Справа № 440/8676/21
Суддя: Катунов В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий І інстанції: Є.Б. Супрун
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 р. Справа № 440/8676/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді Катунова В.В.,

Суддів: Ральченка І.М. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/8676/21

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (надалі - відповідач, ГУПФ в Полтавській області), в якому просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку йому, як судді у відставці, щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №1-46/61/2020 на рівні 96% суддівської винагороди;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання період служби в армії 2 роки 08 днів, половину строку навчання за денною формою навчання у Харківському юридичному інституті 1 рік 11 місяців, а також здійснити перерахунок і виплату його щомісячного довічного грошового утримання з 17.06.2021 виходячи зі стажу роботи, що дає право на відставку, 43 роки 06 місяців 17 днів, у розмірі 96% суддівської винагороди, відображеної у довідці Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №1-46/61/2020, починаючи з 17.06.2021 без обмеження граничним розміром.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що відповідач неправомірно відмовив йому у перерахунку щомісячного грошового утримання судді та не врахував до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання, період служби в армії та половину строку навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.03.2021 №78.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) здійснити з 17.06.2021 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно з довідкою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020, виходячи з розрахунку 90 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді (за вирахуванням фактично виплачених сум).

В іншій частині вимог - позов залишено без задоволення.

Позивач частково не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 по справі № 440/8676/21 в частині відмови ОСОБА_1 у встановленні розміру довічного грошового утримання судді у відставці 96 відсотків від суддівської винагороди діючого судді згідно з довідкою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020 та покладення обов`язку на Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату довічного грошового утримання у розмірі 90 відсотків та постановити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, з 17.06.2021 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №1-46/61/2020 у розмірі 96 відсотків від суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді з врахуванням календарного періоду проходження ОСОБА_1 строкової військової служби 2 роки 8 днів та половини строку навчання за денною формою навчання у вищому юридичному навчальному закладі 1 рік 9 місяців 24 дні, за вирахуванням фактично виплачених сум.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 по справі № 440/8676/21 - змінено, виклавши абзац третій резолютивної частини рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 по справі № 440/8676/21 у наступній редакції:

«Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Соборності, 66, м. Полтава, 36014, ) здійснити з 17.06.2021 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) згідно з довідкою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020, виходячи з розрахунку 96 відсотків винагороди судді, який працює на відповідній посаді (за вирахуванням фактично виплачених сум).».

В іншій частині рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 по справі № 440/8676/21 залишено без змін.

Також не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно з якою апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в цій частині, та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 у справі №440/1965/20 позивачу був здійснений перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі відповідної довідки від 25.02.2020 №01-46/61/2020, виготовленої Ліквідаційною комісією Апеляційного суду Полтавської області. У зв`язку з ухваленням Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі №2-р/2020 у позивача виникло право на перерахунок його щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці відповідно до Закону №1402-VIII. При цьому такий перерахунок здійснено у розмірі 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, виходячи зі стажу роботи безпосередньо на посаді судді, який складає 39 років 07 місяців 13 днів (а.с. 31-33).

16.11.2022 року до Другого апеляційного адміністративного суду надійшло клопотання від позивача, ОСОБА_1 , в якому він просить суд апеляційну скаргу відповідача на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 визнати такою, що не підлягає розгляду, а апеляційне провадження у справі №440/8676/21 закрити.

В обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначає, що апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області вже подавалась апеляційного до суду та була повернута ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2022 з підстав невідповідності вимогам п. 1 ч. 5 ст. 296 КАС України внаслідок несплати судового збору. Зазначена ухвала суду не оскаржувалась, на даний час не скасована та є чинною. Однак судом апеляційної інстанції було відкрито апеляційне провадження та безпідставно поновлено строк на апеляційне оскарження.

З приводу вказаного клопотання ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 частково задоволено позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

На зазначене рішення суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області подано апеляційну скаргу.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 14.12.2021 зазначена апеляційна скарга була залишена без руху та наданий десятиденний строк для усунення недоліків, який обчислюється з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху.

Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.01.2022 апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області була повернута скаржнику на підставі ч. 5 ст. 298 Кодексу адміністративного судочинства України через невиконання апелянтом вимог ухвали суду від 14.12.2021 року у встановлений судом строк.

