Справа № 420/6901/22
Суддя: Лук'янчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/6901/22

Головуючий в 1 інстанції: Танцюра К.О. Дата і місце ухвалення: 09.09.2022р., м. Одеса
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого Лук`янчук О.В.

суддів Бітова А.І.

Ступакової І.Г.

при секретарі Аргіровій М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення про відмову в перетинанні державного кордону України, скасування заборони на в`їзд в Україну, -

В С Т А Н О В И Л А :
В травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 20.04.2022р., прийняте інспектором прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » майстром сержантом ОСОБА_2 стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 ;

- скасувати громадянину Грузії ОСОБА_1 заборону в`їзду в Україну терміном на 979 років до 01 січня 3000 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що починаючи з 1994-1995р.р. він постійно проживає на території України, у 2007 році отримав посвідку на постійне проживання на території України, зареєстрований фізичною особою-підприємцем, веде підприємницьку діяльність та сплачує до бюджету України податки, збори, обов`язкові платежі. Діти ОСОБА_3 є громадянами України та його утриманцями. В квітні 2022 року ОСОБА_3 виїхав за межі території України, однак при поверненні в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Рені» інспектором прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » майстром сержантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 20.04.2022р., обґрунтоване надходженням відповідного доручення правоохоронного органу. В закордонному паспорті позивача працівник ДПС зазначив строк заборони в`їзду в Україну терміном на 979 років до 01 січня 3000 року. Зазначені рішення та заборону в`їзду в Україну ОСОБА_1 вважає незаконними та зазначає, що будь-якого доручення правоохоронного органу йому не озвучено та не надано. Позивач стверджує, що інспектор прикордонної служби вийшов за межі наданих йому повноважень, оскільки такого роду рішення можуть бути прийняті лише керівником прикордонної служби. Іноземцю не було забезпечено доступ до правової допомоги та не надано перекладача з грузинської мови. До того ж, відповідачем порушено вимоги ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно якої рішення про заборону в`їзду приймається строком на три роки.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не повне з`ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, а також на не правильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення від 09.09.2022р. з ухваленням по справі нового судового рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В своїй скарзі апелянт зазначає, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що в порушення вимог пункту 6 Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну, затвердженого наказом МВС України від 14.05.2018р. №392, посадовими особами відповідача не забезпечено ОСОБА_1 перекладачем з грузинської мови, наслідком чого стало проставлення позивачем свого підпису на документах не розуміючи їх змісту.

Також, апелянт посилається на те, що наразі не зрозуміло, якими нормативно-правовими актами керувався працівник Державної прикордонної служби України при зазначенні в закордонному паспорті ОСОБА_1 строку заборони в`їзду в Україну терміном на 979 років до 01 січня 3000 року. При цьому, статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено можливість прийняття рішення про заборону в`їзду в Україну строком на три роки. Судом першої інстанції при вирішенні спору не враховано вказаної обставини.

Посилається апелянт і на те, що органом Державної прикордонної служби України при прийнятті спірного рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства не враховано прав дітей ОСОБА_1 , які перебувають на повному його утриманні. Крім того, позивач є інвалідом 2 групи та потребує сторонньої допомоги своєї сім`ї.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача та представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 20.04.2022р. інспектором прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » майстер сержантом ОСОБА_2 прийнято рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства, яким відмовлено у перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну громадянину Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль», а саме: на підставі доручення правоохоронного органу.

Того ж дня в паспортному документі іноземця проставлено відмітку про заборону в`їзду в Україну терміном 979 років до 01.01.3000р.

Не погоджуючись з правомірністю рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 20.04.2022р., а також із законністю встановлення заборони в`їзду в Україну терміном на 979 років ОСОБА_1 оскаржив їх в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачу правомірно відмовлено відповідачем в перетинанні державного кордону на в`їзд в Україну та заборонено в`їзд в Україну, оскільки рішенням Ради Національної безпеки і оборони України від 14.05.2021р., з урахуванням змін, внесених рішенням Ради Національної безпеки і оборони України від 05.10.2021р., ОСОБА_1 включено до переліку осіб, щодо яких безстроково застосовано персональні обмежувальні заходи, яке є обов`язковим до виконання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та відсутність підстав для їх задоволення виходячи з наступного.

Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009р. №1710-VI (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №1710-VI прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Закон України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003р. №661-IV визначає правові основи організації та діяльності Державної прикордонної служби України, її загальну структуру, чисельність, функції та повноваження.

Так, згідно ст.1 цього Закону, на Державну прикордонну службу України покладаються завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону та охорони суверенних прав України в її прилеглій зоні та виключній (морській) економічній зоні.

