Справа № 140/14953/21
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Святецького В.В.
суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,
У грудні 2021 року Приватне акціонерне товариств "Володимир-Волинська птахофабрика" звернулося в суд з позовом до Волинської митниці, в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення про класифікацію та кодування товару згідно УКТ ЗЕД №ПРК-КО-205-0003-21 від 09.06.2021.
Рішенням від 08 липня 2022 року Волинський окружний адміністративний суд позов задовольнив повністю.

Визнав протиправним та скасував попереднє рішення Волинської митниці Держмитслужби про класифікацію товару згідно з УКТ ЗЕД від 09 червня 2021 року №ПРК-КО-205-0003-21.

Стягнув на користь Приватного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці судовий збір в сумі 2270 грн 00 коп.

12.07.2022 представник позивача подав до суду заяву про розподіл та стягнення судових витрат в даній адміністративний справі. Вважає, що вартість виконаних адвокатом робіт в сумі 17 000 грн є співмірною зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, кваліфікацією адвоката.

21 липня 2022 року Волинський окружний адміністративний суд ухвалив у даній справі додаткове судове рішення, яким задовольнив частково заяву Приватного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" про стягнення витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги та стягнув за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці на користь Приватного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" 7000,00 гривень судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

За наслідками апеляційного перегляду справи №140/14953/22 постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08 листопада 2022 року апеляційну скаргу Волинської митниці залишено без задоволення, а додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 липня 2022 року у справі №140/14953/22 без змін.

На адресу Восьмого апеляційного адміністративного суду від представника Приватного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій представника позивача просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 500 грн.

Волинська митниця подала клопотання про відмову в задоволенні заяви, вказуючи на відсутність правових підстав для розподілу та стягнення судових витрат, оскільки суд не апеляційної інстанції не змінював тане скасовував рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи заяви, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Згідно з ч.ч.1, 4, 7, 9 ст.134 Кодексу адміністративного судочинства України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 справі №810/3806/18, від 19.09.2019 у справі №826/8890/18.

З матеріалів справи видно, що позивач, обґрунтовуючи понесені витрати на правову допомогу, подав суду: договір про надання правової допомоги від 22.10.2020, додаткову угоду від 21.09.2022 до договору про надання правової допомоги від 22.10.2020, якою визначено перелік робіт (наданих послуг) та їх вартість, акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №140/14953/21-1 від 09.11.2022.

Відповідно до акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) №140/14953/21-1 від 09.11.2022 правова допомога, надана адвокатом, складається з: надання правових консультацій і роз`яснень по суті спору, узгодження правової позиції з клієнтом, аналіз судової практики, відзив на апеляційну скаргу Волинської митниці на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21.07.2022. Понесені витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції склали 500,00 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним ст.ст.19, 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», суд вважає, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 500,00 грн є співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг та підлягає стягненню.

Водночас апелянт у поданій ним заяві не навів жодних міркувань і мотивів, з яких він дійшов висновку про необхідність повної відмови у задоволенні заяви представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують як джерело права практику Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заяву представника Приватного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" про розподіл та стягнення судових витрат необхідно задовольнити.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 143, 243, 252, 313, 315, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд-

постановив:

заяву представника Приватного акціонерного товариства "Володимир-Волинська птахофабрика" про ухвалення додаткового рішення задовольнити.

Стягнути на користь Приватного акціонерного товариства «Володимир-Волинська птахофаьрика» (44700, Волинська область, Володимир Волинський район, с. Федорівка, ) за рахунок бюджетних асигнувань Волинської митниці (44350, Волинська область, Любомльський район, с. Римачі, вул. Призалізнична, 13, код ЄДРПОУ ВП 43958385) витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 500 (п`ятсот) гривень 00 коп.

Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов