Справа № 160/15264/22
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року Справа № 160/15264/22

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №10 від 27.05.2022р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:
03.10.2022р. ОСОБА_1 звернулась з адміністративним позовом до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Відповідача-1 №10 від 27.05.2022р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком;

- зобов`язати Відповідача-2 зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди: з 12.11.1982 по 22.12.1985 р.р. та з 05.02.1986 по 10.12.1986 р.р. проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, на підставі довідки №59 від 18.12.1985р., виданої військовою частиною № НОМЕР_1 та довідки без номера і дати реєстрації, виданої військовою частиною № НОМЕР_2 , а також період з 29.12.1986р. по 05.07.2000р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , виданої 30.07.1979 року;

- зобов`язати Відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 20.05.2022р.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої надала всі необхідні документи, проте, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №10 від 27.05.2022р., яким позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років) та у рішенні зазначено про те, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: з 12.11.1982 по 22.12.1985 - згідно довідки від 18.12.1985 № 59 та з 05.02.1986 по 10.12.1986 згідно довідки без номеру та дати видачі, так як відповідно до п. 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони; з 29.12.1986 по 05.07.2000 - згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 , виданої 30.07.1979, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення з роботи не відповідає назві підприємства, на яке заявницю зараховано на роботу, а також відсутня інформація про реорганізацію даного підприємства, та зазначено, що для зарахування зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком №637 від 12.08.1993р. Позивач вважає таке рішення пенсійного органу протиправним та таким, що порушує її гарантоване ст.46 Конституції України право на пенсію, оскільки періоди її проживання, як дружини військовослужбовця, з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, з 12.11.1982 по 22.12.1985 та з 05.02.1986 по 10.12.1986 підтверджуються довідкою №59 від 18.12.1985р., виданою військовою частиною № НОМЕР_1 та довідкою без номера і дати реєстрації, виданою військовою частиною № НОМЕР_2 , свідоцтвом про укладення шлюбу з ОСОБА_2 , військовим квитком останнього та записом у трудовій книжці позивача про звільнення у зв`язку з виїздом до місця служби чоловіка; відповідачем не здійснено жодних дій, спрямованих на отримання відомостей, додаткових документів, на підставі яких можна було б додатково підтвердити стаж позивача за період з 29.12.1986р. по 05.07.2000р., у зв`язку з чим позивач просить визнати протиправним та скасувати оспорюване рішення, а також і зобов`язати пенсійний орган вчинити певні дії на захист порушених прав позивача.

Ухвалою суду від 11.10.2022р. було відкрито провадження у даній адміністративній справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у відповідності до вимог ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України та зобов`язано відповідачів-1, 2, зокрема, надати відзив на позов та докази в обґрунтування відзиву з дотриманням вимог ст.ст. 162, 261 Кодексу адміністративного судочинства України (а.с.20).

08.11.2022р. засобами поштового зв`язку, на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідача-1 (Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області) надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити позивачеві в задоволенні адміністративного позову посилаючись на те, що підтверджений належними документами страховий стаж позивача 25 років 09 місяців 18 днів є недостанім для призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058; до страхового стажу позивача не зараховано періоди: з 12.11.1982 по 22.12.1985 - згідно довідки від 18.12.1985 № 59 та з 05.02.1986 по 10.12.1986 згідно довідки без номеру та дати видачі, так як відповідно до п. 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони; з 29.12.1986 по 05.07.2000 - згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 , виданої 30.07.1979, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення з роботи не відповідає назві підприємства, на яке заявницю зараховано на роботу, а також відсутня інформація про реорганізацію даного підприємства; для зарахування зазначених періодів до страхового стажу позивача необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком №637 від 12.08.1993р., або надати витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян (а.с.27-29).

08.11.2022р. через систему «Електронний суд», на виконання вищенаведеної ухвали суду, від відповідача-2 (Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області) надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому останній просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі посилаючись на те, що страховий стаж позивача становить 25 років 09 місяців 18 днів, що недостатньо для призначення пенсії за віком; до страхового стажу не зараховано періоди з 12.11.1982 по 22.12.1985 - згідно довідки від 18.12.1985 № 59 та з 05.02.1986 по 10.12.1986 згідно довідки без номеру та дати видачі, так як відповідно до п. 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони; з 29.12.1986 по 05.07.2000 - згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 , виданої 30.07.1979, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення з роботи не відповідає назві підприємства, на яке заявницю зараховано на роботу, а також відсутня інформація про реорганізацію даного підприємства; відповідно до записів трудової книжки позивач 09.11.1982 звільнилася з роботи у зв`язку з виїздом до міста служба чоловіка та довідкою від 18.12.1985 № 59, виданою Військовою частиною Польова пошта № НОМЕР_1 підтверджується, що позивач у період з 12.11.1982 по 22.12.1985 знаходилась за кордоном (ВНР) за місцем служби чоловіка, а відповідно до довідки (без номеру та дати видачі), виданою Міністерством оборони військовою частиною № НОМЕР_2 , позивач у період з 05.02.1986 по 10.12.1986 знаходилась в КАССР м. Лахденпохья по місту служби чоловіка, проте, документів, які б підтверджували, що чоловік позивача дійсно проходив службу за кордоном у період з 12.11.1982 по 22.12.1985 в ВНР до заяви на призначення пенсії не надано, при цьому, пунктом 13 Порядку № 637 чітко визначено, що у разі якщо дружина військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) проживала разом з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, даний факт підтверджується довідками за формою Додатку № 4 до Порядку, разом з тим, матеріали відмовної пенсійної справи не містять довідки про неможливість працевлаштування позивача за здобутою спеціальністю (а.с.80-86).

Згідно ч.5 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

Враховуючи викладене, дана справа вирішується 12.12.2022р., тобто у межах строку визначеного ст.258 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі розгляду адміністративної справи за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Із наявних в матеріалах справи документів судом встановлені наступні обставини у даній справі.

Громадянка України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , є внутрішньо переміщеною особою згідно довідки від 11.04.2022р. №1203- та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7,8).

20.05.2022р. ОСОБА_1 звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, до якої надала, зокрема, трудову книжку НОМЕР_3 від 30.07.1979р., свідоцтво про шлюб, довідку №59 від 18.12.1985р., видану військовою частиною № НОМЕР_1 та довідку без номера і дати реєстрації, видану військовою частиною № НОМЕР_2 , що підтверджується копіями відповідної заяви, наявною у справі (а.с.40,104) та не заперечується учасниками справи.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії №10 від 27.05.2022р., яким позивачеві було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (29 років) та у рішенні зазначено про те, що за наданими документами до страхового стажу не зараховано періоди: з 12.11.1982 по 22.12.1985 - згідно довідки від 18.12.1985 № 59 та з 05.02.1986 по 10.12.1986 згідно довідки без номеру та дати видачі, так як відповідно до п. 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони; з 29.12.1986 по 05.07.2000 - згідно записів трудової книжки НОМЕР_4 , виданої 30.07.1979, оскільки печатка, якою завірено запис про звільнення з роботи не відповідає назві підприємства, на яке заявницю зараховано на роботу, а також відсутня інформація про реорганізацію даного підприємства, та зазначено, що для зарахування зазначених періодів необхідно надати уточнюючі довідки, визначені Порядком №637 від 12.08.1993р., що підтверджується змістом копії відповідного рішення, наявної у справі (а.с.9,78,94).

Вказаний спір виник у зв`язку із незгодою позивача з рішенням відповідача-1 №10 від 27.05.2022р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, у зв`язку з чим позивач просить захистити її порушені права на пенсійне забезпечення шляхом визнання такого рішення протиправним, його скасування та зобов`язання відповідача-2 зарахувати ОСОБА_1 до загального страхового стажу періоди: з 12.11.1982 по 22.12.1985 р.р. та з 05.02.1986 по 10.12.1986 р.р. проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, на підставі довідки №59 від 18.12.1985р., виданої військовою частиною № НОМЕР_1 та довідки без номера і дати реєстрації, виданої військовою частиною № НОМЕР_2 , а також період з 29.12.1986р. по 05.07.2000р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , виданої 30.07.1979 року; повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 20.05.2022р.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю, виходячи з наступного.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, у редакції чинній станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком (далі Закон №1058), було встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Згідно ч.1 ст.24 Закону №1058, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п.«з» ч.3 ст.56 Закону України Про пенсійне забезпечення передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, але не більше 10 років.

Статтею 62 Закону України Про пенсійне забезпечення встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 29.12.1986р. по 05.07.2000р. працювала на Лисичанській харчосмаковій фабриці, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 30.07.1979 року, наявною у справі (а.с.11-12,64-72,124-132).

Разом з тим, наведений періоди роботи не було зараховано пенсійним органом до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком відповідно до ст.62 Закону України Про пенсійне забезпечення (на підставі записів у трудовій книжці), так як печатка, якою завірено запис про звільнення з роботи не відповідає назві підприємства, на яке заявницю зараховано на роботу, а також відсутня інформація про реорганізацію даного підприємства, що підтверджується копією оскаржуваного рішення пенсійного органу №10 від 27.05.2022р. (а.с.9,78,94).

Тобто, фактично, вказаний період роботи позивача не було зараховано пенсійним органом до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємства, на якому позивач працювала.

У спірний період роботи позивача діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20.06.1974р. №162 (далі Інструкція №162) та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 (далі Інструкція №58).

