Справа № 460/14059/21
Суддя: В.В. Щербаков
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

07 грудня 2022 року м. Рівне №460/14059/21
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді В.В. Щербакова, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління ДПС у Рівненській області
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі по тексту ГУ ДПС у Рівненській області, відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021 року та № від 12.05.2020 року.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що висновки акта перевірки, на основі якого винесено одне з спірних рішень, як і самі оскаржувані рішення суперечать нормам чинного податкового законодавства і не відповідають дійсним обставинам. Зокрема, зазначені в акті перевірки та оскаржуваних рішеннях відомості щодо неоплачених/несвоєчасно оплачених податкових зобов`язань щодо котрих нараховано штрафні санкції не відповідають дійсності, не підтверджені жодним належним та допустимим доказом та фактичним обставинам. Більше того, оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними також з огляду на те, що порушені строки прийняття таких (котрі регламентовані ст. 86 Податкового кодексу України та п. 102.1. ст. 102 Податкового кодексу України).

Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 12.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого щодо задоволення позовних вимог заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, про порушення позивачем термінів сплати узгоджених сум грошового зобов`язання, що є підставою для застосування штрафних санкцій. З огляду на зазначене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду і вирішення справи по суті, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.

Відповідачем була проведена камеральна перевірка позивача щодо своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання до бюджету.

За результатами такої перевірки було складено, акт №1367/17-00-24-04 від 04.03.2021 року, яким встановлено порушення терміну сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість, що виникли з ППР за 01.07.2016-12.10.2016 роки.

На підставі акту перевірки, ГУ ДПС у Рівненській області прийнято податкове повідомлення-рішення №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021 року, якими застосовано штрафні санкції у розмірі 20192,23 грн. за затримку сплати/несплату грошових зобов`язань з ПДВ, що виникло з ППР від 01.07.2016-12.10.2016.

Поруч з цим, ГУ ДПС у Рівненській області також було винесено повідомлення-рішення № від 12.05.2020 року за затримку сплати грошового зобов`язання, що виникло з ППР від 01.07.2016 в загальному сукупному розмірі штрафної санкції, що дорівнює 200 грн.

Проте, суд не погоджується із твердженням вищевказаного акту перевірки, оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та доводами відповідача щодо наявності факту порушення податкового зобов`язання позивачем у формі несплати/несвоєчасної сплати ПДВ згідно ППР 2016 років й правомірністю формування висновків акту перевірки й винесених вищевказаних податкових повідомлень-рішень, оскільки доказів на підтвердження факту наявності такої заборгованості, доказів несвоєчасної сплати/несплати позивачем відповідних зобов`язань, а також доказів відображення такої заборгованості у електронному кабінеті платника саме щодо позивача Відповідачем не надано. Більше того, Відповідачем жодними чином не спростовано доводів (у т.ч. шляхом надання контраргументів, пояснень та заперечень тощо) позивача щодо порушень ГУ ДПС у Рівненській області строків винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень (дії контролюючого органу під час винесення оскаржуваних рішень всупереч ст. 86, 102 Податкового кодексу України).

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 16 березня 2021 року по справі №580/2490/19, судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника. Крім того, однією із судових доктрин, виділених на сьогоднішній день національним законодавством та судовою практикою Верховного Суду є доктрина реальності господарської операції. Суть вказаної доктрини полягає в тому, що наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

При цьому будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством. Окремою підставою для висновку про відсутність у платника податків права на отримання податкових переваг є відсутність необхідних первинних документів, що підтверджують здійснення операцій, недоліки таких документів, складання таких документів при фактичному нездійсненні заявлених операцій, відображення у первинних документах недостовірних даних або даних, які неможливо віднести до операцій, що перевіряються. Документи та інші дані, що спростовують реальність здійснення господарської операції, яка відображена в податковому обліку, повинні оцінюватися з урахуванням специфіки кожної господарської операції - умов перевезення, зберігання товарів, змісту послуг, що надаються тощо. Сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновку про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміна у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі по тексту ПК України), господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пп. 14.1.157 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

У відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Враховуючи вимоги п. 56.11 ст. 56 ПК України, грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.

Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також, у відповідності до п. 57.3 ст. 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Відповідно до п. 54.5 ст. 54 ПК України, якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому, ст. 58 ПК України передбачає, що податкове повідомлення-рішення повинно містити підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до ст. 111 ПК України, за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються такі види юридичної відповідальності: фінансова, адміністративна, кримінальна. Фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з цим Кодексом, застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів). Фінансова відповідальність, що встановлюється згідно з іншими законами, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, може застосовуватися у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.

