Справа № 120/9523/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про повернення позовної заяви

м. Вінниця

08 грудня 2022 р. Справа № 120/9523/22

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Маслоід Олена Степанівна, розглянувши матеріали позовної заяви:

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Командира Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 )

про: визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувають матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Командира Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У відповідності до ст. 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою від 21.11.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві 10-денний строк, з моменту отримання ухвали, для усунення недоліків.

01.12.2022 року за вх. № 57837/22 позивачем через підсистему "Електронний суд" подано заяву про поновлення строку звернення до суду. Вказана заява обґрунтована тим, що, на думку позивача, він не проходив військову службу, адже не був призваним по мобілізації, а є добровольцем сил територіальної оборони Збройних Сил України. Крім того, позивач зазначає, що наказ відповідача № 9 від 30.03.2022 року не був предметом розгляду адміністративної справи № 120/3453/22 і про нього позивач дізнався лише 31.10.2022 року з опосередкованих джерел. Водночас, як зауважує позивач, судом в ході розгляду справи № 120/3453/22 у відповідача витребовувались усі документи, пов`язані з прийняттям та звільненням позивача зі служби, однак відповідачем так і не було надано вищевказаного наказу, що, на переконання позивача, свідчить про фізичну відсутність такого наказу у відповідача станом на момент надання до суду відповідних документів. Також позивач відмовляється від помилкового визнання ним у позовній заяві по справі № 120/3453/22 обставин про вручення йому наказу №59 від 30.03.2022 року. З огляду на викладене позивач просить суд поновити строк звернення до суду з даним позовом.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Згідно ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Так, на переконання позивача, оскільки він є добровольцем сил територіальної оборони Збройних Сил України, то не має статусу "військовослужбовця" і не відбував військову службу.

В контексті даних тверджень, суд звертає увагу на п. 1 ч.1 ст.1 Закону України "Про основи національного спротиву" № 1702-IX (далі - Закон №1702), яким визначено, що доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Відповідно до п. 15 ч.1 ст. 1 Закону №1702 Сили територіальної оборони Збройних Сил України - окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони.

Вінницьким окружним адміністративним судом в межах розгляду справи № 120/3453/22 встановлено, що позивача 24.02.2022 року з метою проходження військової служби було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , яка є кадрованим формуванням військ територіальної оборони України у Вінницькій області. Бригада перебуває у складі оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно з ч. 4 с. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд критично оцінює доводи позивача стосовно того, що він не відбував військову службу, адже обставина щодо проходження позивачем саме військової служби встановлена в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/3453/22 від 01.07.2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду.

Відтак, суд зауважує, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу").

Таки чином, військова служба як державна служба особливого характеру є публічною службою, а для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби законодавець, виходячи з приписів ч. 5 ст. 122 КАС України встановив місячний строк звернення до адміністративного суду.

Позивачем в позовній заяві, серед інших, заявлено вимогу про визнання протиправною та незаконною бездіяльність командира військової частини НОМЕР_1 щодо не доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 по особовому складу від 30.03.2022 № 9 до відома громадянина ОСОБА_1 , а також визнати цю бездіяльність такою, що не відповідає вимогам норм ст. 57 Конституції України (254к/96-ВР) в редакції від 28 червня 1996 року, приписам «Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008 (зі змінами) та «Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України», затвердженої Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170.

Так, позивач вказує, що дізнався про наказ № 9 від 30.03.2022 року лише 31.10.2022 року з опосередкованих джерел.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

У постанові від 17.09.2020 року по справі № 640/12324/19 Верховний Суд зазначив, що причина пропуску строку звернення до суду із адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 року по справі №806/2321/16.

В межах обставин даної адміністративної справи, суд зазначає, що відповідно до наказів відповідача, долучених до позовної заяви, зокрема, наказу №1 від 24.02.2022 року, позивача зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та встановлено посадовий окладу 2730 грн. на місяць, а також визначено виплачувати основні та додаткові види грошового забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (про стройовій частині) від 30.03.2022 року позивача з 30.03.2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Крім цього, позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду власне зазначає, що 30.03.2022 року о 21:30 годині йому була надана інформація у письмовій формі щодо його звільнення.

Отже, аналізуючи в сукупності наведені обставини, суд доходить до висновку, що позивач дізнався про порушення своїх прав 30.03.2022 року, адже на той час йому вже був відомий факт звільнення зі служби, а також після виключення позивача зі списків військової частин НОМЕР_1 позивачеві не виплачувалось грошове та не надавалось речове забезпечення, що є наслідком прийняття відповідачем вищевказаного наказу від 30.03.2022 року.

Суд також звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19, відповідно до якої триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Отже, суд визнає необґрунтованими доводи позивача про те, що, оскільки наказ відповідача № 9 від 30.03.2022 року не був предметом розгляду адміністративної справи № 120/3453/22, то про нього позивач дізнався лише 31.10.2022 року з опосередкованих джерел.

Також суд не приймає до увагу посилання позивача на те, що судом в ході розгляду справи № 120/3453/22 у відповідача витребовувались усі документи, пов`язані з прийняттям та звільненням позивача зі служби, однак відповідачем так і не було надано вищевказаного наказу, що, на переконання позивача, свідчить про фізичну відсутність такого наказу у відповідача станом на момент надання до суду відповідних документів.

Суд зазначає, що фізична відсутність зазначеного наказу є лише припущенням позивача, яке не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

З наведених обставин, суд доходить до висновку, що, наведені в заяві про поновлення строку звернення до суду, причини пропуску зазначеного строку є необґрунтованими та неповажними, а тому відсутні підстави для її задоволення.

Суд зазначає, що наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст. 123 КАС України, згідно із частинами першою, другою якої у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Положення ч. 2 ст. 123 КАС України кореспондують приписам п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України, якими передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених ч. 2 ст. 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 169 КАС України про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу.

При чому, повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Керуючись ст. 120, 122, 123, 160, 161, 169, 171, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Командира Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Маслоід Олена Степанівна