Відповідно до пункту 1 Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Трудовая книжка является основным документом о трудовой деятельности рабочих и служащих. Трудовые книжки ведутся на всех рабочих и служащих государственных, кооперативных и общественных предприятий, учреждений и организаций*, проработавших свыше 5 дней, в том числе на сезонных и временных работников, а также на нештатных работников при условии, если они подлежат государственному социальному страхованию.».

Відповідно до п.2.3. Інструкції №162 (далі мовою оригіналу): «Все записи в трудовой книжке о приеме на работу, переводе на другую постоянную работу или увольнении, а также о награждениях и поощрениях вносятся администрацией предприятия после издания приказа (распоряжения), но не позднее недельного срока, а при увольнении - в день увольнения и должны точно соответствовать тексту приказа (распоряжения).».

Згідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2. Інструкції №58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п.2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Пунктом 2.15 Інструкції №58 передбачено, що якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: "Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то", а у графі 4 проставляється підстава перейменування - наказ (розпорядження), його дата і номер.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

При цьому, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018р. у справі №490/12392/16-а та від 29.03.2019р. у справі №548/2056/16-а.

Згідно ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Окрім того, у трудовій книжці позивача міститься запис №4 від 09.11.1982 року про її звільнення у зв`язку з виїздом до місця служби чоловіка, що підтверджується копією трудової книжки позивача НОМЕР_3 від 30.07.1979 року, наявною у справі (а.с.11-12,64-72,124-132).

При зверненні до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії, позивач надала, зокрема, довідку №59 від 18.12.1985р., видану військовою частиною № НОМЕР_1 проте, що позивач у період з 12.11.1982 по 22.12.1985 знаходилась в ВНР за місцем служби чоловіка ОСОБА_2 у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , а також довідку (без номеру та дати видачі), виданою Міністерством оборони військовою частиною № НОМЕР_2 про те, що позивач у період з 05.02.1986 по 10.12.1986 знаходилась в КАССР м. Лахденпохья по місцю служби чоловіка ОСОБА_2 у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується змістом копій відповідних довідок та свідоцтва про шлюб від 23.01.1982р. (а.с.15,16,52,53,54,91,118).

Факт проходження чоловіком позивача ОСОБА_2 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 з листопада 1981 року по грудень 1985 року та у військовій частині НОМЕР_2 з лютого 1986 року по грудень 1986 року підтверджується копією військового квитка ОСОБА_2 НОМЕР_5 від 17.10.1979р., наявною у справі (а.с.47-48).

При цьому, наведені періоди не були зараховані пенсійним органом до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком, так як відповідно до п. 13 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637 період проживання дружин осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю, підтверджується довідками (додаток 4), виданими командирами (начальниками) військових частин, військово-навчальних (навчальних) закладів, підприємств, установ і організацій в порядку, що визначається Міноборони.

Статтею 44 Закону №1058 визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Відповідно до п.3.3 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846 (далі Порядок №22-1) передбачено, що орган, що призначає пенсію надає допомогу особам, що звертаються за призначенням пенсії, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Тобто, пенсійний орган, відповідно до своїх повноважень, зобов`язаний був надати позивачеві допомогу у витребуванні необхідних документів (зокрема, довідки про період проживання дружини осіб офіцерського складу, прапорщиків, мічманів і військовослужбовців надстрокової служби з чоловіками в місцевостях, де була відсутня можливість їх працевлаштування за спеціальністю), разом з тим, відмовивши у зарахуванні спірних періодів, при призначенні позивачеві пенсії за віком, відповідачами не було вчинено дій у межах наданих йому законом повноважень щодо надання позивачеві допомогу у витребуванні необхідних зазначених документів, таких доказів матеріали справи не містять, а відповідачами суду не надано, тому прийняття оспорюваного рішення є таким, що суперечить приписам Порядку №22-1.

Окрім того, судом враховується і те, що положення постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» почали діяти лише з 12.08.1993 року, а, відповідно, на момент надання позивачеві довідки №59 від 18.12.1985р. військової частини № НОМЕР_1 та довідки (без номеру та дати видачі) військової частини № НОМЕР_2 , розташованої в АДРЕСА_3 (яка існувала з 5 грудня 1936 року по 24 травня 1991 року), наведені військові частини не могли керуватися нормативно-правовим актом, який на той момент ще не існував.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем до пенсійного органу трудової книжки НОМЕР_3 від 30.07.1979 року, довідки №59 від 18.12.1985р., виданої військовою частиною № НОМЕР_1 та довідки без номера і дати реєстрації, виданої військовою частиною № НОМЕР_2 , які підтверджують факт роботи позивача та факт проживання позивача із чоловіком військовослужбовцем у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, за не зараховані періоди, а також і з урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні відсутніх для призначення пенсії документів, відповідачем-1 безпідставно було відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням наведених періодів.

У відповідності до вимог ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачами не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття відповідачем-1 рішення №10 від 27.05.2022р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачами жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем-1 рішення №10 від 27.05.2022р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, суд приходить до висновку, що відповідач-1, відмовивши у призначенні позивачеві пенсії за віком, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеним рішенням відповідача-1 №10 від 27.05.2022р. про відмову у призначенні позивачеві пенсії за віком, прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту шляхом визнання такого рішення протиправним та його скасування, у зв`язку з чим позовні вимоги позивача у наведеній частині підлягають задоволенню.

Також, слід зобов`язати відповідача-2 зарахувати позивачеві до загального страхового стажу періоди: з 12.11.1982р. по 22.12.1985р. та з 05.02.1986р. по 10.12.1986р. проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, на підставі довідки №59 від 18.12.1985р., виданої військовою частиною № НОМЕР_1 та довідки без номера і дати реєстрації, виданої військовою частиною № НОМЕР_2 , період з 29.12.1986р. по 05.07.2000р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , виданої 30.07.1979 року, а також і повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 20.05.2022р., враховуючи те, що судом встановлено протиправність рішення пенсійного органу щодо відмови у призначенні пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням до стажу позивача при обчисленні пенсії наведених періодів, та належним і ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, направлені на усунення порушеного права позивача виходячи із наданих повноважень адміністративного суду, встановлених ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, за приписами ст.245 вказаного Кодексу, встановлено, що у разі задоволення позову, суд може прийняти постанову про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

Окрім того, і за приписами ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права та відповідати наявним обставинам.

Також слід зазначити, що за приписами ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні від 08.11.2005р. (остаточне) у справі Кечко проти України зазначив, що якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

Також і у рішенні від 13.01.2011р. (остаточне) по справі Чуйкіна проти України констатував: 50. Суд нагадує, що процесуальні гарантії, викладені у статті 6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином стаття 6 Конвенції втілює право на суд, в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів ( див. рішення від 21 лютого 1975 року у справі Голдер проти Сполученого Королівства (Golder v. The United Kingdom),п.п.28-36, Series A №18). Крім того, порушення судового провадження саме по собі не задовольняє всіх вимог пункту 1 статті 6 Конвенції. Ціль Конвенції гарантувати права, які є практичними та ефективними, а не теоретичними або ілюзорними. Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом. Воно було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави дозволяла особі подати до суду цивільний позов без гарантії того, що справу буде вирішено остаточним рішенням в судовому провадженні. Для пункту 1 статті 6 Конвенції було б неможливо детально описувати процесуальні гарантії, які надаються сторонам у судовому процесі провадженні, яке є справедливим, публічним та швидким, не гарантувавши сторонам того, що їхні цивільні спори будуть остаточно вирішені.

Таким чином, з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання відповідача-2 зарахувати позивачеві до загального страхового стажу періоди: з 12.11.1982р. по 22.12.1985р. та з 05.02.1986р. по 10.12.1986р. проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, на підставі довідки №59 від 18.12.1985р., виданої військовою частиною № НОМЕР_1 та довідки без номера і дати реєстрації, виданої військовою частиною № НОМЕР_2 , період з 29.12.1986р. по 05.07.2000р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , виданої 30.07.1979 року, а також і повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 20.05.2022р., є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для задоволення позовних вимог позивача повністю.

При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ч.1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За таких обставин, підлягають стягненню солідарно за рахунок бюджетних асигнувань суб`єктів владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь позивача судові витрати позивача по сплаті судового збору понесені позивачем згідно квитанції №7 від 03.10.2022р. у розмірі 992 грн. 40 коп. (а.с.6,19а).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення №10 від 27.05.2022р., зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №10 від 27.05.2022р. про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) до загального страхового стажу періоди: з 12.11.1982р. по 22.12.1985р. та з 05.02.1986р. по 10.12.1986р. проживання дружини військовослужбовця (крім військовослужбовців строкової служби) з чоловіком у місцевостях, де не було можливості для її працевлаштування за спеціальністю, на підставі довідки №59 від 18.12.1985р., виданої військовою частиною № НОМЕР_1 та довідки без номера і дати реєстрації, виданої військовою частиною № НОМЕР_2 , період з 29.12.1986р. по 05.07.2000р. згідно записів трудової книжки НОМЕР_3 , виданої 30.07.1979 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 20.05.2022р. та прийняти обґрунтоване рішення по суті заяви з урахуванням висновків, викладених у цьому судовому рішенні, вимог пенсійного законодавства України та повноважень органів Пенсійного фонду України.

Стягнути солідарно за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (79016, м. Львів, вул. Метрополита Андрея, 10; ) та Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26; ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення відповідно до вимог статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду набирає законної сили у строки, визначені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя С.О. Конєва