Справа № 200/4811/22
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Справа№200/4811/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 (далі за текстом позивач) звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (надалі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі відповідач-2), про:

- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2022 року по пенсійній справі № 79 щодо відмови у перерахунку пенсії;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати період роботи з 03.05.1994 по 25.12.2013 та з 03.02.2016 по 21.08.2019 в органах податкової служби до стажу державної служби;

- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області здійснити нарахування (перерахунок) та виплату пенсії по Закону України «Про державну службу» починаючи з 07.10.2022 року у розмірі 60 % від усіх сум складових заробітної плати, з урахуванням довідок № 19/05-99-10-02-07 від 20.01.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років), видану Головним управлінням ДПС у Донецькій області та довідки № 20/05-99-10-02-07 від 20.01.2022 про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця (за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням на пенсію), видану Головним управлінням ДПС у Донецькій області, з урахуванням раніше виплачених сум;

- стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплачену суму судового збору в розмірі 1 984,80 грн. (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири гривні 80 копійок) та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн. (десять тисяч гривень 00 копійок).

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач отримує пенсію за віком згідно Закону №1058. При цьому, позивач працювала на різних посадах, зокрема в податкових органах, віднесених до посад державної служби, у зв`язку із чим набула право на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України №3723-XII «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, оскільки в неї наявні всі необхідні умови для її призначення. Однак, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2022 року позивачу відмовлено в проведенні перерахунку пенсії та не зараховано до стажу державної служби, що дає право на отримання пенсії державного службовця періоди роботи позивача у державній податковій службі на посадах за якими присвоюється спеціальне звання. Позивач вважає таку відмову незаконною з тих підстав, що період проходження нею служби в податкових органах має зараховуватись до стажу державної служби, що дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993. За таких обставин, позивач вважає, що має необхідний стаж та досягла передбаченого віку для переведення її на пенсію відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" №3723-XII від 16.12.1993.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 11.11.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі без проведення судового засідання та повідомлення сторін. В ухвалі було запропоновано відповідачам у п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали про відкриття провадження у справі надати суду відзив на позовну заяву зі всіма доказами на його підтвердження, які наявні у відповідача.

29 листопада 2022 року на адресу суду від представника відповідача-2 надійшов відзив на позов, в якому зазначено, що на підставі заяви позивача від 07.10.2022 року та доданих документів Головним управлінням винесено рішення від 14.10.2022 про відмову позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону 899. Підставою для винесення вищевказаного рішення послугувало те, що посадовим особам контрольних органів згідно із статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, і, відповідно ці посади не належать до категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № №3723-ХІІ від 16.12.1993. Зважаючи на те, що відповідно до записів у трудовій книжці позивач працювала на посадах: інспектора податкової служби ІІІ рангу, інспектора податкової служби ІІ рангу, інспектора податкової служби І рангу, радника податкової служби ІІІ рангу, радника податкової служби ІІ рангу, головного державного ревізора-інспектора, а зазначені посади не віднесено до категорій посад державних службовців, відсутні законні підстави для зарахування вказаних періодів роботи при визначенні права на призначення спірного виду пенсії. З урахуванням наведеного, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону 3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 Закону 3723 і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону 889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби. Зважаючи на те, що у позивача відсутній необхідний стаж державної служби, відсутні законні підстави для переведення її на пенсію за нормами Закону 889. Таким чином, Головним управлінням рішення про відмову позивачу у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону 899 прийнято на підставі норм чинного законодавства. З врахуванням викладеного, представник відповідача-2 в задоволенні позову просив відмовити.

Відзив з боку відповідача-1 до суду не надходив.

У поданій до суду відповіді на відзив позивач наводить доводи на обґрунтування заявлених ним вимог, які аналогічні тим, що викладені у позові.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та з 10.09.2022 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

07.10.2022 року позивач звернулась через веб-портал Пенсійного фонду України із заявою щодо переведення з пенсії, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-ІV на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 899-VІІІ.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 14.10.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області розглянуто заяву позивача за принципом екстериторіальності та прийнято рішення №79 про відмову в перерахунку.

В обґрунтування відмови в перерахунку пенсії зазначено, що посадовим особам контрольних органів згідно із статтею 343.1 Податкового кодексу України присвоюються спеціальні звання, і, відповідно ці посади не належать до категорії посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» № №3723-ХІІ від 16.12.1993.

Також, у листі ГУ ПФУ в Донецькій області від 18.10.2022 року зазначено, що станом на 01.05.2016, ОСОБА_1 не обіймала посаду державної служби, тому право на проведення перерахунку пенсії згідно Закону України «Про державну службу» у ОСОБА_1 відсутнє.