До основних функцій Державної прикордонної служби України належить здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів, а також виявлення і припинення випадків незаконного їх переміщення (абзац третій частини першої статті 2 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 10 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», органи охорони державного кордону безпосередньо виконують поставлені перед Державною прикордонною службою України завдання щодо забезпечення недоторканності державного кордону України.

Прикордонний загін є основною оперативно-службовою ланкою Державної прикордонної служби України, на яку покладаються охорона певної ділянки державного кордону самостійно чи у взаємодії з іншими органами охорони державного кордону та Морською охороною, забезпечення дотримання режиму державного кордону і прикордонного режиму, а також здійснення в установленому порядку прикордонного контролю і пропуску через державний кордон України та до тимчасово окупованої території і з неї осіб, транспортних засобів, вантажів.

У відповідності до п.6, п.8 ст.19 Закону України «Про Державну прикордонну службу України», на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладається: здійснення прикордонного контролю і пропуску в установленому порядку осіб, транспортних засобів, вантажів в разі наявності належно оформлених документів після проходження ними митного та за потреби інших видів контролю, а також реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в установленому порядку прибувають в Україну, та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду, а також здійснення фіксації біометричних даних іноземців та осіб без громадянства під час здійснення прикордонного контролю в пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду; запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних та уповноважених законом державних органів, у тому числі доручень митних органів щодо інформування митних органів про факт наміру перетинання державного кордону України особами, стосовно яких митними органами було виявлено порушення митних правил.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.

Відповідно до ч.3 ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль здійснюється щодо: 1) осіб, які перетинають державний кордон; 2) транспортних засобів, що перевозять через державний кордон осіб та вантажі; 3) вантажів, що переміщуються через державний кордон.

За приписами ч.4 ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль включає: 1) перевірку документів; 2) огляд осіб, транспортних засобів, вантажів; 3) виконання доручень правоохоронних органів України; 4) перевірку виконання іноземцями, особами без громадянства умов перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну, виїзду з України та транзитного проїзду територією України; 5) реєстрацію іноземців, осіб без громадянства та їх паспортних документів у пунктах пропуску через державний кордон; 6) перевірку автомобільних транспортних засобів з метою виявлення викрадених.

Відповідно до ч.5 ст.2 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль забезпечується шляхом: 1) установлення режиму в пунктах пропуску через державний кордон та здійснення контролю за його додержанням; 2) застосування технічних засобів прикордонного контролю, використання службових собак та інших тварин; 3) створення і використання баз даних про осіб, які перетнули державний кордон, вчинили правопорушення, яким не дозволяється в`їзд в Україну або яким тимчасово обмежено право виїзду з України, про недійсні, викрадені і втрачені паспортні документи, а також інших передбачених законом баз даних; 4) спостереження за транспортними засобами і в разі потреби їх супроводження; 5) здійснення адміністративно-правових, а також оперативно-розшукових заходів; 6) організації і забезпечення взаємодії з підприємствами, установами та організаціями, діяльність яких пов`язана з міжнародним сполученням; 7) координації дій контрольних органів і служб.

Згідно ч.ч. 1-4 ст.6 Закону України «Про прикордонний контроль» перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.

Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.

Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документам

Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.

Стаття 7 Закону України «Про прикордонний контроль» передбачає прикордонний контроль осіб. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.

У ході перевірки документів уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України використовують технічні засоби контролю для пошуку ознак підробки у документах, здійснюють пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України, а також за результатами оцінки ризиків проводять опитування осіб, які прямують через державний кордон.

Стаття 8 Закону України «Про прикордонний контроль» визначає умови перетинання державного кордону іноземцями та особами без громадянства у разі в`їзду в Україну

Так, згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль» уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України надають іноземцю, особі без громадянства дозвіл на перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну за умови:

1) наявності в нього дійсного паспортного документа;

2) відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну;

3) наявності в нього в`їзної візи, якщо інше не передбачено законодавством України;

4) підтвердження мети запланованого перебування;

5) наявності достатнього фінансового забезпечення на період запланованого перебування і для повернення до держави походження або транзиту до третьої держави або наявності в нього можливості отримати достатнє фінансове забезпечення в законний спосіб на території України - для громадянина держави, включеної до переліку держав, затвердженого Кабінетом Міністрів України, та особи без громадянства, яка постійно проживає у державі, включеній до такого переліку.

В силу вимог ч.2 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про прикордонний контроль» прикордонний контроль іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну здійснюється за процедурами контролю першої лінії, а у передбачених цим Законом випадках - також за процедурою контролю другої лінії.

