Справа № 522/5326/22
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 522/5326/22
Головуючий в 1 інстанції: Свида Л.І.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Кравченка К.В.,
судді Джабурія О.В.,
судді Вербицької Н.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Чепіль Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДМС України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2022 року адвокат Чепіль Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеса з адміністративним позовом до Головного управління ДМС в Одеській області (надалі відповідач), в якому заявив наступні вимоги:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 28.04.2022 року №334575 о/с про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 28.04.2022 року №334575 о/с про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ;

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 28.04.2022 року №64 про заборону в`їзду в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 терміном на 3 роки;

- зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ;

- зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області повідомити Державну прикордонну службу України про скасування рішення від 28.04.2022 року №64 про заборону в`їзду в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 терміном на 3 роки;

- зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області повідомити Державну прикордонну службу України про скасування рішення від 28.04.2022 року №334575 о/с про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 ;

Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення є безпідставними та не містять будь-яких підстав, передбачених пунктами 3 та 4 статті 12 Закону України «Про імміграцію» та ч.1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для прийняття рішення про скасування позивачу дозволу на імміграцію в Україну та рішення про заборону позивачу в`їзду в Україну. Позивач зазначає, що спірні рішення обґрунтовані тим, що в`їзд позивачу в Україну не дозволяється в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю та якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні, але відповідачем не надано жодного доказу того, що протягом усього проживання позивача разом зі своєю сім`єю на території України, та працюючи в ній на користь економічного добробуту держави, позивач вчинив би якісь протиправні дії.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 10.05.2022 року справа за даним позовом №522/5326/22 була передана за підсудністю до Одеського окружного адміністративного суду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29.09.2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Не погоджуючись з таким рішенням, адвокат Чепіль Олександр Сергійович в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 11.11.2011 року позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Відділу у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Одеській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну з тієї підстави, що його рідний брат є громадянином України.

01.02.2012 року рішенням Відділу у справах громадянства імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України в Одеській області позивачу було надано дозвіл на імміграцію в Україну на підставі п.4 ч.2 ст.4 Закону України «Про імміграцію», а 02.02.2011 року позивач був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 .

24.05.2021 року у порядку обміну позивач був документований посвідкою на постійне проживання № НОМЕР_1 (а.с.11, 12).

Позивач постійно проживає на території України за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю сім`єю в наступному складі:

- дружина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , документована посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_3 ;

- донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , документована посвідкою на постійне проживання №900044858 від 30.04.2021 року;

- донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , документована посвідкою на постійне проживання №900054620 від 30.04.2021 року;

- син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , документований посвідкою на постійне проживання №900054619 від 30.04.2021 року;

- син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народився в Україні, має свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , згідно довідки ГУ МВС України в Одеській області №338909 набув громадянство України, документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_5 від 23.10.2020 року (а.с.16-35).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 та Витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивач з 30.07.2015 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.14-15).

Відповідно до відомостей з реєстру юридичних осіб, позивач з березня 2012 року є засновником ТОВ «Караван Склад Сервіс» з розміром внеску до уставного фонду 2250000,00 грн..

28.04.2022 року Головним управлінням Державної міграційної служби України в Одеській області прийнято рішення №334575 о/с про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , яким на підставі пунктів 3, 4 ст.12 Закону України «Про імміграцію» позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну, виданий 01.02.2012 року, а також на підставі вимог пп.1 п.64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, позивачу скасовано посвідку на постійне проживання № (а.с.36).

Крім того, рішенням Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області №64 про заборону в`їзду в Україну від 28.04.2022 року заборонено громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 в`їзд в Україну терміном на 3 роки до 28.04.2025 року (а.с.37).

Зі змісту цього рішення вбачається, що до ГУ ДМС України в Одеській області надійшло подання Управління стратегічних розслідувань поліції в Одеській області від 28.04.2022 року за №2757/55/114/01-2022, в якому вказано, що позивач, перебуваючи на території України, може бути причетний до вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організації масових протестів та заколотів, які можуть привести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України.

Зі змісту подання Управління стратегічних розслідувань поліції в Одеській області від 28.04.2022 року за №2757/55/114/01-2022 слідує, що у ході проведення оперативно-розшукової діяльності встановлено, що позивач має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з російської федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій, що може привести до порушень громадського порядку та дестабілізації. Також у цьому поданні зазначено, що дії позивача створюють загрозу національній безпеці та громадського порядку в Україні.

Зміст цього подання не містить в собі опису будь-яких фактичних обставин, даних та доказів, які б були встановлені ініціатором подання в ході оперативно-розшукової діяльності та/або під час досудового розслідування, та могли бути обґрунтуванням викладеним у цьому поданні висновкам. В цьому поданні також зазначено, що позивач не перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (а.с.151-153).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що подання Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України від 28.04.2022 року за №2757/55/114/01-2022 про скасування дозволу на імміграцію в Україні, посвідки на постійне проживання, примусове повернення, видворення та заборону в`їзду на територію України було підготовлене в межах компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію» та було направлене відповідачу у порядку, передбаченому п.п.4, 5 «Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року №1235, і відповідач не зобов`язаний був перевіряти викладену у вказаному поданні інформацію стосовно позивача.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що спірні рішення є правомірними, оскільки підставою для їх прийняття стала викладена у вказаному поданні інформація відносно позивача, яка не викликає обґрунтованих сумнівів щодо її достовірності та не давала підстав для її перевірки відповідачем, а сам позивач фактично не оскаржує дії Національної поліції щодо вказаного подання.

Апелянт з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, вказуючи на те, що всі викладені у поданні Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України висновки щодо позивача не відповідають дійсності, і позивач не вчиняв і не мав наміру вчиняти вказані у поданні дії, що спростовує існування підстав для прийняття оскаржуваних рішень.

Колегія суддів з викладеними висновками суду першої інстанції погодитися не може, виходячи з наступного.

Як слідує зі змісту спірного рішення №334575 о/с про скасування дозволу на імміграцію в Україну та посвідки на постійне проживання, правовою основою для таких рішень стали положення пунктів 3, 4 ст.12 Закону України «Про імміграцію» та пп.1 п.64 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 (далі Порядок №321), а прийняття відповідачем спірного рішення №64 про заборону в`їзду в Україну обґрунтовано положеннями частини 1 статті 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Так, відповідно до п.п.3, 4 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію» дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо дії іммігранта становлять загрозу національній безпеці України, громадському порядку в Україні; це є необхідним для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України.

Згідно із пп.1 п.64, п.65, п.67 «Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».

Частиною 1 ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачені підстави для заборони в`їзду в України іноземцю або особі без громадянства, одними з яких є заборона в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку, або боротьби з організованою злочинністю, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Оскільки позивач обґрунтовує свій позов відсутністю передбачених цими законодавчими нормами підстав для прийняття відповідачем спірних рішень, то для правильного вирішення даного спору суд повинен перевірити існування тих обставин та фактів, якими відповідач обґрунтовує спірні рішення з точки зору їх реальності, доведеності та достатності для ухвалення спірних рішень.

Перевірка існування таких обставин та фактів має здійснюватися судом на підставі доказів, які повинна надати сторона, яка стверджує про їх існування.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, і ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Отже, саме відповідач, як суб`єкт владних повноважень, повинен під час судового розгляду даного спору надати суду всі наявні у нього докази існування тих обставин, якими він обґрунтував спірні рішення відносно позивача.

Колегія суддів вважає, що покладений в основу спірних рішень висновок відповідача про те, що дії позивача загрожують національній безпеці України та громадському порядку, не знайшов свого підтвердження в ході розгляду судом даного спору, оскільки на підтвердження існування обставин та фактів, з якими відповідач пов`язує такий висновок, не надано суду жодного доказу.

Зокрема, відтворюючи у спірному рішенні №64 про заборону в`їзду в Україну текст подання Управління стратегічних розслідувань поліції в Одеській області від 28.04.2022 року за №2757/55/114/01-2022 про те, що позивач, перебуваючи на території України, може бути причетний до вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, шляхом підбурення до масових безпорядків, організації масових протестів та заколотів, які можуть привести до підриву державності та направлені на повалення державного ладу України, відповідач на виконання вимог ч.2 ст.77 КАС України повинен був навести обставини та факти, які мають відношення до позивача та дають обґрунтовані підстави для таких висновків.

Однак відповідач не зазначив, які саме дії або вчинки позивача вказували б на здійснення або на намір здійснення позивачем того, про що зазначено у поданні Управління стратегічних розслідувань поліції в Одеській області від 28.04.2022 року за №2757/55/114/01-2022, зокрема, на те, що позивач «має намір прибути до західних регіонів України, де шляхом підбурення вихідців з російської федерації та близьких їм осіб, планує створити масові протести та спротиви біля місцевих державних адміністрацій, що може привести до порушень громадського порядку та дестабілізації» і що «дії позивача створюють загрозу національній безпеці та громадського порядку в Україні».

Управління стратегічних розслідувань поліції в Одеській області також не вказало на будь-які конкретні дії або вчинки позивача, які б вказували на вчинення або на намір вчинення позивачем тих дій, про які зазначило Управління у своєму поданні від 28.04.2022 року за №2757/55/114/01-2022.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Колегія суддів не заперечує проти висновків суду першої інстанції про те, що Управління стратегічних розслідувань поліції в Одеській області мало право звертатися до відповідача із поданням від 28.04.2022 року за №2757/55/114/01-202 відповідно до своєї компетенції, визначеної Законом України «Про Національну поліцію», та у порядку, передбаченому п.4, п.5 «Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.12.2013 року №1235, а також про те, що таке подання відповідно до пп.«б» п.4, п.5, п.6 вказаної Інструкції може бути підставою для прийняття рішення про заборону в`їзду в України.

Але ж сам по собі факт дотримання відповідачем процедури прийняття спірних рішень без їх належного обґрунтування не може бути достатньою та безумовною підставою для висновку про правомірність спірних рішень.

Колегія суддів вважає, що спірні рішення не відповідають всім критеріям, які визначені ч.2 ст.2 КАС України, зокрема, критерію обґрунтованості, який відображає принцип обґрунтованості рішення або дії суб`єкта владних повноважень. Цей критерій вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Для цього він має ретельно зібрати і дослідити матеріали, що мають доказове значення у справі, наприклад, документи, пояснення осіб, висновки експертів тощо. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Так само недопустимо надавати значення обставинам, які насправді не стосуються справи. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.

Аналогічна правова позиція щодо застосування критерію обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень відображена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 року у справі №1840/2970/18.

Відповідач не надав суду будь-яких підтверджень того, що позивач, як зазначено у спірному рішенні №64 про заборону в`їзду в Україну, може бути причетний до вчинення протиправної діяльності, направленої на дестабілізацію громадського порядку в Україні, а як вже зазначено вище, Управління стратегічних розслідувань поліції в Одеській області у поданні від 28.04.2022 року за №2757/55/114/01-202 зазначило, що позивач не перебуває у статусі підозрюваного чи обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.

Про відсутність будь-якої інформації щодо можливої причетності позивача до вчинення протиправної діяльності та про не здійснення відносно позивача досудового розслідування Управління стратегічних розслідувань поліції в Одеській області також повідомило у своїй відповіді від 24.10.2022 року №Ч-218аз на запит адвоката позивача.

Відповідач також не посилається на існування обставин притягнення позивача до кримінальної відповідальності в рамках будь-якого кримінального провадження.

Саме наявність кримінальної складової в діях особи може розглядатися як загроза національній безпеці України, громадському порядку, або правам і законним інтересам громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Але доказів наявності саме таких складових в діях позивача відповідачем не надано, що, в свою чергу, також вказує на безпідставність спірних рішень.

Колегія суддів відхиляє посилання представника відповідача на те, що позивач не оскаржував подання Управління стратегічних розслідувань поліції в Одеській області від 28.04.2022 року за №2757/55/114/01-2022 ні в адміністративному, ні в судовому порядку оскільки, по-перше - до моменту прийняття спірних рішень вказане подання позивачу не доводилось і про його існування позивачу не повідомлялось; по-друге дане подання за своєю правовою суттю не є тим рішенням суб`єкта владних повноважень, яке має прямий вплив на права та інтереси позивача, а тому не може бути предметом оскарження в рамках адміністративного судочинства; по-третє не оскарження такого подання не звільняло відповідача від обов`язку довести належними доказами зазначені ним у спірних рішеннях підстави для їх прийняття.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що під час розгляду подання Управління міграційної поліції ГУНП в Одеській області співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області не оцінювалась та не перевірялась реальність існування наведених у поданні підстав для прийняття спірних рішень, а самі спірні рішення фактично прийняті формально, тобто за наявності лише самого факту надходження вказаного подання.

При цьому, спірні рішення прийняті відповідачем 28.04.2022 року, тобто у той самий день, коли вказане подання надійшло до ГУ ДМС України в Одеській області, що вказує на відсутність у відповідача намагання перевірити вказані у поданні обставини.

На підтвердження того, що позивач, постійно проживаючи в Україні з 2011 року, веде правомірний спосіб життя, має постійне житло, роботу та не має наміру залишати Україну, представник позивача надав наведені вище документи щодо складу сім`ї позивача, яка складається із дружини та чотирьох дітей, один з яких народився вже в Україні та є громадянином України, щодо перебування у власності позивача житлової нерухомості - квартири за адресою: АДРЕСА_1 та створення позивачем у березні 2012 року суб`єкта господарювання - ТОВ «Караван Склад Сервіс», яке на час розгляду даної справи є діючим підприємством і не перебуває у стані припинення.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що спірні рішення відповідача є необґрунтованими, а тому позовні вимоги про визнання протиправними та скасування цих рішень підлягають задоволенню.

Що стосується позовної вимоги про зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання №900054616 громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 , то колегія суддів погоджується із необхідністю застосування такого способу захисту прав та інтересів позивача, оскільки, по-перше, доводи представника позивача про те, що після прийняття спірних рішень співробітники ГУ ДМС України вилучили у позивача та знищили вищевказану посвідку відповідачем не спростовані, і доказів зворотнього суду не надано, а згідно п.72 Порядку №321 рішення про скасування посвідки є однією з підстав для її вилучення та знищення; по-друге - відповідно до п.6 Порядку №321 оформлення та видача нової посвідки здійснюється в порядку, встановленому для її обміну.

Що стосується позовних вимог про зобов`язання ГУ ДМС України в Одеській області повідомити Державну прикордонну службу України про скасування спірних рішень, то колегія суддів також погоджується із необхідністю застосування таких способів захисту прав та інтересів позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до п.67 Порядку №321 територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС протягом п`яти робочих днів з дня прийняття рішення про скасування посвідки інформує про це ДМС та Адміністрацію Держприкордонслужби.

Пунктом 8 Інструкції про порядок прийняття Державною міграційною службою України та її територіальними органами рішень про заборону в`їзду в Україну іноземцям та особам без громадянства передбачено, що ДМС або її територіальний орган, який готував рішення про заборону в`їзду в Україну особі, у триденний строк надсилає засвідчену копію такого рішення разом з дорученням щодо заборони в`їзду в Україну особі до Головного центру обробки спеціальної інформації Держприкордонслужби України.

Таким чином, прийняття спірних рішень вимагало направлення відповідачем до Держприкордонслужби відповідної інформації про прийняття відносно позивача спірних рішень, що, в свою чергу, впливає на право позивача на в`їзд та виїзд з території України.

При цьому, положення Порядку №321 та вказаної Інструкції не передбачають обов`язку відповідача направляти Держприкордонслужбі інформацію про скасування спірних рішень, що, в свою чергу, спростовує твердження представника відповідача про те, що такий обов`язок виникне у відповідача автоматично у випадку скасування судом спірних рішень, і тому позивач передчасно заявив такі позовні вимоги.

Виходячи з цього, колегія суддів з метою захисту прав та інтересів позивача вважає за необхідне застосувати такий спосіб захисту, як зобов`язання відповідача направити Держприкордонслужбі інформацію про скасування спірних рішень.

Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню внаслідок неповного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, з прийнятим по справі нової постанови про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

За результатами апеляційного перегляду на користь позивача підлягає стягненню з відповідача судові витрати у вигляді судового збору за подачу апеляційної скарги в розмірі 4465,00 грн. (факту сплати судового збору за подачу позову не встановлено).

Керуючись ст.311, ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Чепіль Олександра Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2022 року скасувати.

Прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 28 квітня 2022 року №334575 о/с про скасування дозволу на імміграцію в Україну та про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 .

Визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ДМС України в Одеській області від 28 квітня 2022 року №64 про заборону в`їзду в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 терміном на 3 роки.

Зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області здійснити обмін посвідки на постійне проживання № НОМЕР_1 громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 .

Зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області повідомити Державну прикордонну службу України про скасування судом рішення від 28 квітня 2022 року №334575 о/с про скасування дозволу на імміграцію в Україну та про скасування посвідки на постійне проживання громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 .

Зобов`язати ГУ ДМС України в Одеській області повідомити Державну прикордонну службу України про скасування судом рішення від 28 квітня 2022 року №64 про заборону в`їзду в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_2 терміном на 3 роки.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДМС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 (код платника податків НОМЕР_7 ) судові витрати у розмірі 4465 (чотири тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн. 00 коп..

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий суддя Кравченко К.В.
Судді Джабурія О.В. Вербицька Н. В.