Разом з цим, згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 , позивач працювала:

- з 03.05.1994 по 25.12.2013 працювала в Великоновосілківській державній податковій інспекції в Донецькій області (03.05.1994 прийнято присягу державного службовця; з 03.05.1994 по 02.01.1996 на посаді державного податкового інспектора; 20.11.1995 присвоєно спеціальне звання інспектора податкової служби ІІІ рангу, з 03.01.1996 року на посаді старшого державного податкового ревізора-інспектора; з 26.11.1996 року у зв`язку з ліквідацією податкової звільнена по переводу в Державну податкову адміністрацію в Великоковосілківському районі; з 26.11.1996 року прийнята по переводу в Державну податкову адміністрацію в Великоковосілківському районі на посаду старшого державного податкового ревізора-інспектора; з 01.09.1997 року переведена на посаду державного податкового інспектора; з 01.05.1998 року переведена старшим державним податковим ревізором-інспектором; 24.11.1998 року присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби ІІ рангу; 07.06.2001 року призначена на посаду державного податкового інспектора; 01.08.2002 року переведена головним державним податковим інспектором; 24.11.2002 присвоєно спеціальне звання інспектор податкової служби І рангу; з 01.08.2003 року на посаді начальника відділу організаційно-розпорядчої та правової роботи, прогнозування та аналізу податкових надходжень; 24.11.2004 року присвоєно спеціальне звання радник податкової служби ІІІ рангу; 28.05.2005 року переведена на посаду головного державного податкового інспектора; 08.12.2005 року переведена на посаду старшого державного податкового інспектора; 14.04.2006 року призначена на посаду завідувача сектору зв`язків з громадськістю; 07.03.2012 року у зв`язку з реорганізацією ДПІ призначено в.о. начальника відділу оподаткування фізичних осіб; 26.03.2012 року призначено на посаду начальника відділу оподаткування фізичних осіб; 26.03.2012 року присвоєно чергове спеціальне звання радник податкової служби ІІ рангу; 19.08.2013 року звільнена в порядку переведення в Мар`їнську ОДПІ; 20.08.2013 року призначена в порядку переведення на посаду начальника відділу обслуговування платників податків Великоновосілківського відділення; 25.12.2013 року звільнена у зв`язку з переходом на виборну посаду голови сільської ради);

- з 03.02.2016 по 13.11.2017 позивач працювала в Мар`їнській об`єднаній державній податковій інспекції головного управління ДПС у Донецькій області (з 03.02.2016 року прийнята на посаду головного державного інспектора; 03.02.2016 року присвоєно спеціальне звання радника податкової та митної справи ІІ рангу; 08.02.2016 року переведена на посаду головного державного ревізора-інспектора; 03.04.2017 року по 13.11.2017 року на посаді головного державного інспектора);

- з 14.11.2017 по 21.08.2019 позивач працювала в Головному управлінні ДФС у Донецькій області на посаді головного державного ревізора-інспектора.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Вважаючи оскаржувану відмову протиправною, позивач звернулась із даним позовом до суду.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Частиною 2 статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців, визначається Законом України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII).

Відповідно до п. 2 розд. ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 889-VIII з 01 травня 2016 року втратив чинність Закон № 3723-XII, крім ст. 37, що застосовується до осіб, зазначених у п. 10 і 12 цього розділу.

Відповідно до пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII) для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Тобто, за наявності в особи станом на 01 травня 2016 року певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01 травня 2016 року на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону № 3723-XII, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 ст. 37 Закону №3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону №1058-IV (60 років), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абз. 1 ч. 1 ст. 28 згаданого Закону, у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.

Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Мінімальний розмір страхового стажу для жінок становить 30 років (частина перша статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Таким чином, право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII мають право, зокрема, жінки, які досягли 60 років та станом на 01.05.2016р. (набрання чинності Законом № 889-VIII) мають 10 років, та на зазначену дату займали посади державної служби, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-XII, актами Кабінету Міністрів України, а також загальний страховий стаж 30 років.

Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії відповідно до ст. 37 Закону України Про державну службу, відповідач заперечив зарахування до стажу державної служби позивача періодів його роботи на посадах в органах податкової служби, зазначивши про не віднесення їх до категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ.

Суд зазначає, що дійсно, стаття 25 Закону № 3723-XII («Класифікація посад») не передбачає зарахування до стажу державної служби періоду роботи на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби. Поряд із цим, зарахування проходження військової служби до цього стажу передбачається актами Кабінету Міністрів України.

Так, відповідно до п. 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (який діяв до 01.05.2016р.) до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема: на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до пункту 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.