Як визначено ч.2 ст.9 Закону України «Про прикордонний контроль» процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки:

1) паспортного документа з метою встановлення його дійсності, наявності відповідно до вимог законодавства посвідки на постійне проживання чи візи;

2) наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон;

3) відміток про перетинання державного кордону в паспортному документі іноземця або особи без громадянства.

Таким чином, під час здійснення прикордонного контролю уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України для надання іноземцю дозволу на перетинання державного кордону особою необхідно встановити факт відсутності щодо цієї особи рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну. Для цього здійснюється пошук необхідної інформації у базах даних Державної прикордонної служби України.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 05.06.2012р. №407, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.06.2012р. за №1083/21395, затверджено Інструкцію з організації і здійснення перевірки документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон (надалі - Інструкція №407).

Відповідно до пункту 1.2 Інструкції №407 терміни, що вживаються у цій Інструкції, мають такі значення:

перевірка документів - дослідження уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України паспортних та інших документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі;

поглиблена перевірка документів - дослідження паспортних та інших документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства, яка здійснюється з метою підтвердження або спростування ознак їх підробки (фальсифікації);

стандартна перевірка документів - дослідження паспортних та інших документів громадян України, іноземців та осіб без громадянства в обсязі, необхідному для визначення законних підстав для перетинання ними державного кордону.

Згідно п.2.4 Інструкції №407 початком здійснення стандартної перевірки документів вважається момент подання особою паспортного або іншого визначеного законодавством документа для перевірки прикордонному наряду «Перевірка документів».

У відповідності п.2.5 Інструкції №407 під час проведення стандартної перевірки документів прикордонний наряд «Перевірка документів» повинен, зокрема, здійснити пошук необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України (п.2.5.6).

Таким чином, з вищезазначеної норми права випливає, що на відповідного суб`єкта владних повноважень покладено безпосередній обов`язок щодо здійснення пошуку необхідної інформації у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України у випадку проведення стандартної перевірки документів.

Як вже було зазначено, відповідно до п.2 ч.2 ст. 9 Закону України «Про прикордонний контроль», процедура здійснення контролю першої лінії передбачає проведення перевірки: наявності чи відсутності у базах даних Державної прикордонної служби України інформації про заборону в`їзду в Україну та про доручення правоохоронних органів щодо осіб, які перетинають державний кордон.

Згідно п.6 Порядку дій уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України в разі виявлення в пунктах пропуску через державний кордон України та контрольних пунктах в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з неї осіб, стосовно яких надано доручення, та порядок взаємодії органів охорони державного кордону з уповноваженими державними органами, які надали доручення, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України 23.06.2017р. №535, перевірка наявності чи відсутності інформації за оперативними базами даних системи «Гарт-1» здійснюється уповноваженою службовою особою Держприкордонслужби, яка в установленому порядку призначена і несе службу в прикордонному наряді «Перевірка документів», з використанням автоматизованих робочих місць «Інспектор» (далі - АРМ «Інспектор») програмно-технічних комплексів автоматизації прикордонного контролю «Гарт-1/П» системи «Гарт-1» під час прикордонного контролю.

Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30.09.2008р. №810 затверджено Положення про інформаційно-телекомунікаційну систему прикордонного контролю «Гарт-1» Державної прикордонної служби України.

Згідно п.5 цього Положення, система «Гарт-1» створюється і використовується в інтересах розвідки, контррозвідувального забезпечення охорони державного кордону України, оперативно-розшукової діяльності, участі в боротьбі з організованою злочинністю та протидії незаконній міграції з метою своєчасного та достовірного інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності підрозділів та органів Державної прикордонної служби України для здійснення ними заходів із запобігання і недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, розшуку в пунктах пропуску через державний кордон осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань, посилення контролю за додержанням правил в`їзду, виїзду, перебування в Україні іноземців та осіб без громадянства, а також виконання інших завдань у правоохоронній сфері згідно із законодавством.

У відповідності п.6 цього Положення, функціями системи «Гарт-1» є, зокрема, автоматизація процесів перевірки відомостей про осіб, які перетинають державний кордон України, за базами даних осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, осіб, які переховуються від органів дізнання, слідства та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань, недійсних, викрадених і втрачених документів на право виїзду за кордон та іншими базами даних, що створюються та використовуються відповідно до законодавства.

Згідно п.7, п.8 Положення власником системи «Гарт-1» та інформації, що в ній обробляється, є Адміністрація Держприкордонслужби.

Користувачами системи «Гарт-1» є посадові та службові особи підрозділів і органів Державної прикордонної служби України, яким в установленому законодавством порядку надано право доступу до обробки інформації в цій системі.

