Справа № 560/8491/22
Суддя: Тарновецький І.І.
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 560/8491/22
РІШЕННЯ
іменем України
08 грудня 2022 рокум. Хмельницький
Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Тарновецького І.І. розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької обласної прокуратури про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду до Хмельницької обласної прокуратури про зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 18.04.2006 по 30.04.2020 працював на різних посадах прокурора у прокуратурі Хмельницької області. Наказом прокурора Хмельницької області від 28.04.2020 № 318к позивача звільнено з посади прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Хмельницьку область прокуратури Хмельницької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.04.2020. Із вказаним наказом позивача ознайомлено 30.04.2020. Цим же наказом зобов`язано відділ фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні виплати. 23.04.2021 позивач звернувся до Хмельницької обласної прокуратури з листом про надання йому детального розрахунку за видами та розмірами виплат, що належали при звільненні. Згідно листа Хмельницької обласної прокуратури від 07.05.2021 № 21-309 вих - 21 та долучених до нього розрахункових листів за січень - квітень 2020 року та квітень 2020 року при звільненні ОСОБА_1 нараховано та виплачено наступні види виплат: лікарняний за 34 дні 30027,78 грн., матеріальна допомога на оздоровлення - 10 727,98 грн., матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань 10727,98 грн; щомісячна премія - 9024,75 грн., оклад за 21 робочий день 5730,00 грн., доплата за державну таємницю 573,00 грн., компенсація за невикористану відпустку по 60 календарним дням - 45846,00 грн., індексація 372,00 грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи - 4297,50 грн., надбавка за вислугу років за 21 робочий день 1432,50 грн., всього нараховано 118759,54 гривень. Ознайомившись із вказаними відомостями про види та суми виплат, фактично виплачених при звільненні, позивач встановив, що йому не виплачено вихідну допомогу при звільненні, гарантовану ст. 44 КЗпП України. У зв`язку із цим 07.09.2021 звернувся до Хмельницької обласної прокуратури із заявою з проханням виплатити належну вихідну допомогу при звільненні. Листом від 08.09.2021 за № 21-159 вих-21 Хмельницькою обласною прокуратурою відмовлено позивачу у виплаті вихідної допомоги та повідомлено, що оскільки його звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», а не на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, то відсутні підстави для виплати вихідної допомоги відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України. Позивач вважає, що невиплата відповідачем йому вихідної допомоги при звільненні є незаконною, порушує його права на мінімальні державні гарантії, надані чинним законодавством про працю, а тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

Хмельницьким окружним адміністративним судом відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач позову не визнав. Подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що наказом прокурора Хмельницької області від 28.04.2020 № 318к позивача звільнено з посади прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Хмельницьку область прокуратури Хмельницької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.04.2020. На виконання вказаного наказу, проведено остаточний розрахунок та усі виплатити належні позивачу при звільненні, однак вихідна допомога у розмірі середнього місячного заробітку не виплачувалась, оскільки ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні. У задоволенні позову відповідач просить відмовити.

Відповідача заявлено клопотання про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України) для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).

Частиною другою статті 233 КЗпП України (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), яка регулює строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, встановлено, в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Надаючи тлумачення наведеній нормі, під час вирішення подібного спору, Верховний Суд висловив правову позицію, за якою спір стосується невиплати вихідної допомоги під час звільнення, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, тому не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про її стягнення (наприклад, постанови Верховного Суду від 20.05.2022 у справі №200/1636/21-а, від 23.06.2022 у справі №120/513/21-а, від 30.06.2022 у справі №380/10174/21 та від 04.08.2022 у справі № 600/5478/21-а).

З огляду на викладене, клопотання відповідача про залишення позову без розгляду у зв`язку пропуском строку звернення до суду задоволенню не підлягає.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 18.04.2006 з 18.04.2006 по 30.04.2020 працював в органах прокуратури.

Наказом прокурора Хмельницької області від 28.04.2020 № 318к позивача звільнено з посади прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, що поширює свою діяльність на Хмельницьку область прокуратури Хмельницької області на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру».

Даним наказом наказано відділу фінансування та бухгалтерського обліку прокуратури області провести остаточний розрахунок та виплатити усі належні ОСОБА_1 виплати при звільненні.

23.04.2021 позивач звернувся до Хмельницької обласної прокуратури з листом про надання йому детального розрахунку за видами та розмірами виплат, що належали при звільненні.

Згідно листа Хмельницької обласної прокуратури від 07.05.2021 № 21-309 вих - 21 та долучених до нього розрахункових листів за січень - квітень 2020 року та квітень 2020 року при звільненні ОСОБА_1 нараховано та виплачено наступні види виплат: лікарняний за 34 дні 30027,78 грн., матеріальна допомога на оздоровлення - 10 727,98 грн., матеріальна допомога на вирішення соціально-побутових питань 10727,98 грн; щомісячна премія - 9024,75 грн., оклад за 21 робочий день 5730,00 грн., доплата за державну таємницю 573,00 грн., компенсація за невикористану відпустку по 60 календарним дням - 45846,00 грн., індексація 372,00 грн., надбавка за виконання особливо важливої роботи - 4297,50 грн., надбавка за вислугу років за 21 робочий день 1432,50 грн.. Всього нараховано 118759,54 гривень.

07.09.2021 позивач звернувся до Хмельницької обласної прокуратури із заявою з проханням виплатити належну вихідну допомогу при звільненні.

Листом від 08.09.2021 за № 21-159 вих-21 Хмельницька обласна прокуратура повідомила позивача про те, що оскільки ОСОБА_1 звільнено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру», а не на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, то відсутні підстави для виплати вихідної допомоги відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України.

Не погодившись з бездіяльністю відповідача щодо невиплати вихідної допомоги при звільненні, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Спірні правовідносини між сторонами склались з приводу наявності/відсутності у позивача права на отримання вихідної допомоги при звільненні з органів прокуратури у 2020 році та відповідно наявності/ відсутності зобов`язання відповідача щодо виплати такої вихідної допомоги.

При цьому, позивач доводив існування у нього права на таку вихідну допомогу, покликаючись на те, що підлягали застосуванню норми Кодексу законів про працю України (далі також - КЗпП України), позаяк нормами спеціального законодавства питання виплати такої допомоги не врегульовано і, в той же час, застосування відповідних загальних норм трудового законодавства спеціальним не заборонено.

Відповідач, в свою чергу, доводив відсутність у позивача відповідного права, покликаючись на пріоритетність норм Закону України "Про прокуратуру" №1697-VІІ від 14.10.2014 над нормами КЗпП України. В обґрунтування своєї позиції покликався на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 31.01.2018 у справі №820/1119/16 та від 07.03.2018 у справі №807/211/17.

Вирішуючи цей адміністративний позов по суті, суд керується та виходить з такого.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 51 Закону №1697-VII прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

Згідно з пунктом 19 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19.09.2019, прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" за умови настання однієї із наступних підстав:

1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;

2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;

4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.

Перебування прокурора на лікарняному через тимчасову непрацездатність, у відпустці чи у відрядженні до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі не є перешкодою для його звільнення з посади прокурора відповідно до цього пункту.

Підпунктом 41 пункту 21 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19.09.2019, статтю 51 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 доповнено частиною п`ятою такого змісту: "На звільнення прокурорів з посади з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, не поширюються положення законодавства щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження".

Відповідно до статті 1 КЗпП України, цей Кодекс регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників.

За нормою пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

А відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених, зокрема, у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Підпунктом 2 пункту 1 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19.09.2019, статтю 40 КЗпП України доповнено частиною п`ятою такого змісту: "Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус".

Позивача звільнено з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014, якою передбачено, що прокурор звільняється з посади у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури.

В свою чергу, підстави звільнення, зазначені у цій нормі, тотожні підставам звільнення, що зазначені у пункті 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Разом з тим, Законом України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 не врегульовано питання виплати вихідної допомоги у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури, в той час, як КЗпП України встановлює обов`язок роботодавця виплатити працівнику вихідну допомогу у розмірі не менше середнього місячного заробітку, якщо працівника звільнено у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Закон України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 є спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини у сфері публічної служби прокурорів.

Кодекс законів про працю України є нормативно-правовим актом, який містить систематизовані норми трудового права, що є загальними для усіх трудових правовідносин.

За загальним правилом, при існуванні розбіжностей між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному.

В той же час, при відсутності колізій, і у тих випадках, коли норми спеціального права не регулюють певну частину правовідносин, то до такої частини застосовуються норми загального права.

Відповідно, положення КЗпП України до правовідносин, пов`язаних з прийняттям на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби застосовуються субсидіарно, тобто тоді, коли спеціальним законодавством не встановлено інше.

Враховуючи те, що нормами спеціального законодавства Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII від 14.10.2014 не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми Кодексу законів про працю України.

При цьому, суд зауважує, що зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" №113-IX від 19.09.2019 в Закон України "Про прокуратуру" та в Кодекс законів про працю України не встановлюють жодних обмежень щодо виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".

Фактично, Закон України "Про прокуратуру" при звільненні прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 цього Закону встановлює обмеження у вигляді не поширення відповідних положень КЗпП України лише щодо пропозиції іншої роботи та переведення на іншу роботу при звільненні у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, щодо строків попередження про звільнення, щодо переважного права на залишення на роботі, щодо переважного права на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, щодо збереження місця роботи на період щорічної відпустки та на період відрядження.

