Справа № 440/9611/21
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 р. Справа № 440/9611/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Катунова В.В. , Ральченка І.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2022, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 04.02.22 по справі № 440/9611/21

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області про визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Полтавській області від 22.07.2021 №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 180000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на незаконність проведеного 26.05.2021 інспекційного відвідування, в результаті чого був складений акт інспекційного відвідування від 01.06.2021, у якому зафіксовано порушення ФОП ОСОБА_1 частини третьої стиатті 24 Кодексу законів про працю України, а саме допущення до роботи найманого працівника ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин, в подальшому, Управлінням Держпраці у Полтавській області прийнято постанову про накладення штрафу від 22.07.2021 №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ128П328/ПТ/ПС/ТД-Фс, якою за порушення вимог частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України накладено на позивача штраф у розмірі 180000,00 грн. Вважає, вказану постанову Управління Держпраці у Полтавській області незаконною. Зазначає, що після отримання акту інспекційного відвідування від 01.06.202 нею було подано до ГУ Держпраці у Полтавській області заперечення та пояснення, в яких вона зазначала, що між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено цивільно-правову угоду від 24.05.2021, таким чином ОСОБА_2 виконувала індивідуально визначену роботу, в якій чітко зазначено, що винагорода сплачується за результатами наданих послуг, а саме реалізації товару, а тому твердження інспектора щодо відсутності в цивільно-правових угодах конкретизації послуг, які мають бути надані є безпідставними.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 р. було задоволено позовну заяву.

Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Держпраці у Полтавській області від постанова №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС від 22.07.2021 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 180000,00 грн.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Полтавській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1800 грн (одна тисяча вісімсот гривень).

Скасовано заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою суду від 23 вересня 2021 року після набрання законної сили судовим рішенням у справі №440/9611/21.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просив скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 р. та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що матеріалами інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 повністю підтверджується факт допущення до роботи ОСОБА_2 25.05.2021 без укладання трудового договору та подання повідомлення до ДПС. Зазначає, що наданий договір підряду не спрямований на кінцевий результат, що характеризує (договірні) відносини, а пов`язаний із самим процесом праці (продажом товару та обслуговування покупців), що є характерним для трудових функцій, та зазначена оплата за годину праці. На підставі зазначеного вважає, що при складанні постанови Управління Держпраці у Полтавській області від 22.07.2021 №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в сумі 180000,00 грн, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, тобто правомірно.

Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі доказами.

Згідно зі ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа - підприємець 04.04.2016, про що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань вчинено запис за № 2 003184. Основним видом економічної діяльності позивача за КВЕД є: 47.81 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами.

В рамках здійснення зареєстрованих видів економічної діяльності ФОП ОСОБА_1 провадить власну підприємницьку діяльність, яка пов`язана з роздрібною торгівлею в павільйоні " ІНФОРМАЦІЯ_1 " на території ринку " Крюківчанка ", що по АДРЕСА_1 .

Наказом Управління Держпраці у Полтавській області від 07.04.2021 № 121П доручено інспекторам провести заходи державного нагляду (контролю) щодо відповідності вимогам з охорони праці та промислової безпеки у діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Підставою даної перевірки є виконання суб`єктом господарювання припису, виданого за результатами проведення попереднього заходу державного нагляду (контролю) від 19.02.2020 №ПЛ14835/1836/АП/П, про що зазначено у наказі Управління, а також у направленні на проведення заходу державного контролю від 24.05.2021 №589.

Вказане направлення позивач отримала о 14:05 26.05.2021, про що свідчить її підпис/а.с. 42/.

Законність припису від 19.02.2020 №ПЛ14835/1836/АП/П позивачем оскаржувався до Полтавського окружного адміністративного суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2020 року у справі №440/2173/20 припис про усунення виявлених порушень від 19.02.2020 №ПЛ514835/1836/АВ/П, визнано законним та обґрунтованим, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2020 року Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2020 року у справі №440/2173/20 залишено без змін.

