Справа № 640/7406/22
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року № 640/7406/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Голови Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича, в якому просить суд:

- визнати бездіяльність Голови Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича щодо звернення до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з клопотанням про виключення жилого приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 та членам її сім`ї у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави 1 Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР;

- зобов`язати Голову Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37, звернутись до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з клопотанням про виключення жилого приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 та членам її сім`ї у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави 1 Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що на підставі Указу Президента України від 13.05.2009 №317/2009 була призначена на посаду судді Вінницького окружного адміністративного суду строком на п`ять років. Відповідно до Указу Президента України від 27.10.2011 № 1007/2011 позивача переведено у межах п`ятирічного строку на роботу на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва.

Позивач зазначає, що 25.09.2020 на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації №501 їй (у складі сім`ї з чотирьох осіб - чоловіка та двох дітей) був виданий ордер №37 на право зайняття службового жилого приміщення з двох кімнат жилою площею 37,70 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 на час роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва, у непридатному стані для проживання, та яке потребує додаткових матеріальних вкладень. 17.06.2021 позивач звернулась до житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про виключення наданого їй приміщення з числа службового житла та надання цієї квартири у постійне користування.

Як зазначає позивач, рішенням житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2021 вказану заяву задоволено, вирішено доручити голові суду у десятиденний строк звернутись на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 №37 до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення вказаного жилого приміщення з числа службових та надання цієї квартири позивачу та її сім`ї у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави І Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР. 16.11.2021 рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва було затверджено вказане рішення комісії.

Разом з цим, відповідачем не вчинено дій у встановлений рішенням житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва від 15.11.2021 строк щодо звернення до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення жилого приміщення з числа службових та надання квартири АДРЕСА_1 , у постійне користування позивачу та членам сім`ї позивача.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17.05.2022 адміністративну справу №640/7406/22 передано до Шостого апеляційного адміністративного суду для визначення підсудності даної справи.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2022 визначено територіальну підсудність адміністративної справи №640/7406/22 Київському окружному адміністративному суду.

22.06.2022 матеріали справи №640/7406/22 разом із супровідним листом Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли на адресу Київського окружного адміністративного суду та внаслідок автоматизованого розподілу були передані для розгляду судді Василенко Г.Ю.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 27.06.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, у відзиві на позов наполягав на тому, щоб дане питання було вирішено на розсуд суду, адже він не може перебрати на себе повноваження щодо виключення жилого приміщення з числа службового житла, так як це не передбачено повноваженнями голови місцевого суду відповідно до Закону.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Указом Президента України від 13.05.2009 №317/2009 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Вінницького окружного адміністративного суду строком на п`ять років.

Згідно з Указом Президента України від 27.10.2011 № 1007/2011 ОСОБА_1 переведено у межах п`ятирічного строку на роботу на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва.

07.10.2020 на підставі розпорядження Печерської районної в місті Києві державної адміністрації від 25.09.2020 № 501 «Про затвердження рішення адміністрації та зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва про надання службової квартири» ОСОБА_1 на сім`ю у складі 4-х осіб виданий ордер № 37 на право зайняття службового жилого приміщення житловою площею 37,70 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1 на час роботи на посаді судді Окружного адміністративного суду міста Києва.

17.06.2021 ОСОБА_1 звернулась до житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про вирішення питання про виключення жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , з числа службових, оскільки дане житло потребує значних матеріальних вкладень, не благоустроєне.

Рішенням житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021 відповідно до вимог статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" заяву судді ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що відпала потреба у використанні як службової квартири АДРЕСА_3 . Вирішено звернутися до зборів суддів для затвердження цього рішення житлово-побутової комісії.

Цим же рішенням житлово-побутова комісія Окружного адміністративного суду міста Києва доручила голові суду у десятиденний строк звернутись з відповідним клопотанням до Печерської районної державної адміністрації на підставі Положення про виключення жилого приміщення, а саме: службової квартири АДРЕСА_3 з числа службових та надання цієї квартири у постійне користування відповідно до порядку, встановленого ст.ст. 31-60 Глави 1 Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2021 затверджено рішення житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021.

Разом з цим, на час звернення позивача до суду з даним позовом відповідач з відповідним клопотанням до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації не звертався.

Доказів оскарження рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2021 матеріали справи не містять, а отже воно є обов`язковим до виконання.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Предметом оскарження у цій справі є бездіяльність голови Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича стосовно не звернення до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про виключення жилого приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 , з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 та членам її сім`ї у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави 1 Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Як протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Крім того, потрібно з`ясувати юридичний зміст, значимість, тривалість та межі протиправної бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість/протиправність бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі №342/158/17 (провадження №К/9901/24644/18).

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (назва та редакція кодексу станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною державного і громадського житлового фонду, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги.

Відповідно до статті 9 Житлового кодексу Української РСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду, або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Судом встановлено, що позивач працює на посаді судді Окружного адміністративного суду м. Києва.

Статтею 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07.07.2010 № 2453-VI (яка була чинною на час призначення позивача на посаду судді) передбачено, що після призначення на посаду суддя Конституційного Суду України, Верховного Суду України, вищого спеціалізованого суду, апеляційного, місцевого суду, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні гарантії встановлені статтею 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII (чинний з 30.09.2016), у силу якої після призначення на посаду суддя, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до змін, внесених згідно із Законом № 2509-VIII від 12.07.2018, частина перша статті 138 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" від 02.06.2016 № 1402-VIII передбачає, що після призначення на посаду суддя, який потребує поліпшення житлових умов, забезпечується службовим житлом за місцем знаходження суду органами місцевого самоврядування в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, якщо інший порядок забезпечення службовим житлом не передбачено законом.

Гарантована Конституцією України незалежність суддів насамперед забезпечується, зокрема, гарантуванням державою фінансування та належних умов для функціонування судів і діяльності суддів та забезпеченням державою особистої безпеки суддів та їхніх сімей.

Питання гарантій незалежності суддів і судів уже були предметом розгляду Конституційного Суду України. Так, у Рішенні від 24 червня 1999 року № 6-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що однією з конституційних гарантій незалежності суддів є особливий порядок фінансування судів, а важливим механізмом їх забезпечення є встановлений частиною першою статті 130 Конституції України обов`язок держави забезпечувати фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів (абзац третій пункту 2 мотивувальної частини).

Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у пункті 2 резолютивної частини Рішення від 1 грудня 2004 року № 19-рп/2004 у справі про незалежність суддів як складової їхнього статусу „положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо".

Зазначений підхід щодо забезпечення незалежності суддів закріплено у Конвенції про захист прав людини та основних свобод (4 листопада 1950 року), ратифікованій Верховною Радою України 17 липня 1997 року, та в низці інших міжнародних документів, а саме: "Основні принципи незалежності судових органів", ухвалені резолюціями 40/32 від 29 листопада 1985 року та 40/146 від 13 грудня 1985 року Генеральної Асамблеї ООН, "Процедури ефективного здійснення Основних принципів незалежності судових органів", затверджені 24 травня 1989 року Резолюцією 1989/60 Економічної і Соціальної Ради ООН, Європейська хартія "Про статус суддів" від 10 липня 1998 року, Рекомендації № (94) 12 Комітету Міністрів Ради Європи "Незалежність, дієвість та роль суддів" від 13 жовтня 1994 року та інших. Цей підхід також підтверджується практикою Європейського суду з прав людини.

Визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів як необхідні умови здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом мають бути реально забезпечені. Тому, на думку Конституційного Суду України, зниження рівня гарантій незалежності суддів у разі прийняття нових законів чи внесення змін до чинних законів є неприпустимим.

Відповідно до статті 6 Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з статтею 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29 листопада та 13 грудня 1985 року схвалені «Основні принципи незалежності судових органів», відповідно до яких:

1. Незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Усі державні та інші установи зобов`язані шанувати незалежність судових органів і дотримуватися її.

2. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин.

3. Судові органи мають компетенцію стосовно всіх питань судового характеру і виняткове право вирішувати, чи входить передана їм справа до їхньої встановленої законом компетенції.

11. Термін повноважень суддів, їх незалежність, безпека, відповідна винагорода, умови служби, пенсії і вік виходу на пенсію повинні належним чином гарантуватися законом.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 44/162 від 15 грудня 1889 року схвалені прийняті резолюцією Економічної та соціальної Ради ООН 1989/60 Рекомендації щодо ефективного впровадження Основних принципів щодо незалежності судових органів, відповідно до яких всі держави мають прийняти та впровадити Основні принципи незалежності судових органів у відповідності до правил конституційного процесу країни та внутрішньої практики.

10 липня 1998 року Радою Європи прийнято Європейську хартію про закон «Про статус суддів» якою передбачено, що:

1.4. Закон надає кожному судді, який вважає, що його/її права, передбачені законом, або його власна незалежність чи незалежність судового процесу знаходиться під загрозою або будь-яким чином ігнорується, можливість звернутися з цього приводу до незалежного органу з пропозицією вжити дієвих заходів для виправлення ситуації або запропонувати, яким чином її можливо виправити.

Хартія закріплює за кожним суддею «право на оскарження», якщо він/вона вважає, що створюється загроза її/його незалежності, незалежності правового процесу або ця незалежність якимось чином порушується. В такому випадку він/вона може передати розгляд описаному вище незалежному органу.

Це означає, що судді не залишаються беззахисними у випадках посягань на їхню незалежність. Право на оскарження є необхідною гарантією, тому що інакше це залишиться лише бажанням встановити засади, спрямовані на захист суддів, якщо вони не будуть послідовно підтримуватися механізмами, які гарантуватимуть їх ефективну реалізацію, - з Пояснювальної записки до Хартії.

Отже, право судді на забезпечення житлом є складовою забезпечення гарантій його незалежності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач на підставі Закону України "Про судоустрій і статус суддів" забезпечена службовим житлом.

Однак, з огляду на те, що передана позивачу квартира для приведення її у стан, придатний для користування (проживання), потребує значних майнових вкладень, позивач вважає за необхідне отримати це службове житлове приміщення у постійне користування шляхом виведення його з числа службових.

З цією метою позивач звернулась до житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду м. Києва із заявою про вирішення питання про виключення жилого приміщення АДРЕСА_1 з числа службових.

Суд зауважує, що на час розгляду справи відсутній нормативно-правовий акт, яким врегульовано питання надання службових приміщень суддям у користування та виключення таких жилих приміщень з числа службових.

Водночас, порядок надання службових жилих приміщень і користування ними регулюється Положенням про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними, затвердженим постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, яке на час виникнення спірних правовідносин і час розгляду справи в суді є чинним.

Частиною 7 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).

З аналізу вказаної норми права вбачається, що аналогія закону і аналогія права є способами подолання прогалин у праві. Прогалина у праві має місце, коли певні суспільні відносини, які належать до сфери правового регулювання, або не врегульовані взагалі, або врегульовані неповно, зокрема, не врегульовані правом, конкретних правових норм, що регулюють подібні відносини. При цьому суд може допустити застосування аналогії закону, якщо процесуальні відносини не врегульовані законом; є законодавство, що регулює подібні відносини; подібне законодавство не суперечить сутності відносин, до яких застосовується аналогія.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що до правовідносин стосовно надання службових приміщень суддям підлягають застосування приписи Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 (далі - Положення № 37).

Відповідно до пункту 6 Положення № 37 жиле приміщення виключається з числа службових, якщо відпала потреба в такому його використанні, а також у випадках, коли в установленому порядку воно виключено з числа жилих. Виключення жилого приміщення з числа службових провадиться на підставі клопотання підприємства, установи, організації рішенням виконавчого комітету відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. У будинках, належних колгоспам, жиле приміщення виключається з числа службових за рішенням загальних зборів членів колгоспу або зборів уповноважених, затверджуваним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Про виключення жилого приміщення з числа службових у журналі обліку службових жилих приміщень робиться відповідна відмітка.

Таким чином процедура виключення житлового приміщення з числа службових передбачає необхідність звернення розпорядника службового житла до відповідної районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів з поданням.

Згідно з Положенням про житлову-побутову комісію Окружного адміністративного суду м. Києва, затвердженим рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 22.09.2010 № 9, одними із основних завдань Комісії є прийняття рішень щодо надання службового житла суддям окружного адміністративного суду міста Києва, які потребують поліпшення житлових умов, та суддям, які забезпечені житлом (право на додаткову житлову площу відповідно до вимог статті 49 Житлового кодексу України), а також підготовка матеріалів щодо аналізу кількості житла, його технічного стану, використання, вивільнення та повторного заселення та прийняття рішень щодо виключення жилих приміщень з числа службового житла.

Як було встановлено судом вище, рішенням житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021 відповідно до вимог статті 136 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" заяву судді ОСОБА_1 задоволено.

Визнано таким, що відпала потреба у використанні як службової квартири АДРЕСА_3 . Вирішено звернутися до зборів суддів для затвердження цього рішення житлово-побутової комісії.

Матеріалами справи підтверджується, що рішення житлово-побутової комісії Окружного адміністративного суду міста Києва від 15.11.2021 у подальшому затверджене рішенням зборів суддів Окружного адміністративного суду міста Києва від 16.11.2021.

За змістом статті 126 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддівське самоврядування - це самостійне колективне вирішення суддями питань внутрішньої діяльності судів в Україні.

Суддівське самоврядування є однією з гарантій забезпечення незалежності суддів. Діяльність органів суддівського самоврядування має сприяти створенню належних організаційних та інших умов для забезпечення нормальної діяльності судів і суддів, утверджувати незалежність суду, забезпечувати захист суддів від втручання в їхню діяльність, а також підвищувати рівень роботи з кадрами у системі судів.

До питань внутрішньої діяльності судів належать питання організаційного забезпечення судів та діяльності суддів, соціальний захист суддів та їхніх сімей, а також інші питання, що безпосередньо не пов`язані зі здійсненням правосуддя.

До завдань суддівського самоврядування належить вирішення питань, зокрема щодо участі у визначенні потреб кадрового, фінансового, матеріально-технічного та іншого забезпечення судів та контроль за додержанням установлених нормативів такого забезпечення.

Однією з організаційних форм суддівського самоврядування є збори суддів (стаття 127 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 126 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що збори суддів - зібрання суддів відповідного суду, на якому вони обговорюють питання внутрішньої діяльності цього суду та приймають колективні рішення з обговорюваних питань.

Збори суддів обговорюють питання щодо внутрішньої діяльності суду чи роботи конкретних суддів або працівників апарату суду та приймають з цих питань рішення, що є обов`язковими для суддів та працівників цього суду.

Крім того, відповідно до частини 12 статті 128 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" виконання рішень зборів суддів за дорученням зборів покладається на голову відповідного суду або його заступника.

Так, відповідно пункту 1 частини 1 статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова суду представляє суд як орган державної влади у зносинах з іншими органами державної влади, органами місцевого самоврядування, фізичними та юридичними особами.

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 24 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" голова суду забезпечує виконання рішень зборів суддів місцевого суду.

Частиною 8 статті 128 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що збори суддів можуть звертатися з пропозиціями щодо питань діяльності суду до органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які зобов`язані розглянути ці пропозиції і дати відповідь по суті.

Отже, рішення зборів суддів обов`язкові для усіх суддів, у тому числі тих, що займають адміністративні посади, як то голова суду та його заступники, а відтак підлягають безумовному виконанню.

Станом на час розгляду справи доказів звернення відповідача до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення квартири АДРЕСА_1 , з числа службових та надання вказаної квартири у постійне користування позивача матеріали справи не містять.

При цьому порядок надання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду врегульовано статтями 31-60 глави 1 розділу ІІІ Житлового кодексу України (назва Кодексу в редакції Закону № 2215-IX від 21.04.2022).

Проаналізувавши обставини справи та вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо невиконання рішення зборів суддів Окружного адміністративного суду м. Києва від 16.11.2021 стосовно звернення на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР", затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37 до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення житлового приміщення з числа службових та надання квартири у постійне користування позивачу порушує права останньої.

Крім того, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання голови Окружного адміністративного суду міста Києва виконати рішення зборів суду та на підставі Положення про надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, звернутися до Печерської районної у місті Києві державної адміністрації про виключення житлового приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 глави 1 Розділу ІІІ Житлового кодексу України.

За загальним правилом, що випливає з принципу змагальності, кожна сторона повинна подати докази на підтвердження обставин, на які вона посилається, або на спростування обставин, про які стверджує інша сторона.

Водночас, відповідно до частини другої статті 71 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано суду доказів, які б спростовували доводи позивача.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Голови Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича щодо не звернення до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з клопотанням про виключення жилого приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 та членам її сім`ї у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави 1 Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Зобов`язати Голову Окружного адміністративного суду міста Києва Вовка Павла Вячеславовича виконати рішення Зборів суддів від 16.11.2021 року та звернутись до Печерської районної в місті Києві державної адміністрації з клопотанням про виключення жилого приміщення, а саме, квартири АДРЕСА_1 з числа службових та надання цієї квартири ОСОБА_1 та членам її сім`ї у постійне користування відповідно до порядку, встановленого статтями 31-60 Глави 1 Розділу 3 Житлового кодексу Української РСР.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Василенко Г.Ю.