Справа № 357/6893/22
Суддя: Цуранов А. Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 357/6893/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ФОП ОСОБА_1 до: 1) Адміністративної комісії Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради; 2) Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради про скасування постанови,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач ФОП ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить скасувати постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітету Білоцерківської міської ради Київської області у справі про адміністративне правопорушення № 230 від 27.07.2022 року про накладення адміністративного стягнення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 , провадження у справі закрити та стягнути судові витрати.

В обґрунтування позову зазначила, що 27.07.2022 року винесена оскаржувана постанова відносно позивача, відповідно до якої ОСОБА_1 11.07.2022 року близько 12 год. по АДРЕСА_1 в павільйоні ФОП ОСОБА_1 продала алкогольний напій «REVO» об`ємом 0,5 л., вмістом 8,5% неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чим порушила ст. 15-3 ЗУ від 23.11.2018 року № 2628-VIII. Вважає вказану постанову протиправною та такою, що винесена за відсутності доказів. Зазначає, що 11.07.2022 року дійсно працювала в магазині, але у зв`язку з відключенням світла магазин не працював і вона займалась розкладанням товару, двері в магазин були відчинені для доступу денного світла. В цей час в приміщення зайшов чоловік в капюшоні, вона не бачила його обличчя, він щось кинув на прилавок і вийшов, особисто вона йому нічого не продавала і кошти у нього не брала. Вказує про відсутність чеку про продаж товару та свідків, які б підтвердили продаж алкоголю, напій «REVO» не вилучався і немає підтверджень, що такий напій є алкогольним, не вказано документ, яким встановлено вік неповнолітньої особи, а протокол містить відомості про порушення ст. 15-3 ЗУ від 23.11.2018 року № 2628-VIII, проте дана норма не містить норми про заборону продажу напоїв неповнолітнім особам.

10.08.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

17.09.2021 року ухвалою судді прийнято справу до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, залучено до участі у справі в якості співвідповідача Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради.

01.09.2022 року від представника Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтований тим, що твердження позивача є необґрунтованими, оскільки факт вчинення правопорушення ОСОБА_1 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, в тому числі поясненнями та паспортом неповнолітнього, поясненнями та розпискою продавчині, а також іншими доказами. ОСОБА_1 при продажу алкогольного напою не перевірила документи особи, а тільки припустила, що особа є повнолітньою та здійснила продаж алкоголю, тому оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою. Представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову повністю.

До відзиву представник відповідача надав копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення.

20.09.2022 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив з запереченнями, в обґрунтування яких повторно зазначено про те, що у протоколі про адміністративне правопорушення невірно вказано закон, який порушено позивачем, неповнолітній ОСОБА_2 не вказаний в протоколі, як свідок, а також відсутній документ на підтвердження того, що ОСОБА_3 є матір`ю хлопця. Зазначено також про те, що письмові пояснення були відібрані у позивача в стані стурбованості, хвилювання і збентеженості, що викликані присутністю представників поліції, тому позивач не впевнена, що події відбувались саме так. Просила задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідно до ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, що має ліцензію ГУ ДПС у Київській області на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 2201721, термін дії з 08.06.2022 року по 08.06.2023 року, здійснює торгівлю за адресою: АДРЕСА_1 , павільйон.

11.07.2022 року інспектором СЮП ВП Білоцерківського РУП ГУ НП України в Київській області старшим лейтенантом поліції Єгоровою Іриною Станіславівною складено протокол серії ВАБ 870596 про адміністративне правопорушення за ч. 11 ст. 156 КУпАП.

Зі змісту вказаного протоколу вбачається, що 11.07.2022 року близько 12 год. по АДРЕСА_1 , павільйон, гр. ОСОБА_1 продавець магазину ФОП ОСОБА_1 , код ДРФО НОМЕР_1 , порушила ст. 15-3 ЗУ від 23.11.2018 року № 2628-VIII, продавши алкогольний напій «REVO» об`ємом 0,5 л., вмістом спирту 8,5%, неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , чим вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 11 ст. 156 КУпАП.

Під час складення протоколу гр. ОСОБА_1 роз`яснено її права та обов`язки передбачені статтями 55, 56, 59, 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП. Вказано, що нічого не вилучалось, ОСОБА_1 в графі пояснення зазначила, що з протоколом згодна, про що свідчить її підпис, клопотань та заяв не надходило. В протоколі також вказано, що додаються матеріали.

В матеріалах адміністративної справи міститься копія паспорта ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 № НОМЕР_2 .

Відповідно до пояснень ОСОБА_2 , 11.07.2022 року близько 12 год. він перебував на масиві «Леваневського» в м. Біла Церква поблизу парку і вирішив купити алкогольний напій в магазині «Юлія», де продають алкогольні напої неповнолітнім. Зайшовши до павільйону, він взяв із холодильника магазину банку «REVO» об`ємом 0,5 л., вмістом спирту 8,5%, він надав продавчині грошові кошти в сумі 50 грн., остання не запитала документи, що посвідчують особу і надала решту в сумі 5 грн. Взявши даний алкогольний напій він вирушив по масиву « ІНФОРМАЦІЯ_2 », в цей час до нього підійшли незнайомі особи, які представилися працівниками поліції. Вони повернулись до магазину для з`ясування обставин. Чек на покупку надано не було, оскільки в магазині було відсутнє світло.

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_1 , 11.07.2022 року близько 12 год. вона перебувала на своєму робочому місці в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_1 . В цей час до приміщення зайшов раніше незнайомий їй хлопець, одягнений в толстовку з капюшоном, одягненим на ньому. Позивач в цей час займалась розставленням товару на вітрину. Хлопець взяв із холодильника її магазину алкогольний напій «REVO» об`ємом 0,5 л., вмістом спирту 8% та попросив продати йому. Не розглянувши його та не попрохавши документи, що посвідчують його особу, продавець здійснила продаж алкогольного напою «REVO» даному незнайомому хлопцю. Він надав їй грошові кошти в сумі 50 грн., а та надала решту в сумі 5 грн. Після того, як хлопець вийшов, до неї прийшли працівники поліції з хлопцем, якому вона здійснила продаж алкогольного напою «REVO» та його матір`ю. Фіскальний чек надано не було, оскільки в магазині було відсутнє світло на момент покупки.

В матеріалах справи міститься розписка, що ОСОБА_1 є власником ФОП ОСОБА_1 , отримала від працівників поліції банку «REVO» об`ємом 0,5 л., вмістом спирту 8,5% та повернула кошти в сумі 45 грн. неповнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , алкогольний напій зобов`язалась зберігати до розгляду протоколу.

Постановою Адміністративної комісії при виконавчому комітеті Білоцерківської міської ради Київської області від 27.07.2022 № 230 позивача ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 11 ст. 156 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу в розмірі 8 500 грн.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Відповідно до ст. 218 КУпАП адміністративні комісії при виконавчих органах міських рад розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною 2 статті 156 КУпАП.

Частиною другою статті 156 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення працівником підприємства (організації) торгівлі або громадського харчування правил торгівлі пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами та рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння, а саме: торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння у приміщеннях або на територіях, заборонених законом, або в інших місцях, визначених рішенням відповідного органу місцевого самоврядування як такі, де роздрібна торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння заборонена, або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, тютюновими виробами, електронними сигаретами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пристроями для споживання тютюнових виробів без їх згоряння через торгові автомати чи особами, які не досягли 18-річного віку, а також продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння особі, яка не досягла 18-річного віку, або продаж тютюнових виробів в упаковках, що містять менш як 20 сигарет або цигарок, чи поштучно (крім сигар), або торгівля пивом (крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими у заборонений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби, - у вигляді накладення штрафу від ста до чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП полягає у порушенні працівником підприємства (організації) торгівлі встановлених правил, зокрема, продажу алкогольного напою особі, яка не досягла 18-річного віку.