З метою з`ясувати чи виконано ФОП ОСОБА_1 вищевказаний припис на предмет дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, інспекторами праці 26.05.2021 здійснено вихід за місцем діяльності ФОП ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (ринок « Крюківчанка ») (кіоск з продажу тютюнових виробів) та встановлено факт перебування на робочому місці ОСОБА_2 .

В поясненні ОСОБА_2 зазначила, що працює з 25.05.2021 року, працевлаштована на 0,5 ставки з режимом роботи 2 дні з 07 до 19:00 через п`ять днів. Документи ОСОБА_2 інспекторам не надала, пояснила, що вони знаходяться у бухгалтера.

27.05.2021 ФОП ОСОБА_1 були надані документи працевлаштування працівника. А саме: наказ про прийом на роботу №2 від 26.05.2021, в якому зазначено прийняти на роботу ОСОБА_2 на посаду продавця продовольчих товарів з 27 травня на 05 ставки та повідомлення про прийняття працівника на роботу, яке подано до ГУ ДПС у Полтавській області (Кременчуцький район) 26.05.2021 о 14:19, про що свідчить квитанція №2.

Також було надано договір підряду від 24.05.2021 №1 укладений між ФОП ОСОБА_1 (надалі Замовник) та ОСОБА_2 ( надалі Виконавець).

Предметом договору є виконання послуг. А саме:

- обслуговувати та надавати послуги покупцю;

- вираховувати вартість товару;

- здійснювати розрахунки за товар.

Строк виконання робіт з 25.05.2021 по 26.05.2021, 12 годин - 25 травня 2021 року, 12 годин - 26 травня 2021 року.

В розділі 2 «Розмір і порядок оплати» зазначено, що Замовник сплачує Виконавцеві за надані послуги з продажу товарів 20,00 грн за годину за умови виконання результату угоди - реалізації товару на суму 200,00 грн (що є обсягом виконуваної роботи, яка визначена у вигляді конкретної фізичної величини реалізованого товару).

Також надано акт виконаних робіт від 26.05.2021 в п.2, якого зазначено, що вартість послуг становить 25 травня 2021 - 240 грн та 26.05.2021 - 240 грн.

Розглянувши подані позивачем документи, інспектори праці дійшли висновку, що ОСОБА_2 25.05.2021 була допущена ФОП ОСОБА_1 до роботи без укладення трудового договору та подання повідомлення до ДПС, чим порушено вимоги частини 4 статті 24 КЗпП України, частини 1 статті 21 КЗпП України.

22.07.2021, на підставі висновків Акту від 01.06.2021 №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328, відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС, якою на позивача накладено штраф в розмірі 180000 грн.

Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття спірної постанови, звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, доводи ГУ Держпраці у Полтавській області про порушення позивачем вимог ст.ст. 21, 24 Кодексу законів про працю України є помилковими, а тому прийнята на підставі цих висновків постанова №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС від 22.07.2021 є необґрунтованою і такою, що прийнята без врахування всіх істотних обставин

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 259 КЗпП України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою КМУ від 11.02.2015 №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується КМУ через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Частиною 1 ст. 265 КЗпП України визначено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за вказаною статтею настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

За приписами статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За змістом ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Укладення трудового договору передбачено у ст. 24 КЗпП України.

Відповідно до ч. 3 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З аналізу чинного законодавства вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.

Характерними ознаками трудових відносин є:

- систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

- підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

- виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;

- обов`язок роботодавця надати робоче місце;

- дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Взаємовідносини фізичної особи і суб`єкта господарювання можуть виникати як на підставі трудового, так і на підставі цивільно-правового договору. При цьому сторони цивільно-правової угоди укладають договір в письмовій формі згідно з вимогами ст. 208 Цивільного кодексу України.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у ст. 626 Цивільного кодексу України. Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 837 Цивільного кодексу України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу

З аналізу наведених норм, колегія суддів зазначає, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.

Зокрема, відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегулюване - чинним законодавством України.

Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ним ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від від 13.06.2019 у справі №815/954/18, від 14.05.2020 у справі № 640/1099/19, від 07.04.2021 у справі № 580/1823/19, від 22.07.2021 у справі № 360/1955/19, від 30.08.2022 у справі 520/6310/19, яка в силу ч. 5 ст. 242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що в підтвердження факту допуску позивачем осіб до роботи без оформлення трудового договору відповідачем надано акт інспекційного відвідування, відеозапис та письмові пояснення осіб, зазначених в акті.

Колегія суддів зазначає, що вказані докази були досліджені судом першої інстанції, їм надана належна оцінка, та вони не є беззаперечними та достатніми в підтвердження вчинення позивачем порушення у сфері трудового законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами 1-2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що 24 травня 2021 між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 укладено договір підряду №01, за умовами якого замовник доручає, а виконавець бере на себе зобов`язання виконати такі послуги: обслуговувати та надавати послуги покупцю;вираховувати вартість товару; здійснювати розрахунки за товар. Замовник зобов`язаний своєчасно прийняти та оплатити роботу. Цей договір не носить характер трудового. Строк виконання робіт з 25.05.2021 по 26.05.2021, 12 годин - 25 травня 2021 року, 12 годин - 26 травня 2021 року. Приймання -передачі робіт по Даному договору проводиться на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт.

В розділі 2 «Розмір і порядок оплати» зазначено, що Замовник сплачує Виконавцеві за надані послуги з продажу товарів 20,00 грн за годину за умови виконання результату угоди - реалізації товару на суму 200,00 грн (що є обсягом виконуваної роботи, яка визначена у вигляді конкретної фізичної величини реалізованого товару).

Також надано акт виконаних робіт від 26.05.2021 в п.2, якого зазначено, що вартість послуг становить 25 травня 2021 - 240 грн та 26.05.2021 - 240 грн. Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому послуг замовник до виконавця не мав.

Судом першої інстанції вірно надана оцінка обставин та доказів та встановлено, що цивільно-правовий договір укладався на строк , із зазначенням конкретної дати, до якої слід виконати роботи та до якої виконавець брав на себе обов`язок виконати роботи визначеної кількості (обслуговувати та надавати послуги покупцю;вираховувати вартість товару; здійснювати розрахунки за товар). Оплата роботи у визначеному об`ємі обумовлена конкретною сумою у твердій грошовій формі.

Отже, в даному випадку оплачувався не процес праці, а її результати, які визначалися після закінчення робіт і складання актів прийому-передачі виконаних робіт.

З урахуванням викладеного, підлягають відхиленню посилання скаржника на те, що фізична особа за цивільно-правовим договору по суті виконували трудові функції, оскільки цивільно-правові договори не містять тих умов, які повинні бути у трудовому договорі.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відносини, які склалися між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 є цивільно-правовими, а не трудовими.

Будь-яких доказів недопустимості/неналежності представлених позивачем доказів /недостовірності зазначеної в них інформації тощо, скаржником не надано.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий договір підряду не спрямований на кінцевий результат, що характеризує (договірні) відносини, а пов`язаний із самим процесом праці (продажом товару та обслуговування покупців), що є характерним для трудових функцій, колегія суддів також не приймає.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування постанови Головного управління Держпраці у Полтавській області від постанова №ПЛ14835/1836/АВ-ПЛ1281П328/ПТ/ПС/ТД-ФС від 22.07.2021 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 180000,00 грн.

Колегія суддів зауважує, що відповідач у спірних відносинах наділений такою сукупністю повноважень, належна реалізація яких надає можливість достовірно виявити порушення вимог законодавства про працю суб`єктом господарювання при здійсненні своєї господарської діяльності.

Однак, відповідач у спірних відносинах такими повноваженнями не скористався, обмежившись виключно отриманням пояснень від вищезгаданих осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Між тим, Управління Держпраці в Полтавській області не довело правомірності оспорюваного рішення, а також не надало доказів, які б підтверджували недостовірність поданих позивачем доказів.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 04.02.2022 по справі № 440/9611/21 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді В.В. Катунов І.М. Ральченко