Справа № 140/6446/22
Суддя: Смокович Віра Іванівна
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року ЛуцькСправа № 140/6446/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Смокович В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцької міської ради про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Луцької міської ради (далі відповідач), в якому просить, з урахуванням уточнених позовних вимог, зобов`язати Луцьку міську раду прийняти рішення в порядку встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га на території смт. Рокині Луцького району Волинської області згідно поданої заяви від 26 серпня 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у прийнятому рішенні, у місячний строк після закінчення в Україні воєнного стану; стягнути з відповідача витрати зі сплати судового збору в розмірі 992,40 грн. та 6000,00 грн. витрат на правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року, яке набрало законної сили 22 червня 2021 року, було визнано протиправним та скасовано рішення Княгининівської сільської ради № 62/3.48 від 07 вересня 2020 року про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,30 га., яка розташована в смт. Рокині Луцького району Волинської області

ОСОБА_1 29 липня 2021 року для належного виконання рішення суду, було скеровано на адресу Луцької міської ради графічні матеріали з позначенням орієнтовного місця розташування земельної ділянки.

Листом Луцької міської ради за № 6.1-7/3394/2021 від 12 серпня 2021 року позивачу надійшло повідомлення про підготовку проекту рішення щодо повторного розгляду заяви, потім листом відповідача № 1.1-30/4625/2021 від 01 вересня 2021 року позивачу надійшло повідомлення з додатком у вигляді рішення Луцької міської ради № 17/53 від 26 серпня 2021 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в смт. Рокині Луцького району Волинської області.

Підставою для прийняття такого рішення про відмову стало те, що відповідно до генерального плану селища Рокині Луцького району бажана земельна ділянка знаходиться на проектній території житлової садибної забудови садового товариства, де ведення особистого селянського господарства не передбачене.

З врахуванням мотивів відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачем 26 серпня 2021 року було подано на адресу Луцької міської ради заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, для передачі безоплатно у власність, а саме земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 га. на території смт. Рокині Луцького району Волинської області. Вказана заява стосувалася місця розташування однієї і тієї ж земельної ділянки про що йшла мова в попередніх заявах, якою позивач користується протягом 10 років, однак у менших розмірах так як цього вимагає чинне законодавство виходячи з певного виду цільового призначення земельної ділянки.

Листом Луцької міської ради за № 6.1-7/3978/2021 від 22 вересня 2021 року позивачу надійшло повідомлення про те, що Департаментом містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради підготовлений проект рішення «Про надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у смт. Рокині Луцького району Волинської області» та такий проект рішення переданий у відділ секретаріату Луцької міської ради для включення до переліку питань, що пропонуються для почергового розгляду на засіданнях постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру та сесії Луцької міської ради.

На ХХ сесії Луцької міської ради VIII скликання шляхом відкритого голосування не було прийнято рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою, з чим позивач не погодився та звернувся до адміністративного суду з відповідним позовом.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/16618/21 від 19 квітня 2022 року визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо неприйняття рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 серпня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га. на території смт. Рокині, Луцького району, Волинської області; зобов`язано Луцьку міську раду на засіданні чергової сесії міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 серпня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га. на території смт. Рокині Луцького району Волинської області та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Після чого Луцька міська рада 25 травня 2022 року на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/16618/21 від 19 квітня 2022 року прийняла рішення № 32/13, яким відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Рокині Луцького району Волинської області, орієнтовною площею 0,15 га., згідно з його заявою від 26 серпня 2021 року.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав та інтересів звернувся до адміністративного суду з даним позовом.

Луцька міська рада у відзиві на позовну заяву № 3-8/178/2022 від 28 жовтня 2022 року позовні вимоги не визнала мотивуючи тим, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Разом з тим Законом України № 2145-ІХ від 24 березня 2022 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану розділ X Перехідні положення Земельного кодексу України доповнено пунктами 27 і 28.

Згідно з підпунктом 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Водночас рішенням Волинського окружного адміністративного суду від по справі № 140/16618/21 від 19 квітня 2022 року Луцьку міську раду зобов`язано на засіданні чергової сесії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 серпня 2021 року та за наслідками розгляду прийняти відповідне рішення.

Оскільки на час дії воєнного стану Луцькій міській раді заборонено приймати рішення про надання дозволів на розроблення документації із землеустрою в порядку безоплатної приватизації земельних ділянок, а тому рада за результатами розгляду заяви від 26 серпня 2021 року на черговій сесії прийняла єдино можливе рішення - №32/13 від 25 травня 2022 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

З огляду на вказане представник відповідача просить в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю (арк. спр. 53-55).

На адресу Волинського окружного адміністративного суду 02 листопада 2022 року надійшла заява представника позивача про уточнення позовних вимог, відповідно до якої останній просив суд ухвалити рішення, яким зобов`язати Луцьку міську раду прийняти рішення в порядку встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України щодо надання позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,15 га на території смт. Рокині Луцького району Волинської області згідно поданої заяви від 26 серпня 2021 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у прийнятому рішенні, у місячний строк після закінчення в Україні воєнного стану.

Інших заяв по суті справи, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України (далі КАС України) до суду не надходило.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 07 жовтня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) відповідно до частини другої, четвертої статті 262 КАС України. (акр. спр. 49).

Суд, перевіривши доводи учасників справи у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року, яке набрало законної сили 22 червня 2021 року, було визнано протиправним та скасовано рішення Княгининівської сільської ради № 62/3.48 від 07 вересня 2020 року про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву позивача про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,30 га., яка розташована в смт. Рокині Луцького району (арк. спр. 19 - 23)

На виконання рішення суду листом Луцької міської ради за № 6.1-7/3394/2021 від 12 серпня 2021 року позивачу надійшло повідомлення про підготовку проекту рішення щодо повторного розгляду заяви, потім листом відповідача № 1.1-30/4625/2021 від 01 вересня 2021 року позивачу надійшло повідомлення з додатком у вигляді рішення Луцької міської ради № 17/53 від 26 серпня 2021 року про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства в смт. Рокині Луцького району Волинської області. (арк. спр. 25, 26, 27)

Підставою для прийняття такого рішення про відмову стало те, що відповідно до генерального плану селища Рокині Луцького району бажана земельна ділянка знаходиться на проектній території житлової садибної забудови садового товариства, де ведення особистого селянського господарства не передбачене.

З врахуванням мотивів відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачем 26 серпня 2021 року було подано до Луцької міської ради заяву про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, щодо відведення земельної ділянки, для передачі безоплатно у власність, а саме земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 га. на території смт. Рокині Луцького району Волинської області. Вказана заява стосувалася місця розташування однієї і тієї ж земельної ділянки про що йшла мова в попередніх заявах, якою позивач користується протягом 10 років на підставі рішення Рокинівської селищної ради № 19/08 від 26 грудня 2008 року, однак у менших розмірах так як цього вимагає чинне законодавство виходячи з певного виду цільового призначення земельної ділянки (арк. спр. 28).

Листом Луцької міської ради за № 6.1-7/3978/2021 від 22 вересня 2021 року позивачу від Луцької міської ради надійшло повідомлення про те, що департаментом містобудування, земельних ресурсів та реклами Луцької міської ради підготовлений проект рішення «Про надання громадянину ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у смт. Рокині Луцького району Волинської області» та такий проект рішення переданий у відділ секретаріату Луцької міської ради для включення до переліку питань, що пропонуються для почергового розгляду на засіданнях постійної комісії з питань земельних відносин та земельного кадастру та сесії Луцької міської ради (арк. спр. 32).

На ХХ сесії Луцької міської ради VIII скликання шляхом відкритого голосування було відмовлено у прийнятті рішення про надання дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою. Така відмова оформлена протоколом відкритого голосування від 27 жовтня 2021 року (арк. спр. 34).

.Рішенням Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/16618/21 від 19 квітня 2022 року, яке набрало законної сили 20 травня 2022 року визнано протиправною бездіяльність Луцької міської ради щодо неприйняття рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 серпня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га. на території смт. Рокині, Луцького району, Волинської області; зобов`язано Луцьку міську раду на засіданні чергової сесії міської ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 26 серпня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,15 га. на території смт. Рокині Луцького району Волинської області та за наслідками розгляду прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні (арк. спр. 41 - 44).

Луцька міська рада 25 травня 2022 року на виконання рішення Волинського окружного адміністративного суду по справі № 140/16618/21 від 19 квітня 2022 року прийняла рішення № 32/13, яким відмовила позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Рокині Луцького району Волинської області, орієнтовною площею 0,15 га., згідно з його заявою від 26 серпня 2021 року (арк. спр. 46)

Позивач не погоджуючись із таким рішенням відповідача звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 3 Земельного кодексу України (далі ЗК України) встановлено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, вказаним Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з пунктами «а», «б» статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Як визначено пунктом б частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

Частинами першою, другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (пункт в частини третьої статті 116 ЗК України).

Відповідно до пункту «г» частини першої статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара.

Згідно з статтею 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради, серед інших, вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.

Нормами статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Рішення ради щодо безоплатної передачі земельної ділянки комунальної власності у приватну власність (крім земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та випадків передачі земельної ділянки власнику розташованого на ній жилого будинку, іншої будівлі, споруди) приймається не менш як двома третинами голосів депутатів від загального складу ради.

Отже, у даному випадку Луцька міська рада має виключні повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність за рахунок земель комунальної власності відповідної територіальної громади.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 ЗК України. Відповідно до положень частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Згідно з положеннями частини сьомої наведеної статті відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

За приписами частин сьомої-одинадцятої статті 118 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Системний аналіз наведених правових норм дає можливість зробити висновок, що повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано частиною сьомою статті 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені Законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл.

Суд констатує, що ЗК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, такими є, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку та заборона на надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі під час дії воєнного стану.

Цей перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає. При цьому чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі №813/481/17, від 18 жовтня 2018 року справі №527/43/17, від 25 лютого 2019 року у справі №347/964/17 та від 22 квітня 2019 року у справі №263/16221/17.

Суд наголошує, що положення статей 118, 122 ЗК України надають відповідачу повноваження на вирішення питання про надання або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, а також визначають підстави, з яких така відмова, може бути прийнята.

Рішенням Луцької міської ради №32/13 від 25 травня 2022 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки, орієнтовною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в смт. Рокині Луцького району Волинської області без зазначення підстав такої відмови.

Суд повторює, що відмова у наданні дозволу має бути вмотивованою і підставою для відмови може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою.

Відсутність належного мотивування підстав для відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою свідчить про невідповідність спірного рішення вимогам частини другої статті 2 КАС України.

З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, суд вважає, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, у спірному рішенні не навів обґрунтованих підстав для відмови у наданні такого дозволу. Формальне посилання в оскаржуваному рішенні на нормативно-правові акти, які регулюють відносини у сфері безоплатної передачі земель державної, комунальної власності у приватну власність не може свідчити про обґрунтованість рішення. Отже, у розглядуваному випадку відповідач не довів суду, що прийняте ним рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення документації із землеустрою відповідає нормам чинного законодавства, тому воно не може вважатися обґрунтованим і законним.

За таких обставин рішення Луцької міської ради № 32/13 від 25 травня 2022 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою підлягає скасуванню як протиправне.

Разом з тим, у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача надати позивачу дозвіл на розроблення проекту землеустрою про відведення у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідно до пункту 10 частини другої статті 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Відповідно до частини третьої статті 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Відповідно до вимог частини четвертої цієї ж статті, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності небезпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).

Отже, ефективний засіб правого захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження Луцької міської ради щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою є дискреційними, проте належним способом захисту, відновлення прав позивача за даних фактичних обставин слід визнати саме зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд із прийняттям відповідного владного рішення.

Щодо ефективності такого способу захисту, то суд має право визнати протиправним та скасувати індивідуальний акт чи окремі його положення. При цьому, суд може зобов`язати відповідача суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Разом з тим, Законом України № 2145-ІХ від 24 березня 2022 року Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення умов для забезпечення продовольчої безпеки в умовах воєнного стану розділ X Перехідні положення ЗК України доповнено пунктами 27 і 28.

Згідно із підпунктом 5 пункту 27 Перехідних положень Земельного кодексу України під час дії воєнного стану безоплатна передача земель державної, комунальної власності у приватну власність, надання дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, розроблення такої документації забороняється.

Указом Президента України № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, який затверджено Законом України № 2738-ІХ від 16 листопада 2022 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Отже, до припинення (скасування) воєнного стану в Україні діє встановлена законом заборона на безоплатну передачу у приватну власність земель державної та комунальної власності, на надання уповноваженим органом виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування дозволів на розроблення документації із землеустрою з метою такої безоплатної передачі, а також на розроблення відповідної документації.

Відповідно до частини шостої статті 246 КАС України у разі необхідності у резолютивній частині рішення суду також зазначаються порядок і строк виконання судового рішення, надання відстрочення чи розстрочення виконання рішення.

Відтак, суд доходить висновку про існування обставин, що унеможливлюють виконання відповідачем рішення суду в зобов`язальній частині, а тому відповідно до частини третьої статті 378 КАС України дають підстави для відстрочення виконання судового рішення в цій частині до усунення таких обставин шляхом вчинення дій суб`єктом владних повноважень у місячний строк після закінчення в Україні воєнного стану.

Частиною першою, другою статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, на підставі вищевикладеного та у відповідності до норм чинного законодавства України, керуючись повноваженнями, наділеними статтею 245 КАС України, суд дійшов висновку про задоволення позовних шляхом визнання протиправним та скасування рішення Луцької міської ради № 32/13 від 25 травня 2022 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Рикині Луцького району Волинської області орієнтовною площею 0,15 га. та зобов`язати Луцьку міську раду прийняти рішення в порядку встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 серпня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 га на території селища міського типу Рокині Луцького району Волинської області, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

При цьому необхідно відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині до припинення (скасування) воєнного стану в Україні.

Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Щодо відшкодування за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн (шість тисяч гривень 00 копійок) суд зазначає наступне.

Частинами першою, другою статті 134 КАС України обумовлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм, слід дійти висновку про те, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором.

На підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу суду надано такі документи: договір про надання правової допомоги від 26 вересня 2022 року, опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом при наданні правової допомоги за договором від 26 вересня, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 30 вересня 2022 року, квитанція до прибуткового касового ордера № 30/09 від 30 вересня 2022 року (арк. спр. 14, 16, 17, 18).

Зокрема, як убачається із опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом при наданні правової допомоги за договором від 26 вересня та акту виконаних робіт (наданих послуг) від 30 вересня 2022 року позивачу були надані наступні послуги: укладення договору з клієнтом, попереднє опрацювання матеріалів (доказів) наданих клієнтом за позовом та вивчення змісту і предмету позовних вимог 1000,00 грн. (з розрахунку 1000,00 грн. за одну годину); підготовка та складення позовної заяви з додатками 5000,00 грн. (з розрахунку 1000,00 грн. за одну годину). Загальна фактична вартість послуг 6000,00 грн.

Загальна вартість робіт (наданих послуг) в сумі 6000,00 грн була сплачена позивачем адвокату відповідно до квитанції від 30 вересня 2022 року №30/09 (арк. спр. 18).

Представники відповідача у відзиві на позовну заяву проти стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу в розмірі 6000,00 грн. заперечує та вказує, що такі витрати не є співрозмірними із даною справою (арк. спр. 53-55).

Суд зауважує, що при визначенні суми відшкодування витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, суд має виходити з реальності цих витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру залежно від конкретних обставин справи. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справ.

Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу та пропорційності їх складності правовому супроводу даної справи, суд зауважує, що провадження здійснювалося в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи за наявними у справі матеріалами справи, дана справа є спором незначної складності, а спірні правовідносини регулюється нормами Земельного кодексу України та великої кількості підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, не передбачають.

Згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат на підставі статті 41 Конвенції, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України" від 23 січня 2014 року, заява №19336/04, пункт 268). У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia,заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумний розмір.

Верховний Суд в постановах від 22 грудня 2020 року у справі №520/8489/19, від 07 травня 2020 року у справі №320/3271/19, від 10 березня 2020 року у справі №520/8489/19 зазначив, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовлених документів, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням заперечень відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, враховуючи незначну складність справи заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною із заявленими вимогами немайнового характеру, а тому справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 2000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 копійок). Решту витрат на професійну правничу допомогу повинен понести позивач.

Крім того, за змістом частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 992,40 грн., сплачений квитанцією ІD 4772-7009-6207-1559 від 30 вересня 2022 року.

Керуючись статтями 2, 72-77, 90, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Земельного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Луцької міської ради (43025, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Богдана Хмельницького, 19, ідентифікаційний код юридичної особи 34745204) про зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнання протиправним та скасування рішення Луцької міської ради № 32/13 від 25 травня 2022 року про відмову ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Рикині Луцького району Волинської області орієнтовною площею 0,15 га.

Зобов`язати Луцьку міську раду прийняти рішення в порядку встановленому частиною сьомою статті 118 Земельного кодексу України щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 26 серпня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі безоплатно у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,15 га на території селища міського типу Рокині Луцького району Волинської області, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Відстрочити виконання рішення суду у зобов`язальній частині строком на тридцять календарних днів з дня припинення чи скасування воєнного стану в Україні.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) та витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. (дві тисячі гривень).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.І. Смокович

Повний текст рішення складено 07 грудня 2022 року.