Водночас, п. 111.3 ст. 111 ПК України вказує, що Притягнення фізичної або юридичної особи до фінансової відповідальності за податкове правопорушення, що передбачає встановлення контролюючими органами вини особи, не передбачає презумпції наявності вини фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи у випадках притягнення фізичної особи чи посадових (службових) осіб юридичної особи до юридичної відповідальності інших видів та не звільняє від обов`язку її доведення в порядку, передбаченому законом.

Пунктом 112.7, 112.8 ПК України визначено, що у разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.

Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.

Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи.

Обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є, зокрема, сплив строків давності застосування штрафів за вчинення податкового правопорушення.

Згідно п. 113.1, 113.7 ст. 113 ПК України, граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування грошових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу. У разі застосування контролюючими органами до платника податків штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, такому платнику податків надсилаються (вручаються) податкові повідомлення-рішення.

Так, з розрахунку штрафних санкцій оскаржуваного податкового повідомлення-рішення №3551/17-00-24-04 від 07.05.2021 року вбачається, що відповідач застосовує до позивача штрафні санкції за затримку сплати/несплату грошових зобов`язань, що виникли у період з 01.07.2016 року по 12.10.2016 року.

Поруч з цим, з розрахунку штрафних санкцій оскаржуваного податкового повідомлення-рішення № від 12.05.2020 року вбачається, що відповідач застосовує до позивача штрафні санкції за затримку сплати грошових зобов`язань, що виникли 01.07.2016 року.

Згідно п. 102.1 ст. 102 ПК України, контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня - у разі проведення перевірки операції відповідно до статей 39 і 392 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.

Зважаючи на п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України 1095 денний строк з моменту виникнення податкового боргу (у т.ч. непогашеного/несвоєчасно погашеного грошового зобов`язання) за 01.07.2016 року 12.10.2016 року минув ще 13.10.2019 року.

Аналізуючи вищевказане вбачається, що за кожним податком та збором у платника податку виникає безумовний податковий обов`язок сплатити суму такого податку чи збору в порядку і строки, визначені законом. Виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. У разі виникнення у платника податку податкового боргу платник зобов`язаний його сплатити, а у разі несплати - податковий обов`язок не є виконаним.

У такому разі контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі (п. 95.1 ст. 95 Податкового кодексу України).

При цьому встановити порушення й застосувати відповідні штрафні санкції контролюючий орган має право тільки в межах 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу та в межах 1095 днів, що передують дню проведення відповідної перевірки. Порушення, вчинені платником та податковий борг платника податків, стосовно якого минув цей строк давності, не може бути ініційований контролюючим органом до стягнення та застосування штрафних санкцій, оскільки безумовно вважається безнадійним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду по справі №812/1541/16 від 08.04.2021 року, по справі №820/11541/13-а від 05.07.2019 року.

Відтак, зважаючи на вищевикладене у сукупності суд констатує, що відповідач сформував оскаржувані податкові повідомлення-рішення щодо грошових зобов`язань за 01.07.2016-11.10.2016 року лише 12.05.2020 року та 07.05.2021 року відповідно (задовго після спливу строків, встановлених п. 102.1 ст. 102 Податкового кодексу України), що свідчить про порушення відповідних строків винесення податкових повідомлень-рішень та строків застосування штрафних санкцій (як за ст. 86 ПК України, так і за ст. 102 ПК України) й відповідно оскаржувані податкові повідомлення-рішення є незаконними та підлягають скасуванню.

Більше того, згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як зазначає Верховний Суд в постанові від 20.03.2020 року по справі №826/11054/15, з огляду на вищезазначені положення, саме на податковий орган як суб`єкт владних повноважень покладається обов`язок надати суду достатні докази на обґрунтування зафіксованих в акті перевірки висновків про порушення платником податків норм податкового та іншого законодавства, на підставі яких щодо платника прийнято оскаржувані акти індивідуальної дії, які є предметом судового розгляду.

Також, як зазначено в даному рішенні, не допускається відображення необґрунтованих даних, суб`єктивних припущень та висновків щодо дій суб`єкта господарювання, які не підтверджені належними первинними документами, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку.

Враховуючи вищенаведене, факти порушення позивачем податкового законодавства не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. Більше того, відповідачем як суб`єктом владних повноважень жодним належним та допустимим доказом не підтверджено факт наявності відповідної заборгованості позивача, доказів несвоєчасної сплати/несплати позивачем відповідних зобов`язань, а також доказів відображення такої заборгованості у електронному кабінеті платника саме щодо позивача. Ба більше, відповідачем також не спростовано доводів позивача щодо порушення відповідачем під час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимог ст.ст. 86, 102 ПК України.

Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню повністю.

Судові витрати суд присуджує на користь позивача відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління ДПС у Рівненській області судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 07 грудня 2022 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління ДПС у Рівненській області (вул. Відінська, 12,м. Рівне,33023, )

Суддя В.В. Щербаков