Копію вказаної ухвали від 11.01.2022 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області отримано 09.02.2022 року (а.с. 105).

23.02.2022 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області повторно подано апеляційну скаргу, та заявлено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до ч. 2 ст. 295 КАС України учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 295 КАС України строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Також колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 169 повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом, що в кореспонденції зі ст. ч. 2 ст. 298 КАС України не позбавляє права повторного звернення також із апеляційною скаргою.

Згідно ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Необхідно зауважити, що поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, згідно ч. ст. 6 КАС України звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи викладене, первинне звернення до суду з апеляційною скаргою, враховуючи направленість дій відповідача на оскарження рішення, усунення недоліків, які були підставою для повернення первинної апеляційної скарги, термін пропуску строку, дату отримання ухвали про повернення первинної апеляційної скарги та дату звернення з повторною апеляційною скаргою, апеляційний суд з урахуванням зазначених норм закону дійшов висновку про поважність причин пропуску строку на подання апеляційної скарги та про необхідність поновлення цього строку.

На підставі викладеного, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2022 процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року по справі № 440/8676/21 було поновлено та відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.

За вказаних обставин, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання ОСОБА_1 про закриття апеляційного провадження у справі №440/8676/21 за апеляційною скаргою Головного управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 не підлягає задоволенню.

Враховуючи подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, справа розглядається в порядку письмового провадження, відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, за наявними в справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що відповідач оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, оскаржене судове рішення переглядається судом апеляційної інстанції лише в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 у період з 12.04.1976 по 12.04.1982 обіймав посаду народного судді Кременчуцького районного суду Полтавської області (6 років 01 день), у період з 12.04.1982 по 23.11.2015 - члена Полтавського обласного суду, судді, заступника голови суду, першого заступника голови суду, секретаря судової палати Апеляційного суду Полтавської області (33 роки 07 місяців 12 днів), що підтверджується розрахунком стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (а.с. 40).

Відповідно до постанови Верховної Ради України "Про звільнення суддів" від 12.11.2015 №788-VІІІ та наказу голови Апеляційного суду Полтавської області від 23.11.2015 №07-10/69, ОСОБА_1 з 23.11.2015 звільнено з посади судді Апеляційного суду Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про відставку.

Позивач з 24.11.2015 перебуває на обліку у ГУПФУ в Полтавській області, де отримує щомісячне довічне грошове утримання, як суддя у відставці. Розмір довічного грошового утримання на момент призначення був розрахований з 90% від грошового забезпечення і становив 26 870,79 грн. (а.с. 42).

25.02.2020 Ліквідаційною комісією Апеляційного суду Полтавської області на підставі рішення Конституційного Суду України №2-р/2020 від 18.02.2020 на ім`я ОСОБА_1 видано нову довідку №01-46/61/2020 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, згідно з якою станом на 18.02.2020 суддівська винагорода, яка враховується при призначенні/перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці складає 225 439,50 грн., у тому числі: посадовий оклад - 115 610, 00 грн., доплата за вислугу років 92 488,00 грн.; доплата за перебування на адміністративній посаді в суді 5 780,50 грн.; доплата за науковий ступінь - 0,00 грн.; доплата за роботу, що передбачає доступ до державної таємниці 11 561,00 грн.; щомісячна доплата відповідно до частини шостої статті 135 Закону № 1402-VIII - 0,00 грн. (а.с. 50).

У зв`язку зі зміною розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додав довідку від 25.02.2020 №01-46/61/2020, видану Ліквідаційною комісією Апеляційного суду Полтавської області про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.

04.03.2020 відділом з питань перерахунків пенсій №18 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Полтавській області прийнято рішення №22 про відмову ОСОБА_1 в перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020 у зв`язку з відсутністю у чинному пенсійному законодавстві правових норм щодо проведення перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці у зв`язку з рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 №2-р/2020.