Відповідно до ч. 1 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» № 481/95-ВР, забороняється продаж пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, тютюнових виробів, електронних сигарет, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, пристроїв для споживання тютюнових виробів без їх згоряння: особами, які не досягли 18 років; особам, які не досягли 18 років; у приміщеннях та на території закладів освіти, закладів охорони здоров`я (крім ресторанів, розташованих на території санаторіїв); у приміщеннях спеціалізованих торговельних організацій, що здійснюють торгівлю товарами дитячого асортименту або спортивними товарами, а також у відповідних відділах (секціях) універсальних торговельних організацій; у закритих спортивних спорудах (крім пива у пластиковій тарі); у місцях проведення спортивних змагань за участю дітей; з торгових автоматів; на полицях самообслуговування (крім тютюнових виробів у блоках та алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових, пива); поштучно (для тютюнових виробів, крім сигар); у споживчих упаковках, що містять менш як 20 сигарет; з рук; у невизначених для цього місцях торгівлі.

Отже, вказаними нормами заборонено продаж алкогольних напоїв особам, які не досягли 18 років, при цьому заборона продажу алкогольних напоїв неповнолітнім особам встановлена безпосередньо диспозицією ч. 2 ст. 156 КУпАП, санкція якої передбачає адміністративну відповідальність.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею.

Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 293 КУпАП і роз`яснень, викладених в п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 24.06.1988 «Про практику розгляду судами скарг на постанови у справах про адміністративні правопорушення» зі змінами та доповненнями, орган (посадова особа) при розгляді скарги або протесту на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови. Суд повинен перевірити: чи накладено адміністративне стягнення правомочним органом; чи є в діях даної особи ознаки проступку, за який законом передбачена адміністративна відповідальність, і вина у його вчиненні; чи не сплив строк давності для притягнення до адміністративної відповідальності; чи правильні висновки органу (посадової особи), який виніс постанову, про тяжкість вчиненого проступку і обтяжуючі обставини; чи враховані пом`якшуючі обставини, майновий стан винного, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частина 1 ст. 90 КАС України передбачає, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому склад адміністративного правопорушення характеризується сукупністю чотирьох елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт і суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з них свідчить про відсутність складу порушення в цілому, що згідно з п. 1 ст. 247 КпАП є обставиною, що виключає провадження у справі: провадження не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю.

Вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належними доказами, а не ґрунтуватись на припущеннях, суб`єктивних висновках, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь (ст. 62 Конституції України).

Притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

З матеріалів справи вбачається, що позивач будучи ФОП та маючи ліцензію на роздрібний продаж алкогольних напоїв 11.07.2022 року близько 12 год. здійснила продаж алкогольного напою «REVO» об`ємом 0,5 л., вмістом спирту 8,5%, неповнолітньому ОСОБА_2 . Вказані обставини підтверджуються поясненнями позивача та неповнолітнього, паспортом неповнолітнього та розпискою позивача про отримання від працівників поліції банки напою «REVO» на збереження.

Посилання позивача на недоведеність продажу алкогольного напою неповнолітньому у зв`язку із відсутністю підтверджуючого реалізацію розрахункового документу, суд визнає безпідставними, оскільки обов`язком продавця є видача споживачеві розрахункового документу встановленої форми, який засвідчує факт купівлі товару із відповідною позначкою про дату здійснення розрахункової операції, однак недотримання цієї вимоги та відсутність вказаного документу не є однозначним підтвердженням непроведення відповідної операції із продажу товару, а може свідчити про інші обставини, зокрема, недотримання суб`єктом господарювання положень статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Окрім того, позивач сама пояснює відсутність розрахункового документу відсутністю електроенергії в той час у точці продажу, що співпадає зі свідченнями неповнолітнього.

Письмові пояснення ОСОБА_1 містять відсилання, що їй роз`яснені і зрозумілі вимоги ст. 63 Конституції України про те, що особа не несе відповідальності за ст. 385 КК України у випадках відмови давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї та близьких родичів, про що наявний підпис позивача.

Частиною 2 статті 33 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що надання особою інформації є добровільним, особа може відмовитись від надання інформації, проведення опитування неповнолітніх допускається тільки за участю батьків (одного з них), іншого законного представника або педагога.

