Справа № 640/10031/21
Суддя: Лічевецький Ігор Олександрович
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого судді - Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., при секретарі - Рейтаровській О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Світ інструменту Україна» до Київської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів,

ВСТАНОВИВ

ТОВ «Світ інструменту Україна» звернулося до суду з позовом, в якому просило суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості Київської міської митниці ДФС від 30 грудня 2020 року № UA100310/2020/000058/2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що при поданні митної декларації для підтвердження заявленої митної вартості товарів товариством було подано документи, що підтверджують складові митної вартості та правомірно застосовано основний метод визначення митної вартості товару за ціною договору, яка підтверджувалась документами, доданими до митної декларації. Підстави для застосування інших методів у відповідача були відсутні. Обґрунтованих причин, з яких відповідачем не було визнано заявлену позивачем митну вартість, оскаржуване рішення не містить.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Київська митниця звернулася з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі Київська митниця зазначає, що підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару, однак, документи, що залучалися безпосередньо до виконання договору транспортного експедирування, не надано.

Звертає увагу суду, що позивачем не надано митному органу документів щодо страхування товару декларантом, а також зазначає, що прас-лист не містить умов, достатніх будь-якому покупцю для здійснення замовлення.

Крім того, в апеляційній скарзі апелянт заявив клопотання про заміну сторони, а саме замінити Київську митницю Держмитслужби на процесуального правонаступника - Київську митницю, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України ().

Відповідно до частини першої статті 52 Кодексу адміністративного судочинства України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 30 вересня 2020 р. № 895 «Деякі питання територіальних органів Державної митної служби» (надалі - Постанова).

Наказом Держмитслужби від 19.10.2020 року № 460 «Про утворення територіальних органів Державної митної служби України як відокремлених підрозділів» утворено Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

В Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань здійснено реєстрацію Київської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України: ; місцезнаходження: 03124, м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, будинок 8-А.

Таким чином, Київська митниця як відокремлений підрозділ Державної митної служби України розпочала свою діяльність з 01.07.2021 року. В свою чергу, Київська митниця Держмитслужби перебуває в стані припинення, що також підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне замінити відповідача у справі Київську митницю Держмитслужби на Київську митницю як відокремлений підрозділ Державної митної служби України.

Від ТОВ «Світ інструменту Україна» до суду письмового відзиву не надходило, що не перешкоджає розгляду справи за наявний у ній матеріалами.

Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, уповноваженою особою позивача подано до Київської митниці Держмитслужби електронну митну декларацію від 28 жовтня 2020 року форми МД-2 № UA100310/2020/681806 щодо митного оформлення 76 позицій товарів.

Товар, який підлягав митному оформленню було придбано позивачем, відповідно до Контракту №CH-MIU/137/011219 від 01 грудня 2019 року, укладеного між ТОВ «Світ Інструменту Україна» (Покупець) та компанією «MATRIZE Handels-GmbH» (Китай) (Продавець).

На підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товарів, позивачем були надані: копію контракту від 01 грудня 2019 року № CHN-MIU/137/011219; специфікацію до контракту від 02 листопада 2020 року № 20-1023-К137, комерційний інвойс від 02 листопада 2020 року № 20-1023-К137, договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 01 липня 2018 року № КН 108FS, укладений між ДП «Кюне і Нагель» та ТОВ «Світ інструменту Україна», довідку про вартість перевезення до митного кордону України від 28 грудня 2020 року б/н, видану ДП «Кюне і Нагель», відповідно до якої вартість морського перевезення контейнеру за коносаментом № 4359-0177-010.033 становить 70 455,04 грн., коносамент № 4359-0177-010.033.

Вартість перевезення за коносаментом № 4359-0177-010.033 у сумі 70 455,04 грн. підтверджується також наявним в матеріалах справи рахунком на оплату від 28 грудня 2020 року № 12024812.

Київською митницею Держмитслужби за поданою митною декларацією прийнято рішення про коригування митної вартості від 30.12.2020 року №UA100310/2020/000058/2.

Не погоджуючись з рішенням про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справлянням митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України, Податкового кодексу України та інших законів України з питань оподаткування.

Частиною 1 статті 318 Митного кодексу України передбачено, що усі товари, транспортні засоби комерційного призначення, які переміщуються через митний кордон України, підлягають митному контролю.

Нормами частини першої статті 246 Митного кодексу України визначено, що метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

За змістом частини першої статті 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

Частиною першою статті 264 Митного кодексу України передбачено, що митна декларація реєструється та приймається органом доходів і зборів у порядку, що визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Статтею 49 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 50 Митного кодексу України, відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

За правилами частин першої, другої статті 51 Митного кодексу України, митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 52 Митного кодексу України, декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.

Частиною другою статті 54 Митного кодексу України встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Нормами частини другої статті 53 Митного кодексу України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Положеннями частини третьої статті 53 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

За приписами частини п`ятої статті 53 Митного кодексу України, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Згідно з частиною шостою статті 54 Митного кодексу України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

Частиною першою статті 55 Митного кодексу України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Відповідно до частин 1-3 статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи, Київською митницею Держмитслужби за поданою митною декларацією прийнято рішення про коригування митної вартості від 30 грудня 2020 року №UA100310/2020/000058/2.

