним органом Державної податкової служби України, та наділена правовим статусом контролюючого органу. Загальний обсяг правоздатності контролюючого органу, як суб`єкта податкових відносин, визначено ст. 41 Податкового кодексу України. Зміст функцій контролю цих органів встановлено ст. 61 Податкового Кодексу України.

Відповідач Державне підприємство «Селидіввугілля», , юридична адреса: 85401, Донецька область, м. Селидове, вул. Карла Маркса, 41, зареєстроване 19.09.2001 року, запис в єдиному реєстрі про проведення державної реєстрації юридичної особи внесено 06.06.2005 року за № 0000200, перебуває на податковому обліку за основним місцем у Селидівській ДПІ (м. Селидове) ГУ ДПС у Донецькій області з 17.03.2020 року. До 17 березня 2020 року перебував на обліку у ДПІ як платник окремих видів податків.

Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 30 травня 2013 року у справі № 805/6636/13-а позовні вимоги Красноармійської об`єднаної державної податкової інспекції Донецької області Державної податкової служби до Державного підприємства «Селидіввугілля» про стягнення податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 5927847,00 грн. задоволено повністю: стягнуто з рахунків у банках обслуговуючих державне підприємство «Селидіввугілля» суму податкового боргу з податку на додану вартість у розмірі 5927847,00 грн.

Виконання постанови у справі № 805/6636/13-а від 30 травня 2013 року відстрочено до 30 травня 2016 року.

Станом на 30 липня 2021 року залишок несплаченої суми за вищевказаною постановою складає 5927800,00 грн.

На виконання постанови Донецького окружного адміністративного суду від 30.05.2013 року у справі № 805/6636/13-а про стягнення коштів платника податків з рахунку у банку у рахунок погашення податкового боргу ГУ ДПС у Донецькій області було спрямовано інкасові доручення (розпорядження) з метою стягнення коштів з рахунків банку, що обслуговує рахунки ДП «Селидіввугілля»: АТ «Ощадбанк» від 18.05.2021 року №№ 773/16, 765/16, 764/16, 771/16. Інкасове доручення від 18.05.2021 року № 773/16 повернуто без виконання у зв`язку з тим, що звернення стягнення на грошові кошти з рахунку умовного зберігання (ескроу) не допускається. Інкасові доручення від 18.05.2021 року №№ 765/16, 764/16 повернуті без виконання у зв`язку з тим, що зарезервовані кошти на рахунку передбачені для виконання іншого виконавчого документу. Інкасове доручення від 18.05.2021 року № 771/16 повернуто без виконання у зв`язку з тим, що рахунок відкрито для страхових виплат, а страхові кошти, зараховані на окремий рахунок, не можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів, на стягнення на підставі виконавчих та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до закону; Маріупольської філії АТ КБ «Приватбанк» м. Маріуполь від 18.05.2021 року №№ 768/16, 767/16. Інкасове доручення від 18.05.2021 року № 768/16 повернуто без виконання у зв`язку з відсутністю коштів, а інкасове доручення від 18.05.2021 року № 767/16 повернуто без виконання у зв`язку з арештом коштів на рахунку; АТ «Альфа-Банк» у м. Києві від 18.05.2021 року №№ 770/16, 769/16, які повернуті без виконання у зв`язку з арештом коштів на рахунках; АБ «Укргазбанк» від 18.05.2021 року № 772/16, яке повернуто без виконання у зв`язку з відсутністю коштів; АТ «Укрексімбанк» від 18.05.2021 року № 766/16, яке повернуто без виконання у зв`язку з арештом коштів на рахунку.

Позивач вважав, що податкове зобов`язання є узгодженим, термін сплати минув, а у добровільному порядку відповідач його не сплатив, то у Головного управління ДПС у Донецькій області виникло право звернутись до суду з позовом про надання дозволу на погашення податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, обгрунтував своє рішення тим, що відповідно до вимог норм чинного законодавства включення до переліку об`єктів приватизації відокремлених підрозділів ДП «Селидіввугілля» надає їм статусу об`єкта приватизації, на який розповсюджуються положення про мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна, то у такому випадку відчужувати майно підприємства заборонено. Послався на позицію Верховного Суду України, викладеною у постанові від 27.05.2015 року (справа № 5006/33/70/2012).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

За приписами підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковим боргом вважається сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Пунктом 59.1 статті 59 Податкового кодексу України занотовано: у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

В пункті 59.5 цієї статті передбачено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

За змістом пп. 14.1.155, п. 88.1 ст. 88 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. З метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Згідно з пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

Якщо майно платника податків є неподільним і його балансова вартість більша від суми податкового боргу, таке майно підлягає опису у податкову заставу у повному обсязі (пункт 89.6 статті 89 Податкового кодексу України).

Правила пункту 89.3 статті 89 Податкового кодексу України визначають, що майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

До акта опису включається ліквідне майно, яке можливо використати як джерело погашення податкового боргу.

Опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення керівника контролюючого органу, яке пред`являється платнику податків, що має податковий борг.