Зі змісту письмових пояснень, відібраних інспектором СЮП ВП Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області у неповнолітнього ОСОБА_2 вбачається, що вони відібрані в присутності ОСОБА_3 (мами), про що наявна відмітка в поясненнях.

Клопотань про допит неповнолітнього чи його матері, які б спростували чи підтвердили вказану обставину, позивачем до суду не заявлено, тож суд відхиляє доводи ОСОБА_1 в цій частині.

Статтею 265 КУпАП передбачено, що речі і документи, які є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, особистого огляду або огляду речей, вилучаються посадовими особами органів, зазначених у статтях 231-1, 234-2, 244-4, 262, 264 цього Кодексу, а про вилучення речей складається протокол або робиться відповідний запис у протоколі про адміністративне правопорушення, про огляд речей або адміністративне затримання.

Судом встановлено, що працівниками поліції алкогольний напій «REVO» не вилучався, відповідно до власноручно написаної розписки ОСОБА_1 , 11.07.2022 року вона отримала від працівників поліції банку «REVO» місткістю 0,5 л., 8,5% спирту, повернула кошти в розмірі 45 грн. неповнолітньому ОСОБА_2 та зобов`язалась зберігати напій до розгляду протоколу, що по суті є визнанням вказаних обставин.

Таким чином, дана обставина не є визначальною при прийнятті даного рішення, а також такою, що спростовує сам факт вчинення адміністративного правопорушення.

Судом також встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення містить посилання на нормативний акт ст. 15-3 Закон України від 23.11.2018 року № 2628-VIII, який не передбачає відповідальності за продаж алкогольних напоїв особам, які не досягли 18 років.

Аналізуючи протокол, суд вважає помилковим посиланням у протоколі в цій частині, однак зміст протоколу та посилання в ньому на ч. 2 ст. 156 КУпАП співпадає з інкримінованим позивачу правопорушенням, зважаючи на обґрунтування самої постанови, яка містить в собі посилання як на ст. 15-3 Закону України від 19.12.1995 року № 481/95-ВР, так і на ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Таким чином, суд вважає, що зазначене порушення не є суттєвим та не може бути безумовною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

За таких обставин, відповідачем повністю доведено, що у діях позивача був наявним склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КУпАП.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 75 КАС України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 76 КАС України).

З огляду на вказані норми, суд визнає вказані докази належними, допустими, достовірними та достатніми.

Відповідно до статті 77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 25.06.2020 року по справі № 520/2261/19, визначений статтею 77 КАС України обов`язок відповідача суб`єкта владних повноважень довести правомірність рішення, дії чи бездіяльності не виключає визначеного частиною першою цієї ж статті обов`язку позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Як встановлено вище, протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про дату, місце його складання, посаду, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала цей протокол, відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення, підпис особи, яка притягається до відповідальності та пояснення такої особи (позивача).

З оскаржуваної постанови вбачається, що відповідачем при її винесенні повно та всебічно досліджено всі матеріали та встановлено склад відповідного порушення, нормативний акт, який порушений позивачем та правову норму за якою вона притягається до адміністративної відповідальності (ч. 2 ст. 156 КУпАП).

З огляду на викладене, недоліки протоколу, на які посилається позивач, є формальними та не надають достатніх і необхідних правових підстав для скасування оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення.

Отже, виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття рішення необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Дефектні процедури прийняття рішення, як правило, тягнуть настання дефектних наслідків. Разом із тим, не кожен дефект рішення робить його неправомірним.

Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.

Стосовно ж формальних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність рішення, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.

Отже, обставини, на які посилається позивач, не спростовують факту вчинення нею саме того порушення, за яке її притягнуто до відповідальності, а тому не впливають на правомірність спірної постанови.

Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу. Скасування акта адміністративного органу з одних лише формальних мотивів не буде забезпечувати дотримання балансу принципу правової стабільності та справедливості (рішення від 24.03.1988 по справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови, що в свою чергу є підставою для залишення рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а отже у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 6, 9, 242-246, 250, 255, 262, 286 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково протягом десяти днів з дня його підписання (складення) до Шостого апеляційного адміністративного суду.

СуддяА. Ю. Цуранов