Справа № 420/13430/22
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
__________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/13430/22

Головуючий І інстанції: Скупінська О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Косцової І.П., Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року (м.Одеса, дата складання повного тексту судового рішення - 28.09.2022р.) про відмову у відкритті провадження за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
28.09.2022р. ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність (дії) Військової частини НОМЕР_2 щодо не донарахування та недоплати йому індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у період з 19.08.2017р. по 28.02.2018р. із застосуванням базового місяця - січень 2008р.;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату належної йому індексації грошового забезпечення під час проходження військової служби у період з 19.08.2017р. по 28.02.2018р. із застосуванням базового місяця - січень 2008р.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у період проходження позивачем військової служби, нарахування грошового забезпечення відповідачем здійснювалося не в повному обсязі, а саме у період з 19.08.2017р. по 28.02.2018р. йому не в повному розмірі нараховувалася та виплачувалася індексація грошового забезпечення, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. На виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.01.2022р. (справа №420/21279/21), відповідачем безпідставно було виплачено позивачу індексацію грошового забезпечення у розмірі - 1035,96 грн. із визначенням базового місяця для її розрахунку - січень 2016р., що, на переконання позивача, не відповідає чинному законодавству.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року у відкритті провадження в адміністративній справі №420/13430/22 - відмовлено на підставі п.2 ч.1 ст.170 КАС України.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, позивач 18.10.2022р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28.09.2022р. та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті.

Так, апелянт вказує на те, що предметом спору у справі №420/21279/21 було саме відновлення його порушеного права на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення, при цьому суд під час розгляду справи не досліджував питання розрахунку індексації грошового забезпечення, так як вказане питання не було предметом позову. На виконання рішення суду, що набрало законної сили, відповідач провів розрахунок індексації грошового забезпечення та виплатив грошові кошти у сумі - 1035,96 грн. Питання ж про те, який базовий місяць буде використаний відповідачем при нарахуванні індексації у цій справі не ставилось, а відповідачем на час подання адміністративного позову у справі №420/21279/21 не вчинялось будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації позивача грошового забезпечення.

Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою позивача та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження.

01.11.2022р. матеріали справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

11.11.2022р. до суду апеляційної інстанції надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач заперечував щодо її задоволення, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів та просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Згідно з ч.1 ст.308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.311 та ч.1 ст.312 КАС України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів доходь висновку про наявність усіх належних підстав для її задоволення.

Як передбачено п.6 ч.1 ст.171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або ж відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

У той же час, п.2 ч.1 ст.170 КАС України регламентовано те, що суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Положення зазначеної норми передбачають чіткий перелік умов, за яких суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що, у даному випадку, позивач не погоджується з діями Військової частини НОМЕР_1 , вчиненими на виконання рішення суду від 28.09.2022р. у справі №420/21279/21, щодо нарахування та виплати на його користь індексації грошового забезпечення за період з 19.08.2017р. по 28.02.2018р. без застосування базового місяця - січень 2008р., зазначаючи саме про помилковість здійснення розрахунку, внаслідок чого вважає розмір виплаченого грошового забезпечення - заниженим. Тому, не погоджуючись із таким діями, позивач повинен був звернутися до суду із заявою в порядку ст.383 КАС України у межах справи №420/21279/21, а не з новим адміністративним позовом.

Разом із тим, судова колегія вважає наведений висновок суду 1-ї інстанції необґрунтованим, безпідставним та передчасним, з огляду на наступне.

Так, як відомо, завданням адміністративного судочинства, відповідно до приписів ч.1 ст.2 КАС України, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як передбачено у ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

А як визначено нормами ч.ч.2,3 ст.14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Як передбачено ст.370 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У відповідності до вимог ч.1 ст.383 КАС України, особа - позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

А згідно із ч.6 ст.383 КАС України, за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому ст.249 цього Кодексу.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм діючого законодавства свідчить про те, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у т.ч., приписами ст.383 КАС України, має на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами його застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень або дій суб`єкта владних повноважень, пов`язаних із невиконанням судового рішення у відповідній справі, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Так, наявність у КАС України спеціальних положень, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання адміністративного позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється у порядку, передбаченому КАС України (ст.383 КАС України), який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Невиконання судового рішення не може бути самостійним предметом окремого судового провадження.