Крім того, відповідно до пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу".

При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу" незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Враховуючи викладені обставини, суд доходить висновку про необхідність включення періодів роботи позивача з 03.05.1994 по 25.12.2013 та з 03.02.2016 по 21.08.2019 згідно відомостей трудової книжки позивача до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії.

Присвоєння посадовим особам податкових органів спеціальних звань, а не рангів державного службовця, не скасовує викладених вище положень щодо включення спірних періодів роботи до стажу державної служби.

З урахуванням зазначеного, суд констатує наявність у позивача станом на 01.05.2016 року більше 10 років стажу на посадах державної служби.

Таким чином, оскільки позивач досягла пенсійного віку встановленого ст. 26 Закону №1058 (60 років), має наявний страховий стаж (обставина не заперечується відповідачем, крім того позивачу призначено пенсію згідно Закону №1058) при цьому позивач має стаж на посаді державної служби станом на 01.05.2016 року більше 10 років, суд доходить висновку, що позивач має право на призначення пенсії за віком згідно зі ст. 37 Закону №3723-XII, а тому відповідно наявні правові підстави для переведення позивача з пенсії за віком, призначеної їй відповідно до Закону №1058-IV, на пенсію державного службовця за віком відповідно до Закону №3723-XII.

Вказаний висновок суду відповідає правовому висновку Великої Палата Верховного Суду, висловленому у постанові від 13.02.2019р. у справі № 822/524/18.

Висновки Великої Палати Верховного Суду в цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовами до територіальних органів Пенсійного фонду України з вимогами призначити пенсію по інвалідності державного службовця відповідно до ст. 37 Закону № 3723.

Відповідно до частини 3 статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, що відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

З урахуванням зазначеного, суд доходить висновку про протиправність відмови відповідача-2 у переведенні позивача з пенсії за віком, призначеної згідно Закону №1058 на пенсію за віком державного службовця, у зв`язку із чим рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2022 року № 79 належить визнати протиправним та скасувати.

Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує , що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, у якому перебуває її пенсійна справа.

Тому, суд вважає за необхідне, покласти обов`язок щодо призначення позивачу пенсії на Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

При визначенні способу належного захисту порушених прав позивача, суд враховує правові висновки Великої Палата Верховного Суду у постанові від 13.02.2019р. у справі №822/524/18 та вважає за доцільне зобов`язати відповідача-1 призначити і здійснити нарахування й виплату позивачу з 07.10.2022 року (дата звернення позивача про перехід на пенсію державного службовця) пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках Головного управлінням ДПС у Донецькій області від 20.01.2022 року № 19/05-99-10-02-07, № 20/05-99-10-02-07.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 132 КАС України).

Відповідно до частин 1-5 статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У позовній заяві позивач просить стягнути на користь ОСОБА_1 , за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області сплачену суму судового збору в розмірі 1 984,80 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000, 00 грн.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на послуги адвоката позивачем не надано жодного доказу.

Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з того, що компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у випадку доведення здійснення витрат пов`язаних з розглядом саме цієї справи та враховуючи принцип співмірності здійснених витрат.

При цьому у позовній заяві не вказується про те, що ці витрати позивач понесе у майбутньому, водночас доказів того, що позивачем реально були сплачені грошові кошти на оплату правничої допомоги суду не надано.

Як вказала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Представником позивача на підтвердження факту оплати суми понесених витрат не надано жодного доказу оплати вказаної суми, водночас представником позивача не вказується про те, що такі витрати позивач має намір понести у майбутньому. Оскільки суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат у межах заяви представника позивача та долучених до неї доказів, які свідчать про недоведеність понесених судових витрат, а відтак у стягненні таких витрат слід відмовити.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 1984,80 грн., з Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області та з Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області підлягає стягненню по 992,40 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.10.2022 року № 79 про відмову у здійсненні переведення ОСОБА_1 на пенсію за віком державного службовця відповідно до Закону України «Про державну службу».

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) призначити та здійснити нарахування й виплату ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) з 07.10.2022 року пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16 грудня 1993 року №3723-ХІІ «Про державну службу» у розмірі 60 відсотків від заробітної плати, зазначеної в довідках Головного управлінням ДПС у Донецькій області від 20.01.2022 року № 19/05-99-10-02-07, № 20/05-99-10-02-07, з зарахуванням періодів роботи з 03.05.1994 по 25.12.2013 та з 03.02.2016 по 21.08.2019 згідно відомостей трудової книжки серії НОМЕР_1 до стажу державної служби, що враховується при призначенні пенсії.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65107, м. Одеса, вул. Канатна, 83, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Судове рішення складено та підписано 12 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко