Справа № 420/12009/22
Суддя: Корой С.М.
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Корой С.М., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №14 від 08.08.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

29.08.2022 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому позивач просить суд:

- визнати незаконним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.08.2022 № 14 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вчинити певні дії, а саме зарахувати зазначені в позові періоди роботи, в тому числі період знаходження ОСОБА_1 у декретній відпустці, до страхового стажу та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

У позовній заяві позивач просила суд звільнити її від сплати судового збору, так як вона є внутрішньо переміщеною особою, має невелику заробітну плату та мешкає в орендованій квартирі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що висновок відповідача, викладений в рiшеннi про те, що періоди роботи з 03.03.1986 рік по 06.01.1999 рік не зараховані до страхового стажу, оскільки відсутня довідка про встановлені та відпрацьовані вихододні, є безпідставним, оскільки відповідні періоди роботи позивача згідно вимог ст.62 Закону України № 1788-XII, підтверджуються записами в трудовій книжці, в тому числі розділом «Відомості про роботу». Що стосується довідки про встановлені та відпрацьовані вихододні, то на даний час її неможливо надати, оскільки трудовий архів знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території. Тому позивач вважає, що до страхового стажу підлягають зарахуванню періоди роботи з 03.03.1986 рік по 06.01.1999 рік відповідно до записів в трудовій книжці.

Також, у позові зазначено, що під час роботи в колгоспі позивач двічі знаходилась у декретній відпустці після народження сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про його народження Серія НОМЕР_2 , та після народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_3 . В трудовій книжці в розділі «Відомості про роботу» зазначено про дані обставини. Однак, як вбачається із таблиці алгоритму розрахунку пенсії за віком, відповідач залишив дану обставину без уваги, і не враховуючи період роботи позивача в колгоспі та КСП, також не зарахував і періоди знаходження позивача у декретних відпустках у 1986 році та у 1989 році, хоча відповідно до п. «ж» ч.3 ст.56 Закону України № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше нiж досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Як стверджує позивач, висновок відповідача в рішенні про відмову в призначенні пенсії про те, що відсутній запис про прийняття на роботу («період трудової діяльності з по 02.08.2001 року») є безпідставним, оскільки позивач була переведена на роботу до «ООО Емпро» у зв`язку із реформуванням «КСП «Труженик». Таким чином до страхового стажу підлягає зарахуванню періоди трудової діяльності позивача з 01.06.1999 року по 15.03.2000 pік, з 15.03.2000 року по 02.08.2001 року, які підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці колгоспника завіреними печатками підприємств (записи за номерами 3,4,5), що вiдповiдає вимогам ст.62 Закону України № 1788-XII.

У позові зазначено, що як вбачається із відомостей, зазначених трудовій книжці колгоспника серії НОМЕР_4 , дата заповнення 03.06.1986 року, у період з 24.10.2002 року по 03.01.2003 рік позивачу проводилась виплата допомоги по безробіттю, що підтверджується вiдповiдними записами - 8,9, які затверджені підписом спеціаліста та печаткою. Висновок відповідача про те що цей період не підлягає зарахуванню до трудового стажу, оскільки завірений нечітким відбитком печатки, є необґрунтованим, так як суперечить вимогам ст.62 Закону України № 1788-ХII, порушує права позивача.

Крім того, у позові вказано, що як вбачається із відомостей, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_5 , дата заповнення, 24.07.1981 року позивач наказом № 273-к від 05.08.1981 року була прийнята 17.07.1981 року в «ОРС завода Азовсталь» в столову № 12 на посаду повара 3 розряду. Наказом № 36-к від 01.02.1982 року була переведена 01.02.1982 року на посаду повара 4 розряду. І наказом № 147-к від 27.04.1983 року була звільнена 25.04.1983 року у зв`язку із виїздом. Зазначені дані підтверджуються штампом «ОРС завода «Азовсталь» та печаткою відділу кадрів підприємства (запис 1,2,3). Відповідно до наказу № 201л від 26.05.1983 року позивач була прийнята 25.05.1983 року до «Донецкого хлопчато-бумажного комбината» в учбово-курсовий комбінат ученицею оператора чесальних машин (Запис 4). Наказом № 343л від 30.08.1983 року позивачу 29.08.1983 року було присвоєно кваліфікацію оператора чесальних машин 3 розряду чесального цеху прядильної фабрики №2 (запис 5). Наказом №119 л від 08.04.1985 року позивач була звільнена 07.04.1985 року за власним бажанням (запис 6). Зазначені відомості підтверджуються штампом «Донецкого хлопчато- бумажного комбината» та печаткою вiддiлку кадрів комбінату. Вiдповiдно до розпорядження № 56-рк від 15.05.1985 року позивач була 14.05.1985 року прийнята на роботу машиністкою машбюро «Донецкого облпотребсоюза» (запис 7). А розпорядженням № 201 -рк від 17.09.1985 року позивач була звільнена 24.09.1985 року за власним бажанням (запис 8). Зазначені відомості підтверджуються печаткою Правління облспоживспілки м.Донецька.

Таким чином, вказано у позові, до страхового стажу позивача підлягає зарахуванню періоди трудової діяльності з 17.07.1981 по 25.04.1983 роки (трудова діяльність в «OPC завода «Азовсталь»), з 25.05.1983 по 07.04.1985 роки (трудова діяльність на підприємстві «Донецкий хлопчато-бумажний комбинат» та з 14.05.1985 по 24.09.1985 роки (трудова діяльність в організації «Донецкий облпотребсоюз») (записи 1,2,3,4,5,6,7,8 в трудовій книжці серії НОМЕР_5 дата заповнення 24.07.1981 року), оскільки ці періоди відповідно до вимог ст.62 Закону України № 1788-ХІІ підтверджуються записами в трудовій книжці та завірені печатками і штампами підприємств, де працювала позивач.

З цих же підстав, на думку позивача, висновок відповідача в рішенні відмову в призначенні пенсії про те, що вищезазначені періоди дiяльностi не зараховано до страхового стажу, оскільки титульна сторінка книжки завірена нечітким відбитком печатки, є безпідставними, тому що кожний запис щодо займаної посади Позивача на підприємстві завірений відповідними чіткими штампами та печаткою. Позивач вважає, що записи трудової книжки є достатніми і допустимими доказами на підтвердження страхового стажу, який необхідний для призначення пенсії за віком. Інших доказів, крім трудових книжок, наданих позивачем органу пенсійного фонду разом із заявою про призначення пенсії, надати не можливо, так як архівна установа знаходиться на тимчасово непідконтрольній Україні території.

Крім того, вказано у позові, відповідно до запису в трудовій книжці НОМЕР_4 дата заповнення 03.03.1986 року позивач наказом № 5621 вiд 25.08.2021 року прийнята з 26.08.2021 року на посаду підсобного робітника ТОВ «Брокард-Україна» де працює до теперішнього часу. Однак, як вбачається із таблиці алгоритму розрахунку пенсії за віком відповідач при підрахунку періодів трудової діяльності зазначив період з 26.08.2021 року по 31.12.2021 рік, тобто не врахував періоду до серпня 2022 року, а це майже ще 7 місяців.

Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.09.2022 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання позовної заяви по справі №420/12009/22, прийнято до розгляду позову заяву та відкрито провадження по справі.

Судом вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до ст.262 КАС України.

Вказаною ухвалою судом, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області надати до суду у п`ятнадцятиденний строк від дати отримання даної ухвали належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.

09.09.2022 року (вх.№28664/22) від позивача надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів.

14.09.2022 року (вх.№29154/22) від представника відповідача до суду надійшли матеріали пенсійної справи позивача.

19.09.2022 року (вх.№ЕП/27052/22) від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву), в якому вказано, що Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області позовні вимоги позивача вважаємо необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

З покликанням на фактичні обставини справи, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

21.09.2022 року (вх.№29930/22) до суду від позивача надійшли заперечення на відзив.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 КАС України, судом встановлено наступні факти та обставини.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_6 .

З наданої до суду копії трудової книжки позивача серії НОМЕР_7 , судом, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 :

- з 17.07.1981 по 25.04.1983 роки працювала в «OPC завода «Азовсталь» на посаді позову (записи №1, №2, №3);

- з 25.05.1983 по 07.04.1985 роки працювала на підприємстві «Донецкий хлопчато-бумажний комбинат» на посадах учениця оператора чесальних машин та оператором чесальних машин (записи №4, №5, №6);

- з 14.05.1985 по 24.09.1985 роки працювала в організації «Донецкий облпотребсоюз») на посаді машиніста (записи №7, №8).

Також, судом встановлено, що згідно трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_4 , судом, зокрема, встановлено, що ОСОБА_1 :

- з 03.03.1986 року по 06.01.1999 року була членом колгоспу ім. 22 з`їзду КПСС Володарського р-ну (запис №1 та №2);

- з 01.06.1999 року прийнята по договору з КСП «Труженик» поваром (запис №3);

- з 15.03.200 року у зв`язку із реформуванням «КСП «Труженик» звільнена та переведена на роботу до «ООО Емпро» (запис №4);

- з 02.01.2001 року звільнена з «ООО Емпро» за власним бажанням (запис №5);

- з 24.10.2002 року по 03.01.2003 року отримувала допомогу по безробіттю (записи №8, №9).

З копії трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_8 судом встановлено, що у ній наявні записи про кількість відпрацьованих позивачем трудоднів за період з 03.03.1986 року по 06.01.1999 року.

Судом встановлено, що позивач є матір`ю ОСОБА_3 - ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Крім того, з даної трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_8 судом встановлено, що у 1986 році та у 1989 році позивач знаходилась у декретній відпустці.

01.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058.

Як стверджує відповідач, згідно наданих для призначення пенсії документів страховий стаж позивача становить 22 роки 1 місяць 24 дні.

До страхового стажу позивача не були зараховані:

- період навчання з 01.02.1985 по 29.06.1985 - в свідоцтві про навчання № НОМЕР_9 від 29.06.1986 відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;

- період роботи у колгоспі з 03.03.1986 по 06.01.1999 - у трудовій книжці № НОМЕР_10 від 03.03.1986 відсутня інформація про встановлені та відпрацьовані трудодні;

- період роботи з … по 02.08.2001 - у трудовій книжці № НОМЕР_10 від 03.03.1986 відсутній запис про прийняття на роботу;

- період виплати допомоги по безробіттю з 24.10.2002 по 03.01.2003 - запис припинення виплати допомоги скріплено нечітким відбитком печатки;

- періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_7 від 24.07.1981 на титульній сторінці наявний нечіткий відбиток печатки підприємства.

У зв`язку із відсутністю страхового стажу, передбаченого чинним законодавством, рішенням № 14 від 08.08.2022 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Суд зазначає, що у позові позивач не заперечує висновки відповідача про відсутність підстав для зарахування до страхового стажу періоду навчання ОСОБА_1 з 01.02.1985 року по 29.06.1985 року.

Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №14 від 08.08.2022 року протиправним, позивач звернулась до суду з даною заявою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991р. (далі-Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003р. (далі -Закон №1058-IV).

Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно з ч.1 ст.9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення 60 років за наявності страхового стажу з 01.01.2022 по 31.12.2022 не менше 29 років.

Частиною 2 статті 24 Закону № 1058 передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду України за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до провадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Законом № 1058.

Змістом частини першої статті 56 Закону України від 05.11.1991 року № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Згідно зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі Порядок №637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків (п.1).

Крім того, відповідно до п.20 Порядку № 637, в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21.04.1975 затверджено Основні положення про порядок видачі трудових книжок колгоспників, згідно з пунктом 1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність члена колгоспу.

Відповідно до пунктів 5, 6 Основних положень про порядок видачі трудових книжок колгоспників до трудової книжки колгоспника заносились, зокрема, відомості про трудову участь (прийнятий у колгоспі річний мінімум участі в громадському господарстві, його виконання), відомості про нагородження та заохочення, переведення на іншу роботу, припинення роботи. Всі записи в трудовій книжці завіряються в усіх розділах за час роботи в колгоспі підписом голови колгоспу або спеціально уповноваженого правлінням колгоспу особи та печаткою.

Отже, документом про трудову діяльність членів колгоспу є трудова книжка колгоспника, в яку, зокрема, вносились відомості про трудову участь колгоспника в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової участі, його виконання.

При цьому, відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, їх обік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа (п. 13 Основних положень).

Таким чином, надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зазначає, що підприємства на яких у спірний період працювала позивач та архівні установи, в яких можуть зберігатися відомості щодо роботи позивача знаходяться на тимчасово окупованих територіях.

З вказаного, на думку суду, вбачається, що у позивача відсутня об`єктивна можливість надати інші, крім вже наданих до пенсійного органу документів на підтвердження наявності у неї достатнього страхового стажу.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі Порядок № 22-1).

Положеннями пункту 1.7 Порядку № 22-1 визначено, що днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

У разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Якщо поданих документів достатньо для визначення права особи на призначення пенсії, пенсія призначається на підставі таких документів. При надходженні додаткових документів у визначений строк розмір пенсії переглядається з дати призначення. У разі надходження додаткових документів пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність їх подання пенсія перераховується зі строків, передбачених частиною четвертою статті 45 Закону.

Відповідно до пункту 4.1. Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії й поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсію, за наявності в особи всіх необхідних документів.

Заяви осіб про призначення, перерахунок, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший реєструються в журналі реєстрації рішень органу, що призначає пенсію. Особі або посадовій особі органом, що призначає пенсію, видається розписка із зазначенням дати прийняття заяви, а також переліку одержаних і відсутніх документів, які необхідно подати у тримісячний строк з дня прийняття заяви. Копія розписки зберігається в пенсійній справі.

Згідно з п.4.2 Порядку №22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Відповідно до п.4.7 Порядку №22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Як вже вказано судом, основним документом, що підтверджує трудовий стаж відповідно до вимог чинного законодавства є трудова книжка.

З наданих до суду трудових книжок позивача вбачається, у них наявні усі необхідні записи щодо трудової діяльності ОСОБА_1 , в тому числі, за періоди з 17.07.1981 року по 24.05.1983 року, з 25.05.1983 року по 07.04.1985 року, з 14.05.1985 року по 24.09.1985 року, з 03.03.1986 року по 06.01.1999 року, з 16.03.2000 року по 02.08.2001 року (до яких відповідно до ст.56 Закону України « 1788-ХІІ зараховуються до стажу роботи).

Суд зазначає, що згідно з позицією, яка викладена Верховним Судом України у постанові від 21.02.2018 по справі №687/975/17, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пільгової пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Верховний Суд у постанові від 19 грудня 2019 року у справі №307/541/17 зробив висновок, що однією з підстав для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. Управління ПФУ не врахувало, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Згідно ч.5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З вищевикладеного вбачається, що при розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії відповідачем прийнято рішення без врахування усіх обставин, тобто необґрунтовано.

Отже, оскільки основним документом, що підтверджує трудовий стаж відповідно до вимог чинного законодавства є трудова книжка, суд приходить висновку, що періоди роботи позивача з 17.07.1981 року по 24.05.1983 року, з 25.05.1983 року по 07.04.1985 року, з 14.05.1985 року по 24.09.1985 року, з 03.03.1986 року по 06.01.1999 року, з 16.03.2000 року по 02.08.2001 року підлягають зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 .

З вищевикладеного вбачається, що при розгляді заяви позивача про призначення йому пенсії відповідачем прийнято рішення без врахування усіх обставин, тобто необґрунтовано.

За вказаних обставин, суд вважає, що рішення Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком №14 від 08.08.2022 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Згідно приписів частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11 березня 1980 року, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим ч. 3 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями.

Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності.

Зокрема, повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Відповідно до пункту частини 2 цієї норми, у разі задоволення позову, суд може прийняти рішення визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення).

Втручання суду в повноваження суб`єкта публічної влади можливе лише тоді, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи законодавства, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

За наявного правового регулювання та зважаючи на встановлені судом обставини, з метою належного та ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що і похідні вимоги позивача є такою, що підлягає задоволенню шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 17.07.1981 року по 24.05.1983 року, з 25.05.1983 року по 07.04.1985 року, з 14.05.1985 року по 24.09.1985 року, з 03.03.1986 року по 06.01.1999 року, з 16.03.2000 року по 02.08.2001 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Таким чином, позовні вимоги позивача є такими, що підлягають задоволенню.

Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «РуїсТоріха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч.1, ч.5 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №14 від 08.08.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 08.08.2022 № 14 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди її роботи з 17.07.1981 року по 24.05.1983 року, з 25.05.1983 року по 07.04.1985 року, з 14.05.1985 року по 24.09.1985 року, з 03.03.1986 року по 06.01.1999 року, з 16.03.2000 року по 02.08.2001 року та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання до П`ятого апеляційного адміністративного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (с.Катеринівка, Володарський р-н, Донецька обл., 85652; р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (вул. Канатна, 83, м.Одеса, 65107, ).

Суддя С.М. Корой