З матеріалів справи судом встановлено, що під час здійснення прикордонного контролю 20.04.2022р. у пункті пропуску через державний кордон України для автомобільного сполучення «Рені» інспектором прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » майстром сержантом ОСОБА_2 було виконано вимоги п. 2.5 Інструкції №477, зокрема, здійснено пошук необхідної інформації про особу позивача у відповідних базах даних Державної прикордонної служби України.

За результатами пошуку спрацювала база даних системи «Гарт-1», згідно відомостей якої ОСОБА_1 заборонено в`їзд в Україну до 01.01.3000р. Доручення надане Радою Національної безпеки і оборони України.

Так, згідно рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 14.05.2021р., введеного в дію Указом Президента України від 21.05.2021р. №203/2021 «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) до фізичних осіб з Додатком 1. Серед фізичних осіб, до яких застосовуються обмежувальні заходи (санкції) за №623 визначено « ОСОБА_4 , народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець Грузії, громадянин Грузії» із строком застосування - безстроково.

Згідно п.13 виду обмежувального заходу, застосованого до позивача, до вказаної фізичної особи застосовано такий вид обмежувального заходу, як інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України).

Рішенням Ради Національної безпеки і оборони України від 05 жовтня 2021 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», введеного в дію Указом Президента України від 05 жовтня 2021 року №497/2021, підтримано подані Кабінетом Міністрів України пропозиції щодо внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) та внесено у Додаток 1 до рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», уведеного в дію Указом Президента України від 21 травня 2021 року №203, зміни згідно з додатком 6.

Згідно додатку 6 до рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 05 жовтня 2021 року «Про застосування та внесення змін до персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» внесено зміни до додатку 2 рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 14.05.2021р. викладено №623 позицію у наступній редакції «Берія Паата, народився 08 липня 1974 року, уродженець Грузії, громадянин Грузії».

Згідно ч.3 ст.5 Закону України «Про санкції» від 14 серпня 2014 року №1644-VII рішення щодо застосування, скасування та внесення змін до санкцій щодо окремих іноземних юридичних осіб, юридичних осіб, які знаходяться під контролем іноземної юридичної особи чи фізичної особи-нерезидента, іноземців, осіб без громадянства, а також суб`єктів, які здійснюють терористичну діяльність (персональні санкції), передбачених пунктами 1, 2-21, 23-25 частини першої статті 4 цього Закону, приймається Радою національної безпеки та оборони України та вводиться в дію указом Президента України. Відповідне рішення набирає чинності з моменту видання указу Президента України і є обов`язковим до виконання.

Таким чином, інспектором прикордонного контролю було встановлено, що іноземець не відповідає умовам в`їзду в Україну, а саме п.2 ч.1 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль» в частині відсутності щодо нього рішення уповноваженого державного органу України про заборону в`їзду в Україну.

В силу вимог ч.2 ст.8 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцям, особам без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам в`їзду в Україну, відмовляється у перетинанні державного кордону в порядку, встановленому статтею 14 цього Закону.

Так, відповідно до ст.14 Закону України «Про прикордонний контроль» іноземцю або особі без громадянства, які не відповідають одній чи кільком умовам перетинання державного кордону на в`їзд в Україну або на виїзд з України, зазначеним у частинах першій, третій статті 8 цього Закону, а також громадянину України, якому відмовлено у пропуску через державний кордон при виїзді з України у зв`язку з відсутністю документів, необхідних для в`їзду до держави прямування, транзиту, в передбачених законодавством випадках або у зв`язку з наявністю однієї з підстав для тимчасового обмеження його у праві виїзду за кордон, визначених статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», відмовляється у перетинанні державного кордону лише за обґрунтованим рішенням уповноваженої службової особи підрозділу охорони державного кордону із зазначенням причин відмови. Уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону. Таке рішення набирає чинності невідкладно. Рішення про відмову у перетинанні державного кордону оформляється у двох примірниках. Один примірник рішення про відмову у перетинанні державного кордону видається особі, яка підтверджує своїм підписом на кожному примірнику факт отримання такого рішення. У разі відмови особи підписати рішення про це складається акт.

Враховуючи, що рішенням Ради Національної безпеки і оборони України від 14.05.2021р., з урахуванням змін внесених рішенням Ради Національної безпеки і оборони України від 05.10.2021р., ОСОБА_1 включено до переліку осіб щодо яких безстроково застосовано персональні обмежувальні заходи, яке є обов`язковим до виконання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що приймаючи рішення про відмову громадянину Грузії в перетинанні державного кордону України від 20.04.2022р. відповідач діяв правомірно.

