Справа № 154/2815/22
Суддя: Кусік І. В.
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Володимир

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кусік І.В.

за участю:

секретаря судового засідання Баскакової К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Волинській області про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, який мотивував тим, що працівником поліції на блокпосту біля м. Володимир 27.08.2022 року було винесено постанову серії БАВ № 622772 про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення за ст. 126 ч.4 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 3400 грн.

Вказану постанову ОСОБА_1 вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню з наступних підстав. Так, 27.08.2022 року позивач рухався у автомобілі в напрямку м. Луцьк, в с. Фалемичі на блокпосту був зупинений працівником поліції для перевірки водійського посвідчення та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Під час перевірки він виявив, що залишив документи в іншому авто, про що повідомив поліцейському, просив почекати 5-10 хвилин, поки дружина їх підвезе. Поліцейський таке прохання проігнорував. Крім того, штраф у розмірі 3400 грн. передбачений ч.2 ст. 126 КУпАП, а саме: за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передала керування транспортним засобом особі, яка не має права керування, що теж не відповідає дійсності, бо поліцейський перевірив дані позивача через службову електронну базу і достовірно знав і бачив електронне посвідчення водія ОСОБА_1 з фотографією та відповідними категоріями «В1», «В», «С1» та «С». Так, у ситуації, яка склалася, поліцейський мав винести постанову за ч.1 ст. 126 КУпАП, а саме: керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством.

Також поліцейським були порушені права позивача, визначені ст. 268 КУпАП, в тому числі й на право користуватися юридичною допомогою, так як постанову винесено у вихідний день суботу; ознайомитися з матеріалами справи або надати пояснення. Також працівником поліції порушено вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року.

Враховуючи вищевикладене, позивач просив суд: визнати протиправною та скасувати постанову серії БАВ № 622772 від 27.08.2022 року, винесену поліцейським про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.126 ч.4 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.; провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити; стягнути з відповідачів на свою користь понесені судові витрати у розмірі 992,40 грн. сплаченого судового збору.

Представник позивача Соколов М.В. надав суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника, наголосив, що доводи відповідача викладені у відзиві не є правдивими, так як позивача дійсно позбавляли права керування транспортними засобами на 6 місяців, вказане покарання ОСОБА_1 відбув, повторно пройшов медкомісію та перездав у м. Нововолинськ правила дорожнього руху, де йому права й повернули. Крім того, постанова поліцейським винесена за ч. 4 ст. 126 КУпАП, а штраф виписано в сумі 3400 грн. за ч. 2 ст. 126 КУпАП, а фактично поліцейський мав винести постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. З урахуванням вказаного просив скасувати оспорювань постанову та закрити провадження у вказаній справі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав відзив, яким просив відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі. Вказав, що викладене в позові не відповідає дійсності, оскільки 27.08.2022 року близько 10.15 год. позивача було зупинено працівником поліції для перевірки водійського посвідчення та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Відповідно до автоматизованої бази даних ІТС ІПНП ОСОБА_1 видано посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 05.05.2018 року Однак, відповідно до постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/13228/19 від 11.11.2019 року його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді 6 місяців позбавлення права керування транспортними засобами. ОСОБА_1 не було здійснено успішного складення в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС теоретичного і практичного іспиту для отримання права керування транспортним засобом відповідної категорії, про що свідчить термін дії посвідчення водія (з 05.05.2018 року). Тобто фактично він не поновив право на керування транспортними засобами у встановленому законодавством порядку. Після встановлення особи порушника було розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення, заслухано усі пояснення та роз`яснено його права, відповідно до ст. 63 Конституції України, ст. 268, 289 КУпАП, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у протоколі. З урахуванням вищевикладеного, представник відповідача вважає, що після всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин вчиненого правопорушення, з урахуванням усних та письмових пояснень правопорушника поліцейським було винесено оспорювану постанову.

З урахуванням положень ст. 205 КАС України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Процесуальні дії у справі:

05 жовтня 2022 року ухвалою Володимир-Волинського міського суду Волинської області було відкрито провадження у вказаній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом встановлено наступне:

З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог ст. 245 КУпАП відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатацію транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283, 284 КУпАП. В ній, зокрема, необхідно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Виходячи із системного аналізу ст. 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративного правопорушення. Отже, викладені в постанові по справі про адміністративне правопорушення обставини повинні чітко та однозначно свідчити про повноту та об`єктивність встановлених обставин справи та її розгляду, а також відображати конкретний склад адміністративного правопорушення, підтверджений відповідними доказами.

З`ясувавши всі обставини справи, врахувавши позицію сторін, дослідивши надані докази, надавши оцінку всім аргументам учасників справи, суд дійшов висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до постановипро накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАВ № 622722 від 27.08.2022 року, ОСОБА_1 керував автомобілем «Фольксваген Пассат», не мав при собі посвідчення… (далі не розбірливо), чим порушив п.2.1, 2.4 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП. За вчинене правопорушення до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн.

Суд звертає свою увагу на те, що у наданій позивачем постанові серії БАВ № 622722 від 27.08.2022 року склад адміністративного правопорушення не є читабельним та зрозумілим.

Статтею 126 ч.4 КУпАП визначена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.

Пунктом 2.1 ПДР України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України

від 10 жовтня 2001 р. № 1306, визначено перелік документів, які водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, підпунктами вказаного пункту визначений їх перелік, а пунктом 2.4 ПДР України визначені дії водія при зупинці його поліцейським, підпунктами вказаного пункту визначений їх перелік.

Положеннями ст. 283 КУпАП визначено, що постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити, в тому числі, зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; розмір штрафу та порядок його сплати.

Таки чином, всупереч вимогам ст. 283 КУпАП, оспорювана постанова не містить зазначення нормативного акту, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, оскільки п.2.1 та п. 2.4 ПДР України є загальними, а підпунктів, які саме порушив ОСОБА_1 не зазначено.

Як вбачається з оспорюваної ОСОБА_1 постанови, останнього було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП, при цьому, в запереченні до позову представник відповідача вказує на порушення позивачем ч.2 ст. 126 КУпАП.

При цьому, постановою серії БАВ № 622772 на позивача накладено штраф у розмірі 3400 грн, хоча санкція ч.4 ст. 126 КУпАП (за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами) передбачає покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Натомість, штраф у розмірі, який визначено в постанові, передбачено за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом). Таким чином взагалі не є зрозумілим за якою частиною (ч.2 чи ч.4) ст. 126 КУпАП ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності оспорюваною постановою.

Суд не приймає позицію представника відповідача щодо того, що ОСОБА_1 станом на час його зупинки працівником поліції та винесення оспорюваної постанови був особою, яка була позбавлена права керування транспортними засобами (постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області № 369/13228/19 від 11.11.2019 року), оскільки згідно вказаної постанови ОСОБА_1 було позбавлено права керування транспортними засобами строком на 6 місяців, тобто до 11.04.2022 року.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен надати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Інших доказів, окрім постанови про притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні ст.251 КУпАП, які б свідчили про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, винність у його вчиненні, суду не надано.

Таким чином, всупереч положенням ст. 77 ч.2 КАС України, відповідач не навів належних доказів на підтвердження правомірності свого рішення при накладенні на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, не надав суду жодних доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення та не виконав обов`язку щодо доведення обґрунтованості притягнення його до адміністративної відповідальності.

Статтею 286 ч. 3 КАС України встановлено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності. Так, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Перевіривши законність рішення та дій відповідача, як суб`єкта владних повноважень, зважаючи на те, що ОСОБА_1 порушив 2.1, 2.4 (без зазначення підпунктів) ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 126 КУпАП чи ч.2 ст. 126 КУпАП (як вказано в запереченні), не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, при цьому, оспорювана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, вказаний факт відповідачем жодним чином не спростовано, суд дійшов висновку, що дії працівника поліції при винесенні постанови серії БАВ № 622772 не свідчать про чітку та повноту об`єктивність встановлених обставин справи, а складена за результатами розгляду адміністративної справи постанова не відображає конкретний склад адміністративного правопорушення, підтвердженого відповідними доказами, а отак вимоги позивача, в силу вимог ст. 286 ч. 3 КАС України, підлягають задоволенню в частині скасування спірної постанови та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.

Розглядаючи вимогу позивача про стягнення з відповідача суми сплаченого судового збору в сумі 992,40 грн., суд керується наступним.

Постановою від 18 березня 2020 року по справі № 543/775/17 Велика Палата Верховного Суду в контексті застосування норм процесуального права зазначила, що у справах щодо оскарження постанов про адміністративне правопорушення у розумінні положень статей 287, 288 КУпАП, як і в інших справах, які розглядаються судом у порядку позовного провадження, слід застосовувати статті 2-5 Закону N 3674-VI, які пільг за подання позовної заяви, відповідних скарг у цих правовідносинах не передбачають. Разом з тим, з огляду на необхідність однакового підходу у визначенні розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, він складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 496,20 грн.

Відповідно до вимог ст. 139 ч.1 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 496,20 грн,

Положеннями ст. 7 ч.1 п.1, ч.2 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI від 8 липня 2011 року визначено, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Таким чином, позивачу підлягає повернення судового збору в розмірі переплаченої суми, що складає 496,20 грн.

На підставі викладеного, з урахуванням ст. 2, 72, 90, 205, 242-246, 250, 286 КАС України, ст. 23, 121ч.1, 126 ч.1, 245, 251, 252, 280, 283, 284 КУпАП, п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки руху та експлуатацію транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п. 22.4 та 2.1 ПДР України Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, суд,

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління національної поліції у Волинській області (, вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, 43025) про скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення- задовольнити повністю.

Скасувати постанову серії БАВ № 622772 від 27.08.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.126 ч.4 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 грн.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 496,20 грн сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 надлишково сплачений, згідно квитанції АТ «Банк ТРАСТ-КАПІТАЛ» № 8374-6408-2296-6209 від 05.09.2022 року, судовий збір в сумі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом 10 днів з дня його проголошення через Володимир-Волинський міський суд Волинської області.

Повне рішення суду складено 28 листопада 2022 року.

Суддя Ірина КУСІК