Не погоджуюсь із правомірністю такого рішення, позивач оскаржив його до суду.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 у справі №440/1965/20, що набрало законної сили 21.12.2020, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення відділу з питань перерахунків пенсій №18 Управління застосування пенсійного законодавства ГУПФУ в Полтавській області від 04.03.2020 №22. Зобов`язано ГУПФУ в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 , як судді у відставці, перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На виконання даного судового рішення ГУПФУ в Полтавській області рішенням від 24.03.2021 №78 здійснило перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 88% суддівської винагороди, відображеної у довідці Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020, за наслідками чого визначено його розмір на рівні 198 386,76 грн. (а.с. 52).

Не погоджуючись з розрахованим довічним грошовим утриманням у розмірі 88%, ОСОБА_1 16.06.2021 через веб-портал Пенсійного фонду звернувся до пенсійного органу із заявою щодо обчислення щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням половини строку навчання у вищому навчальному закладі та періоду строкової військової служби у розмірі 96%, у відповідь на яку відповідач листом від 16.07.2021 №1600-0202-8/49721 повідомив ОСОБА_1 про відсутність підстав для обчислення довічного грошового утримання, виходячи з 96%, оскільки згідно з чинною нормою статті 142 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання до розрахунку приймається лише період роботи на посаді судді (а.с. 13-14).

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо заниження розміру щомісячного довічного грошового утримання з 96% до 88% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з огляду на обставини неврахування половини строку навчання у вищому навчальному юридичному закладі та періоду строкової військової служби, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з протиправності рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 24.03.2021 №78 про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з розрахунку 88% суддівської винагороди, відображеної у довідці Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 64 Конституції України унормовано, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ст. 126 Конституції України, незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією і законами України. Підставою для звільнення судді є, зокрема, подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

30.09.2016 року набрав чинності Закон № 1402-VIII, частинами 1 та 2 ст. 135 якого визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.

Частиною третьою ст. 135 Закону № 1402-VIII встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) 30 мінімальних заробітних плат - судді місцевого суду; 2) 50 мінімальних заробітних плат - судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду; 3) 75 мінімальних заробітних плат - судді Верховного Суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VI, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Частиною четвертою та п`ятою цієї ж статті передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.

Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

Водночас Законом № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, зокрема, частину третю ст. 135 Закону № 1402-VIII було викладено в такій редакції: «Базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року».

Разом з цим Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 1402-VIII були передбачені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Пунктом 22 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII (положення якого діяли до моменту виключення цього пункту Законом України від 16.10.2019 № 193-IX "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" (далі - Закон № 193-IX) було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом (тобто Законом № 1402-VIII), мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017 року отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Пункт 23 розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII передбачав, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з п. 25 Розділу XII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1402-VIII право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами). За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону.

Законом України від 16.10.2019 № 193-IX "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування" (набрав чинності 07.11.2019) було виключено пункти 22, 23 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, якими було передбачено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом; що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону № 2453-VI.

Рішенням Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, зі змінами.

У вказаному рішенні зазначено, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п. 4 ч. 6 ст. 126 Конституції України).

Судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесятип`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному Законом № 1402-VIII.

Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності. Запровадження згідно із положеннями пункту 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402 різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, суперечить положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів Конституцією і законами України.

У зв`язку з викладеним, Конституційний Суд України рішенням від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 пункт 25 розділу XII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1402-VIII, яким було передбачено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу визнав неконституційним.

Таким чином, з 19.02.2020 пункт 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII, яким, окрім іншого, передбачалось, що коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" (Відомості Верховної Ради України, 2010 р., NN 41 - 45, ст. 529; 2015 р., NN 18 - 20, ст. 132 із наступними змінами), та, що за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного Закону, втратив чинність.

Згідно з ч. 1 ст. 91 Закону України від 13.07.2017 № 2136-VIII "Про Конституційний Суд України", закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Таким чином, з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 № 2-р/2020, Закон № 1402-VIII не містить норм, які по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.

Відповідно до правових висновків, сформульованих Верховним Судом у постановах від 06.03.2019 (справа № 638/12586/16-а) та від 11.02.2020 (справі № 200/3958/19-а), правовою підставою для перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці є факт зміни грошового утримання/складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.

Отже, у спірному випадку, перерахунок, який проведено відповідачем на підставі довідки Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №01-46/61/2020 на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 у справі №440/1965/20 обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача з дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020.

У Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності суддів зазначено, що в цілому важливо (особливо для нових демократичних країни) передбачити спеціальні правові положення, що захищають грошову винагороду суддів від скорочення, а також забезпечити положення, що гарантують збільшення оплати праці суддів відповідно до зростання вартості життя (пункт 62).

Згідно з ч. 2 ст. 1 Загальної (Універсальної) хартії судді, незалежність судді є важливою умовою для неупередженого судочинства, що відповідає вимогам закону. Незалежність є неподільною. Будь-які інституції чи органи влади як на національному, так і на міжнародному рівні повинні поважати, захищати та охороняти цю незалежність.

Забезпечення державою належної оплати праці судді є запорукою дотримання гарантій права особи на розгляд справи незалежним і безстороннім судом та збереження справедливого балансу між потребами державного інтересу та необхідністю захистити права особи.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом.

Такими гарантіями є надання суддям за рахунок держави матеріального забезпечення, зокрема суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, розмір якого повністю залежить від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. Важливою є і послідовність дій законодавця, особливо з огляду на сферу суспільних відносин, у якій може проявлятись непослідовність.

Судовим розглядом встановлено, що на виконання рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 26.08.2020 у справі №440/1965/20 ОСОБА_1 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідачем розраховано у розмірі 88% суддівської винагороди.

Як вбачається з матеріалів справи, за даними трудової книжки ОСОБА_1 з 01.09.1972 зараховано студентом 1-го курсу денного факультету Харківського юридичного інституту, а 30.06.1976 - відраховано з інституту у зв`язку із закінченням.

При цьому 12.04.1976, тобто за два місяці до закінчення інституту, ОСОБА_1 вже було обрано та зараховано на посаду народного судді Кременчуцького району у Відділ юстиції Полтавського облвиконкому (а.с. 16-18).

З огляду на цю обставину період навчання у вищому юридичному навчальному закладі, половину якого позивач просить врахувати, є період з 01.09.1972 по 11.04.1976, що становить 3 роки 7 місяців 10 днів, половина від якого складає 1 рік 9 місяців 24 дні.

Крім цього позивач просить зарахувати період проходження строкової служби в Радянській армії з 18.05.1970 по 26.05.1972, що становить 2 роки 8 днів.

Надаючи правову оцінку цим вимогам, суд зважає на таке.

Відповідно до частини 1 статті 137 Закону №1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена ВРП, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у зв`язку з прийняттям Закону України "Про Вищий антикорупційний суд" від 12.07.2018 №2509-VIII статтю 137 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" доповнено частиною другою, згідно з якою до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.

При цьому абзацом 4 пункту 34 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIII передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).

Так само, пунктом 11 Перехідних положень Закону №2453-VI, в редакції чинній до 28.03.2015, було передбачено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.

До набрання чинності Законом №2453-VI зазначені правовідносини регулювалися Законом України від 15.12.1992 №2862-ХІІ "Про статус суддів" (надалі - Закон № 2862-ХІІ).

Отже, при обчисленні стажу роботи на посаді судді підлягають застосуванню норми законодавства, які були чинними на день призначення (обрання) відповідного судді.

При цьому при обчисленні стажу, який дає право на відставку, окремо слід застосовувати положення частини першої статті 137 Закону №1402-VIII та положення частини другої цієї статті щодо стажу, який зараховується додатково.

Тож до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 9901/302/19.

Питання судоустрою на момент призначення ОСОБА_1 на посаду судді визначалися Конституцією СРСР, Конституцією Української РСР, Основами законодавства Союзу РСР і союзних республік про судоустрій в СРСР і видаваними відповідно до них іншими законодавчими актами Союзу РСР.

Так, у грудні 1958 року Верховною Радою СРСР було затверджено "Основи законодавства про судоустрій Союзу РСР, союзних і автономних республік", згідно з якими третьою сесією Верховної Ради УРСР п`ятого скликання 30.06.1960 було прийнято Закон "Про судоустрій Української РСР".

Відповідно до вказаного Закону, правосуддя в Українській РСР здійснювалось Верховним судом Української РСР, обласними судами і районними (міськими) народними судами.

Даним Законом встановлювалися вимоги до посади судді, у відповідності до статті 21 якого, народні судді обирались громадянами району на основі загального, рівного і прямого виборчого права при таємному голосуванні строком на п`ять років.