Приймаючи оскаржуване рішення відносно позивача відповідач діяв на виконання рішення РНБО України від 14.05.2021р., уведеного в дію Указом Президента України від 21.05.2021р. №203/2021 (зі змінами, внесеними рішенням РНБО від 05.10.2021р.), яке є чинним та у відповідності до вимог ст.10 Закону України «Про Раду національної безпеки і оборони України» є обов`язковими для відповідача до виконання.

На час розгляду даної справи у суду відсутні відомості щодо наявності спору про оскарження позивачем рішення РНБО України від 14.05.2021р., уведеного в дію Указом Президента України від 21.05.2021р. №203/2021 в частині, що стосується його - громадянина Грузії ОСОБА_1 , оскільки ухвалою Верховного Суду від 13.09.2022р. позовну заяву по справі №990/102/22 повернуто позивачу без розгляду.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на те, що повноваженнями на прийняття рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства наділений лише керівник прикордонної служби, оскільки ст. 14 Закону України «Про прикордонний контроль» чітко визначено, що відповідне рішення приймає уповноважена службова особа підрозділу охорони державного кордону, яка в подальшому про прийняте рішення доповідає начальнику органу охорони державного кордону.

Необґрунтованими, також, колегія суддів вважає посилання апелянта на те, що забороняючи ОСОБА_1 в`їзд в Україну до 01.01.3000р. відповідачем порушено вимоги ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», згідно якої рішення про заборону в`їзду приймається строком на три роки.

Колегія суддів зазначає, що проставляючи в паспортному документі позивача відмітку про заборону в`їзду в Україну інспектором прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » майстром сержантом ОСОБА_2 зазначено термін, вказаний в базі даних «Ризик» - до 01.01.3000р.

Тобто, в даному випадку рішення про заборону в`їзду в Україну не було прийнято органом охорони державного кордону в порядку ст.13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а прийнято в якості обмежувальних заходів (санкцій), в порядку Закону України «Про санкції», рішенням РНБО України від 14.05.2021р., уведеним в дію Указом Президента України від 21.05.2021р. №203/2021 (зі змінами, внесеними рішенням РНБО від 05.10.2021р.).

В апеляційній скарзі апелянт, серед іншого, посилається на те, що в порушення вимог пункту 6 Порядку проведення підрозділами органів охорони державного кордону Державної прикордонної служби України процедури здійснення контролю другої лінії іноземців та осіб без громадянства під час в`їзду в Україну, затвердженого наказом МВС України від 14.05.2018р. №392, посадовими особами відповідача не забезпечено ОСОБА_1 перекладачем з грузинської мови, наслідком чого стало проставлення позивачем свого підпису на документах не розуміючи їх змісту.

Колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на положення Порядку №392, оскільки прикордонний контроль позивача здійснювався за процедурами контролю першої лінії, а не другої.

Більше того, в пункті 7 спірного рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства від 20.04.2022р., зазначено, що воно прийняте інспектором прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_2 » майстром сержантом ОСОБА_2 стосовно громадянина Грузії ОСОБА_1 у присутності перекладача російської мови, якою володіє позивач.

Що ж до посилань апелянта на те, що органом Державної прикордонної служби України при прийнятті спірного рішення про відмову в перетинанні державного кордону України іноземцю або особі без громадянства не враховано прав дітей ОСОБА_1 , які перебувають на повному його утриманні, то колегія суддів також не приймає їх до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, діти позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є повнолітніми.

Відповідно до ст.1 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. для цілей цієї Конвенції дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше.

Згідно ч.1 ст.6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

А відтак, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання апелянта на норми законодавства, що стосуються правового статусу дитини.

До того ж, ні суду першої, а ні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надано належних доказів того, що його доньки перебувають на повному утриманні позивача.

Що ж до посилань апелянта на те, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи та потребує сторонньої допомоги своєї сім`ї, то колегія суддів враховує, що з наданої позивачем довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією №167265 від 23.03.2021р. вбачається, що інвалідність встановлена позивачу на строк до 01.04.2022р., тоді як спірне рішення про відмову в перетинанні державного кордону України прийнято відповідачем 20.04.2022р.

Більше того, зазначена обставина не визначена чинним законодавством такою, що підлягає обов`язковому врахуванню при вирішенні органом прикордонної служби питання про наявність/відсутність підстав для перетинання іноземцем державного кордону України.

На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, а тому підстав для задоволення скарги позивача та скасування рішення суду першої інстанції від 09.09.2022р. колегія суддів не вбачає.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 08 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: О.В. Лук`янчук

Суддя: А.І. Бітов

Суддя: І.Г. Ступакова