Приймаючи рішення про коригування митної вартості товарів, заявлених до митного контролю та митного оформлення товарів, контролюючий орган виходив з того, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору, у зв`язку з тим, що документи, які подані декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товару не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Так у оскаржуваному рішенні зазначено, що за результатами опрацювання документів поданих разом з митною декларацією встановлено, що декларантом до митного оформлення не надано всіх необхідних документів, які підтверджують митну вартість товарів та документи не містять достовірних та об`єктивних відомостей, які б підтверджували числові значення складових митної вартості, зокрема у графі 20 митної декларації до інвойсу № 20-1023-К137 від 02.11.2020 року та контракту № CHN-MIU/137/011219 від 01.12. 2019 року задекларовано умови поставки FOB - NINGBO (Китай). Відповідно до положень Інкотермс-2010, при умовах поставки FOB, продавець повинен доставити товар до порту призначення і завантажити його на судно. В той же час згідно даних, зазначених в коносаменті від 05.11.2020 №4359-0177-010.33 перевізником товару є «Blue Anchor Line». Тобто відбулось залучення третіх осіб. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватись з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Однак документи, які видані суб`єктами господарювання, що залучалися безпосередньо до виконання договору транспортного експедирування не надавались. Також рахунок на оплату транспортно-експедиційних послуг від містить відомості щодо вартості фрахту без переліку додаткових витрат, які понесені під час транспортування та які можуть включатися до митної вартості товару.

Колегія суддів вважає необґрунтованими наведені вище доводи митного органу оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, позивачем на підтвердження транспортних витрат було надано відповідачу договір на транспортно-експедиторське обслуговування від 01 липня 2018 року № КН 108FS, укладений між ТОВ «Кюне і Нагель» та позивачем, довідку про вартість перевезення до митного кордону України від 28 грудня 2020 року б/н, видану Товариством з обмеженою відповідальністю «Кюне і Нагель», відповідно до якої вартість морського перевезення контейнеру за коносаментом № 4359-0177-010.033 становить 70 455,04 грн. Також, як зазначає позивач, вартість перевезення за коносаментом № 4359-0177-010.033 у сумі 70 455, 04 грн. підтверджується рахунком на оплату від 28 грудня 2020 року № 12024812, згідно з яким вартість морського перевезення вантажу складає 70 455,04 грн.

Умови договору про надання транспортно-експедиторських послуг від 01 липня 2018 року № КН 108FS, який укладений між ТОВ «Світ Інструменту Україна» та ТОВ «Кюне і Нагель» не містять заборон щодо залучення третіх осіб до його виконання.

Також у оскаржуваному рішенні митний орган зазначив, що декларантом не надано відомостей щодо чисельних значень складових митної вартості, а саме витрат на страхування вантажу. Пунктом 10.1 контракту № CHN-MIU/137/011219 від 01 грудня 2019 року передбачено: «покупець здійснює страхування кожної партії товару, скерованої згідно замовленню, на свій власний розсуд та за свій рахунок», однак до митного оформлення страхового полісу декларантом не надано.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 18 Закону України «Про страхування» факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Відповідно до п. 8 частини другої статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Правилами Інкотермс не передбачено зобов`язання покупця щодо страхування товару, а митним законодавством передбачено, що страхові документи подаються у випадку, якщо здійснювалось страхування.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що умовами контракту № CHN-MIU/137/011219 від 01 грудня 2019 року передбачено, що здійснення страхування відбувається на розсуд позивача як покупця, тобто є правом, а не обов`язком.

В даному випадку позивачем страхування товару не здійснювалось і про вказану обставину було повідомлено митному органу при декларуванні шляхом подання довідки ТОВ «Кюне і Нагель» про вартість перевезення до митного кордону України від 28.12.2020 року б/н.

Таким чином, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки страхування товару не здійснювалось, і позивачем було зазначено про це у довідці про вартість перевезення, у ТОВ «Світ інструменту Україна» був відсутній обов`язок надавати страхові документи під час митного оформлення.

Щодо доводів апелянта про те, що прайс-лист не містить умов, достатніх для здійснення замовлення, а саме: телефонів та інтернет адреси для швидкого зв`язку, об`єму мінімальної партії товару, умов оплати та можливих знижок, термінів поставки,колегія суддів зазначає наступне.

Прейскурант (прайс-лист) - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на правову позицію Верховного Суду викладену у постанові від 22.12.2020 у справі №420/2850/19 зокрема те, що «прайс-лист не є обов`язковим документом, що передбачений ч. 2 ст. 53 МК України, який має подати декларант під час митного оформлення товару, та не є документом, що підтверджує вартість імпортованого товару, оскільки здійснення оплати за придбаний товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями та інвойсом. Прайс-лист - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який безпосередньо адресований покупцю, та є лише пропозицією щодо вартості товару, а його конкретна ціна, порядок її сплати визначаються сторонами та обумовлюються відповідним інвойсом».

Прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 815/2443/18).

Отже суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги доводи відповідача щодо дефектів прайс-листа позивача, оскільки такий не підтверджує митну вартість товару, зважаючи на те, що здійснення оплати за придбаний товар підтверджується відповідними платіжними дорученнями та інвойсом, який у даному випадку був наданий відповідачу.

Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.

Колегія суддів вважає, що ТОВ «Світ інструменту Україна» надало митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, згідно з переліком, визначеним частиною другою статті 53 Митного кодексу України, які ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, які підтверджують заявлену митну вартість товару.

Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ТОВ «Світ інструменту Україна» та наявність правових підстав для їх задоволення.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

При цьому, митний орган не навів доказів того, що документи подані декларантом є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, невідповідності обраного позивачем методу визначення митної вартості товару.

З огляду на викладене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.

За правилами статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ

Замінити у порядку процесуального правонаступництва Київську митницю Держмитслужби на Київську митницю.

Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 31 січня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя І.О.Лічевецький

суддя В.П.Мельничук

суддя О.М.Оксененко