Справа № 420/11126/22
Суддя: Марин П.П.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марина П.П., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Одеської обласної прокуратури щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , у період з 01.04.2021 року по 28.07.2022 року;

зобов`язати Одеську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2021 року по 28.07.2022 року відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що 05 серпня 2021 року рішенням Одеського окружного адміністративного суду по справі № 420/7426/21 стягнуто з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_2 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі 22 589,39 (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят дев`ять гривень тридцять дев`ять копійок) гривень та понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 908,00 (дев`ятсот вісім) гривень. Остаточний розрахунок при звільненні з позивачем проведено - 28.07.2022 року.

Позивач зазначає, що оскільки, відповідачем не було здійснено своєчасно остаточний розрахунок при звільненні, а тим більше рішення суду, яке набрало законної не виконувалось, то відповідно останнім і не здійснено нарахування та виплату позивачеві середньомісячної заробітної плати за період затримки розрахунку при звільненні. Не виплативши позивачу своєчасно вихідну допомогу при звільненні, відповідач не своєчасно здійснив повний розрахунок, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, передбаченої статтею 117 Кодексу законів про працю Україн.

Від Одеської обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву, в обгрунтування якого зазначено, що вина обласної прокуратури в даному випадку відсутня. Окрім вихідної допомоги, ОСОБА_1 виплачено всі належні суми під час розрахунку при звільнені. Одеською обласною прокуратурою без безпідставних зволікань вчинено послідовні, активні дії, направлені на проведення розрахунку з позивачем у зв`язку із її звільненням, що свідчить про відсутність у діях відповідача вини з затримки розрахунку при звільненні, а тому відсутні правові підстави для притягнення до відповідальності у вигляді покладання на Одеську обласну прокуратуру обов`язку сплатити ОСОБА_1 середній заробіток відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Представник відповідача наполягає на т ому, що виплату вихідної допомоги при звільненні прямо не передбачено Законом України «Про прокуратуру» та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» № 113-ІХ, які є спеціальними та якими врегульовано питання звільнення прокурорів, які неуспішно пройшли атестацію. Оскільки, ні чинним на час звільнення законодавством, ні бюджетними асигнуваннями не було передбачено виплату звільненим працівникам вихідної допомоги тому безпосередньої вини Одеської обласної прокуратури у її невиплаті немає.

На переконання представника відповідача, прокуратура області у спірних правовідносинах діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому доводи позивача про визнання протиправною бездіяльності обласної прокуратури та стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки при розрахунку, є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 23.08.2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

11.03.2021р. наказом керівника Одеської обласної прокуратури №408к, позивача звільнено з посади прокурора Іллічівської місцевої прокуратури Одеської області та органів прокуратури, на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 31.03.2021р. Підставою для прийняття вказаного наказу зазначено рішення 14-ї Кадрової комісії від 19.02.2021р. №11.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року (ухваленим в порядку спрощеного (письмового) провадження) адміністративний позов ОСОБА_1 - задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність відповідача стосовно не нарахування та невиплати ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільненні. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у зв`язку зі звільненням у розмірі - 22589,39 грн. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Одеської обласної прокуратури на користь позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі - 908 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27.04.2022 року апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури - залишено без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 05 серпня 2021 року - без змін.

15.06.2022 року Одеським окружним адміністративним судом видано виконавчий лист №420/7426/21.

28.07.2022 року Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області здійснено виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду від 15.06.2022 по справі №420/742/21 у повному обсязі.

Позивач вважає, що не виплативши своєчасно при звільненні вихідну допомогу, відповідач допустив не проведення повного розрахунку, що відповідно до статті 117 КЗпП України тягне за собою стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки при звільненні з 01.04.2021 по 28.07.2022 р.р.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 48 Конституції України визначено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Тобто ст. 117 КЗпП України - це відповідальність, яка покладається на роботодавця за несвоєчасний розрахунок з працівником при звільненні.

Метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Суд встановив, що між сторонами існував спір щодо виплати вихідної допомоги при звільненні, який вирішено на користь працівника, а отже правомірні вимоги позивача про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Однак, статтею 117 КЗпП України покладено обов`язок щодо визначення розміру відшкодування за час затримки на орган, який виносить рішення по суті спору.

У постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 Верховний Суд з питання застосування ст. ст. 116, 117 КЗпП України зробив такі висновки: <… Синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми дає підстави суду зробити висновки про те, що відповідальність у розмірі середнього заробітку застосовується лише в разі невиплати всіх належних працівникові сум (заробітної плати, компенсацій тощо). Такий правовий висновок прямо випливає із цієї норми.

Аналіз такого правового врегулювання дає змогу суду зробити правовий висновок, який непрямо випливає з приписів частини першої статті 117 КЗпП України, про те, що в разі виплати частини (не всіх) належних звільненому працівникові сум зменшується відповідно розмір відповідальності. І цей розмір відповідальності повинен бути пропорційним розміру невиплачених сум з урахуванням того, що всі належні при звільненні суми становлять сто відсотків, стільки ж відсотків становить розмір середнього заробітку.

Тобто залежно від розміру невиплачених належних звільненому працівникові сум прямо пропорційно належить виплаті розмір середнього заробітку, однак за весь час їх затримки по день фактичного розрахунку…> (п. 59-61 постанови Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 ).

Враховуючи, що позивачу було не виплачено лише частину із тих сум, які мав виплатити відповідач при його звільненні, суд вважає, що висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19 є релевантні до спірних правовідносин.

Так, суд зазначає, що загальна сума, яка мала бути виплачена позивачу є 174475,76 грн., з яких заробітна плата з компенсаційними виплатами 151886,37 грн., яка виплачена позивачу, відповідно до розрахункового листа, наявного в матеріалах справи №420/7426/21 та вихідна допомога при звільненні 22589,39 грн., яка не була виплачена позивачу, тобто вихідна допомога в сумі 22589,39 грн. складає 12,95% від цієї суми, яка мала бути виплачена позивачу при звільненні.

З 01 квітня 2021 року (день звільнення) по 28 липня 2022 року (день виплати вихідної допомоги) становить затримку у виплаті вихідної допомоги 336 робочих днів:

336 дні х 1158,43 грн. (середньоденний заробіток позивача) = 389232,48 грн. (середній заробіток за час затримки).

Виходячи з принципу пропорційності, та застосовуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 року по справі № 480/3105/19, суд доходить висновку, що достатнім способом захисту порушених прав позивача нарахувати та виплатити на її користь 50405,60 гривень як середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні (12,95 % від 389232,48 грн.).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 року по справі № 761/9584/15-ц, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16, і зазначила, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати:

- Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.

- Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.

- Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.

- Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Повертаючись до обставин у цій справі, суд доходить висновку, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 50405,60 грн. є співмірним, та не має бути зменшений.

Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частиною 1 ст.72 КАС України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши докази, які наявні у справі щодо їх належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає що позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

Відповідно до ч.1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи вбачається, що, позивачем за подачу даної позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Відтак, враховуючи вищенаведене, суд вважає за доцільне стягнути з Одеської обласної прокуратури за рахунок її бюджетних асигнувань на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Одеської обласної прокуратури щодо несвоєчасного остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_1 , у період з 01.04.2021 року по 28.07.2022 року.

Зобов`язати Одеську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2021 року по 28.07.2022 року в сумі 50405,60 грн (п`ятдесят тисяч чотириста п`ять гривень шістдесят копійок).

Стягнути з Одеської обласної прокуратури за рахунок її бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Одеська обласна прокуратура (, адреса: вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026).

Суддя П.П.Марин