Внесені зміни в Кодекс законів про працю України стосуються обмежень щодо застосування положень частини другої статті 40, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу.

Із аналізу наведених положень суд вбачає, що частиною п`ятою статті 51 Закону №1697-VII та частиною четвертою статті 40 Кодексу законів про працю України передбачено виключний перелік випадків коли до правовідносин щодо звільнення прокурорів не застосовуються норми Кодексу законів про працю України. Разом з тим у такий виключний перелік не включено питання виплати вихідної допомоги при звільненні прокурора, а отже, не заборонено застосування положень статті 44 Кодексу законів про працю України при вирішенні спірного питання.

Таким чином, жодного обмеження, щодо застосування статті 44 Кодексу законів про працю України наразі не встановлено.

За правилами ж частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При аналізі та застосуванні вищенаведених норм права судом врахована правова позиція, викладена Верховним Судом у постановах від 23.12.2020 у справі № 560/3971/19, від 21.01.2021 у справі № 260/1890/19, від 15.04.2021 у справі № 440/3166/20, від 24.06.2021 у справі № 420/4887/20.

Що стосується посилання відповідача на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 820/1119/16, відповідно до якої враховуючи те, що прокурора звільнено з підстав та в порядку, передбачених Законом № 1697-VII, яким не передбачено виплати вихідної допомоги при звільненні, він не набув права на її отримання, суд у цій справі зауважує таке.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17 зазначала, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

Отже, з огляду на сталу практику Верховного Суду у цій категорії спорів та враховуючи правову позицію викладену Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суд у цій справі враховує правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 24.06.2021 у справі № 420/4887/20.

Підсумовуючи вказане, суд констатує, що Законом України "Про прокуратуру" не врегульовано питання виплати вихідної допомоги при звільненні, у зв`язку з чим до спірних правовідносин підлягають застосуванню приписи КЗпП України, що не заборонено спеціальним законодавством.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" (ліквідація чи реорганізація органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури), то позивач набув право на виплату вихідної допомоги у розмірі не менше середнього місячного заробітку, відповідно до статті 44 Кодексу законів про працю України.

Відтак, не виплативши позивачу вказану вихідну допомогу при звільненні, відповідач тим самим порушив його гарантовані трудові права при звільненні, чим допустив протиправну бездіяльність.

Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача вихідної допомоги у зв`язку із звільненням в розмірі 19940,76 грн., то суд зазначає таке.

Обчислення середнього заробітку працівників здійснюється відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995 (далі, - Порядок №100).

Пунктом 2 вказаного Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно із пунктом 8 Порядку №100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних дні за цей період.

Згідно з довідкою Прокуратури Хмельницької області від 03.06.2020 середня заробітна плата розрахована у відповідності до вимог п.8 Порядку № 100, на момент звільнення становила 19940,76 грн.

Отже, розмір вихідної допомоги при звільненні позивача складає 19940,76 грн., що й відповідає заявленому у позові.

З огляду на викладене в сукупності, порушені у спірних правовідносинах права позивача підлягають відновленню шляхом стягнення з Хмельницької обласної прокуратури на користь позивача вихідної допомоги при звільненні в розмірі 19940,76 грн.

Аналогічний спосіб відновлення порушених прав застосовано Верховним Судом у постанові від 24.06.2021 у справі № 420/4887/20.

Щодо клопотання позивача про допуск судового рішення до негайного виконання.

Перелік судових рішень, що підлягають негайному виконанню, врегульований ст.371 КАС України.

Зокрема, в ч.1 вказані ті, які негайно виконуються, в силу закону:

1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць;

2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць;

3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби;

4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності;

5) уточнення списку виборців;

6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань;

7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.

Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.

Частина 2 вказаної статті передбачає види судових рішень, які суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення:

1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті;

2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання;

3) про примусове видворення іноземця чи особи без громадянства;

4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.

Оскільки предмет заявленого спору не стосується періодичних платежів та суд визнав необґрунтованими позовні вимоги в частині заявленого способу стягнути кошти, підстави для негайного виконання рішення суду в цій справі відсутні.

Відповідно до ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За наведеного позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Підстави для розподілу судових витрат відповідно до ст.139 КАС України у суду відсутні.

Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Хмельницької обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати вихідної допомоги при звільненні ОСОБА_1 .

Стягнути з Хмельницької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу при звільненні у розмірі середнього місячного заробітку у сумі 19940 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок) гривень 76 коп.

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Судові витрати в порядку статті 139 КАС України розподілу між сторонами не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 )
Відповідач:Хмельницька обласна прокуратура (провул. Військоматський, 3, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 02911102)

Головуючий суддя /підпис/ І.І. Тарновецький

"Згідно з оригіналом"
Суддя І.І. Тарновецький