Акт опису майна, на яке поширюється право податкової застави, складається податковим керуючим у порядку та за формою, що затверджені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Порядок продажу майна, що перебуває у податковій заставі, врегульовано положеннями статті 95 Податкового кодексу України та постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2010 року № 1244.

Так, відповідно до пункту 95.1 Податкового кодексу України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.

При цьому стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги (п. 95.2 ст. 95 Податкового кодексу України).

Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини (п. 95.3 ст. 95 Податкового кодексу України).

Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому процедура стягнення з платника податків податкового боргу за рахунок грошових коштів у судовому порядку передує виникненню права контролюючого органу на звернення до суду щодо надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі.

Обов`язковими умовами (обставинами), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у контролюючого органу права на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі, є:

- наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів);

- сума заборгованості платника податків на момент звернення контролюючого органу до суду із позовом про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна платника має бути узгодженою у встановленому законодавством порядку;

- відсутність коштів на рахунках платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків;

- наявність майна платника податків - боржника у податковій заставі.

Лише сукупність вказаних обставин наділяє контролюючий орган правом на звернення до суду із позовом про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків.

Суд першої інстанції цілком правомірно врахував, що Податковим Кодексом України встановлена послідовність звернення до суду з вимогами щодо погашення податкового боргу платника. При зверненні до суду з вимогою про надання дозволу на погашення заборгованості за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі, контролюючий орган повинен обґрунтувати, в першу чергу, недостатність у такого платника грошових коштів - готівкових чи на рахунках у банку, достатніх для повного погашення його боргу перед бюджетом, а також зазначити, які заходи вжив такий контролюючий орган для того, щоб погасити борг платника за рахунок належних йому коштів та чим це підтверджується.

Наявність податкового боргу відповідачем не заперечується і не є спірною в цій справі. Спірним є питання присутності грошових коштів на розрахункових рахунках відповідача в банківських установах.

Колегія суддів погоджується з тим, що поза увагою суду не пройшов факт того, що згідно наданих позивачем даних про банківські рахунки, ДП «Селидіввугілля» має 10 відкритих рахунків у 5 банківських установах. При цьому встановлено, що у банківських установах є також рахунки відкриті відокремленими підрозділами відповідача.

Відповідно до «Порядку подання повідомлень про відкриття/закриття рахунків платників податків у банках та інших фінансових установах до контролюючих органів» затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 18.08.2015 року № 721, банки та інші фінансові установи у день відкриття/закриття рахунка платника податків подають відомості про це в електронному вигляді з використанням надійних засобів електронного цифрового підпису з посиленням сертифікатами відкритих ключів засобами електронної пошти мережі Інтернет на адресу Інформаційного порталу Державної фіскальної служби України.

Тому звернення до суду з вимогою про отримання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків контролюючий орган повинен обґрунтувати саме відсутність на розрахункових рахунках такого платника грошових коштів.

Відповідач на підтвердження наявності на розрахункових рахунках грошових коштів ДП «Селидіввугілля» надало копії платіжних доручень з призначенням платежу сплата податку на додану вартість: № 2400 від 28.01.2021 року на суму 185000,00 грн.; № 2401 від 28.01.2021 року на суму 200000,00 грн.; № 2233 від 10.02.2021 року на суму 100000,00 грн.; № 2349 від 25.02.2021 року на суму 100000,00 грн.; № 2364 від 21.04.2021 року на суму 100000,00 грн., № 2216 від 30.04.2021 року на суму 100000,00 грн.; № 2217 від 30.04.2021 року на суму 150000,00 грн.; № 2234 від 26.05.2021 року на суму 50000,00 грн.; № 2271 від 01.06.2021 року на суму 100000,00 грн.; № 2273 від 24.06.2021 року на суму 150000,00 грн.; № 2314 від 25.06.2021 року на суму 100000,00 грн.; № 2363 від 02.07.2021 року на суму 100000,00 грн.; № L070690HQC від 06.07.2021 року на суму 29,71 грн.; № 2628 від 22.07.2021 року на суму 50000,00 грн.; № 2688 від 30.07.2021 року на суму 100000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції , що податковим органом з огляду на вимоги ст. 95 Податкового кодексу України не доведено відсутність коштів на рахунках відповідача.

Суд апеляційної інстанції вважає обгрунтованим посилання суду першої інстанції на статтю 1 Закону України «Про приватизацію державного майна», якою унормовано, що приватизація державного майна це платне відчуження майна, що перебуває у державній власності, у тому числі разом із земельною ділянкою державної власності, на якій розташований об`єкт, що підлягає приватизації, на користь фізичних та юридичних осіб, які можуть бути покупцями відповідно до цього Закону, з метою підвищення соціально-економічної ефективності виробництва та залучення коштів для здійснення структурної перебудови національної економіки.

Матеріалами справи підтверджено, що основним видом економічної діяльності ДП «Селидіввугілля» є добування кам`яного вугілля.