Законом УРСР від 05.06.1981 №2022-X "Про судоустрій" було збережено раніше існуючий порядок обрання суддів та передбачалося, що районний (міський) народний суд утворювався в районі, місті (крім міст районного підпорядкування), районі в місті. Народні судді районних (міських) народних судів обиралися громадянами району, міста, району в місті на основі загального, рівного і прямого виборчого права при таємному голосуванні строком на п`ять років. При цьому статтею 55 вказаного Закону були визначені єдині вимоги, що ставляться до кандидатів у судді і народні засідателі, відповідно до положень якої суддею і народним засідателем може бути обраний кожний громадянин Української РСР, який досяг на день виборів 25 років.

При цьому питання обчислення суддівського стажу вказаними законами не регулювалися, оскільки трудовий стаж на той час визначався загальними нормами трудового законодавства.

Таким чином законодавством, яке діяло на момент призначення ОСОБА_1 суддею, не встановлювалося жодних вимог щодо стажу роботи кандидатів у судді при обранні на посаду вперше, як і не визначалося спеціального порядку обчислення суддівського стажу.

Згодом, статтею 1 Указу Президента України від 10.07.1995 №584/95 "Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років), було запроваджено правило, відповідно до якого до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Це правило було продубльовано у пункті 31 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 №865 "Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів" (чинної на час набуття позивачем стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років), згідно з яким до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарний період проходження строкової військової служби.

Таким чином законодавством, яке діяло в період роботи позивача на посаді судді, було передбачено право судді на зарахування до стажу, який дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання за денною формою у вищих юридичних навчальних закладах, на юридичних факультетах вищих навчальних закладів та календарного періоду проходження строкової військової служби.

Такий висновок підтверджується також положеннями Закону України "Про Вищу раду правосуддя" від 21.12.2016 №1798-VIII, яким були внесені зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", зокрема, пункт 34 Прикінцевих та перехідних положень якого доповнено абзацом четвертим такого змісту: "Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)".

Аналогічні висновки щодо застосування норм права висловлені у постанові Верховного Суду від 31.03.2021 у справі № 235/7316/16-а.

Відтак до стажу роботи на посаді судді позивача, що дає право на обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці, крім безпосереднього суддівського стажу позивача (39 років 07 місяців 13 днів), який відповідач врахував при обчисленні грошового утримання позивача, слід також врахувати календарний період проходження ним строкової військової служби (у даному випадку 2 роки 8 днів) та половини строку навчання за денною формою у вищому юридичному навчальному закладі (у даному випадку 1 рік 9 місяців 24 дні).

Таким чином, стаж роботи позивача на посаді судді складає 43 роки 05 місяців 15 днів, що надає йому право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 96% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 46% (2% х 23 роки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років).

Конституційний Суд України у рішенні від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020 вказав, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує діючий суддя.

Положеннями ст. 142 Закону № 1402-VIII передбачено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.

Колегія суддів вважає, що ця законодавча норма не вступає в колізію з іншими нормами.

Враховуючи викладене, оскільки чинним Законом № 1402-VIII не передбачено відсоткового обмеження щомісячного довічного грошового утримання судді, а також те, що стаж ОСОБА_1 на посаді судді складає 43 роки 05 місяців 15 днів, колегія суддів приходить до висновку, що позивач має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 96% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді (50% за 20 років + 46% (2% х 23 роки за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років), з 17.06.2021 згідно з довідкою Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №1-46/61/2020.

На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ГУ ПФУ в Полтавській області здійснило перерахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача на підставі довідки Ліквідаційної комісії Апеляційного суду Полтавської області від 25.02.2020 №1-46/61/2020 в розмірі 88 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, чим порушило вимоги частини третьої статті 142 Закону України Про судоустрій і статус суддів №1402-VIII від 02 червня 2016 року.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 року по справі №440/8676/21 в оскаржуваній частині прийнято з дотриманням норм чинного процесуального та матеріального права і підстав для його скасування не виявлено.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.11.2021 по справі № 440/8676/21 залишити без змін .

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя-доповідач В.В. Катунов
Судді І.М. Ральченко І.С. Чалий