Частинами 4-6 ст.12 Закону України «Про приватизацію державного майна» з моменту прийняття рішення про приватизацію об`єкта стосовно його майна (нерухомого майна, інших необоротних активів) та земельної ділянки державної власності, на якій розташований такий об`єкт, забороняється, зокрема здійснення операцій (дій), внаслідок яких може відбутися відчуження зазначеного майна чи зменшення його вартості або зменшення розміру земельної ділянки державної власності. Зазначене обмеження діє до завершення приватизації об`єкта. Строк проведення приватизації об`єкта не повинен перевищувати двох років з моменту прийняття рішення про його приватизацію. Приватизація об`єкта вважається завершеною з моменту його продажу або завершення розміщення всіх акцій, передбачених до продажу планом приватизації (розміщення акцій), і оформляється рішенням відповідного державного органу приватизації.

За змістом ст. 11 Закону України «Про приватизацію державного майна» прийняття рішення про приватизацію відповідними суб`єктами є однією із стадій, визначених цим законом порядку приватизації державного майна.

Особливості правового, економічного та організаційного регулювання приватизації державного майна вугледобувних підприємств та особливості їх діяльності у після приватизаційний період регулюєтьсяЗаконом України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств».

Відповідно до п. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» вугледобувне підприємство - гірниче підприємство, основним видом економічної діяльності якого є підземне або відкрите добування вугілля, до складу якого можуть входити шахти, шахтоуправління, розрізи та інші відокремлені підрозділи, що виконують допоміжні функції.

До об`єктів приватизації належать вугледобувні підприємства як єдині майнові комплекси; шахти (шахтоуправління) як єдині майнові комплекси; розрізи як єдині майнові комплекси (ст. 4 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств»).

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» передбачено: приватизація об`єктів, зазначених у ст. 4 цього Закону, здійснюється такими способами: визначення способу приватизації об`єкта приватизації, включеного до переліку об`єктів приватизації, здійснюється державними органами приватизації спільно з органом, уповноваженим управляти державним майном, відповідно до критеріїв, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Стаття 13 Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» визначає, що з метою недопущення банкрутства вугледобувних підприємств і збереження сировинної бази металургійного та енергетичного комплексів з моменту прийняття рішення про приватизацію підприємства до моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств. На строк до трьох років з моменту завершення приватизації встановлюються мораторій на застосування процедури примусової реалізації майна об`єктів приватизації шляхом зупинення виконавчого провадження та мораторій на порушення справ про банкрутство вугледобувних підприємств, які поширюються лише на борги, що утворилися на момент завершення приватизації.

В п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про особливості приватизації вугледобувних підприємств» дія норм статей 2 і 13 цього Закону поширюється виключно на вугледобувні підприємства, щодо яких прийнято рішення про приватизацію після набрання чинності цим Законом, та вугледобувні підприємства, приватизовані після набрання чинності цим Законом.

Міністерством економіки України оприлюднений перелік об`єктів державної власності, що підлягають приватизації у 2019 - 2021 роках, серед яких відокремлені підрозділи (шахти) ДП «Селидіввугілля», а саме: Відокремлений підрозділ «Шахта 1-3 «Новогродівська», Відокремлений підрозділ «Шахта «Росія», Відокремлений підрозділ «Шахта «Україна», Відокремлений підрозділ «Шахта «Курахівська».

Відповідальність за здійснення передприватизаційної підготовки вугледобувних об`єктів приватизації покладено на керівників державних вугледобувних підприємств, зокрема і на керівника ДП «Селидіввугілля».

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить надати дозвіл на погашення податкового боргу ДП «Селидіввугілля» за рахунок майна, що перебуває у податковій заставі згідно з актами опису, перелік яких наведений вище.

В постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року у справі № 818/1604/16 була сформована така правова позиція: «19. Посилання контролюючого органу на те, що у даному випадку норми Податкового кодексу України мають прерогативу по відношенню до інших законодавчих актів, оскільки спірні правовідносини (погашення податкового боргу) є податковими правовідносинами, колегія суддів не приймає до уваги з огляду на те, що пунктом 87.2 статті 87 Податкового кодексу України чітко визначено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами, а відтак в даному випадку норми Закону України "Про введення мораторію на примусову реалізацію майна", яким встановлено мораторій на застосування примусової реалізації майна державних підприємств, є пріоритетними».

З огляду на приписи ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів не приймає посилання в апеляційній скарзі на постанови Верховного Суду в справах 826/18574/14 та 813/4030/15, оскільки обставини в цмх справах не тотожні обставинам даної справи.

Сторонами суду не наведено інших специфічних, доречних та важливих аргументів, які суд зобов`язаний оцінити, виконуючи свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За практикою Європейського суду з прав людини пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (див. "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.1994, Серія A, № 303-A, параграф 29). Водночас, відповідь суду повинна бути достатньо детальною для відповіді на основні (суттєві) аргументи сторін.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін. У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 р. - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 р. у справі № 200/11049/21- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 5 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М.Міронова

Судді І.В.Геращенко

Е.Г.Казначеєв