Таким чином, як вірно зазначив суд 1-ї інстанції, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. Даний порядок оскарження дій суб`єкта владних повноважень, вчинених на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на ч.5 ст.383 КАС України, відповідно до якої, розгляд такої заяви здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права вже була висловлена Верховним Судом у постанові від 20.02.2019р. у справі №806/2143/15 та від 21.12.2020р. у справі №440/1810/19.

Так, як встановлено з матеріалів справи, позивач - ОСОБА_1 у період з 19.08.2017р. по 18.09.2020р. проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .

07.10.2021р. позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою у якій, зокрема, просив надати довідку про усі виплати йому індексації грошового забезпечення з моменту зарахування до списків Військової частини по день виключення зі списків особового складу Військової частини.

Однак, як свідчать матеріали справи, відповідач своїм листом від 21.10.2021р. №2640 повідомив позивача про нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення в інших, ніж просив позивач, розмірах, зазначивши при цьому, що у зв`язку із тим, що величина індексу споживчих цін у квітні серпні 2018р. не перевищувала поріг індексації в розмірі 103%, індексація грошового забезпечення за цей період не проводилася. Право на виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовців настало у грудні 2018р.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації суми грошового забезпечення у період з 19.08.2017р. по 18.09.2020р., позивач і звернувся з до суду із даним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, 12.01.2022р. Одеський окружний адміністративний суд своїм рішенням (справа №420/21279/21) визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати індексації суми грошового забезпечення позивачу у період з 19.08.2017р. по 18.09.2020р. та зобов`язав відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача суму індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 19.08.2017р. по 18.09.2020р.

Що ж стосується питання стягнення з відповідача невиплаченої індексації грошового забезпечення, то суд першої інстанції зазначив, що стягненню підлягає виключно лише конкретно визначена сума, а нарахування індексації є виключною компетенцією Військової частини НОМЕР_1 (дискреційні повноваження).

Вказане вище рішення суду набрало законної сили 07.06.2022р.

Так, як видно з матеріалів справи, на виконання цього рішення Одеського окружного адміністративного суду від 12.01.2022р. у справі №420/21279/21 відповідачем було здійснено виплату позивачу індексації грошового забезпечення у сумі - 1035,96 грн.

Тобто, на переконання колегії суддів, Військовою частиною НОМЕР_1 судове рішення у справі №420/21279/21 фактично було виконано у повному обсязі, що не заперечується сторонами у справі.

Варто зазначити про те, що неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду в тотожній справі, що набрало законної сили, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Після набрання рішенням законної сили сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ті ж позовні вимоги й з тих же підстав.

Позови вважаються тотожними лише тоді, коли в них співпадають сторони, предмет, а також підстави, тобто коли дані позови повністю збігаються за складом учасників процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.

У випадку зміни хоча б одного з цих елементів позови вважаються не тотожними.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. Вказана вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під адміністративну юрисдикцію.

Підстави адміністративного позову - це фактичні та юридичні обставини публічно-правового спору, які обґрунтовують можливість подання такого позову, це факти, які відповідно до норм матеріального права вказують на наявність (відсутність) між позивачем та відповідачем спірних правовідносин.

Відтак, для встановлення тотожності підстав позову визначальне значення має коло обставин та фактів, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які ж саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Визначення змісту та обсягу позовних вимог, що підлягають судовому захисту, є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно.

Виходячи із предмету та підстав даного адміністративного позову та у справі №420/21279/21, а також враховуючи зміст судового рішення від 12.01.2022р. у справі №420/21279/21, колегія суддів вважає, що такі не є тотожними, що, у свою чергу, виключає розгляд заявлених у межах даної справи позовних вимог в порядку ст.383 КАС України.

Так, суд 1-ї інстанції у справі №420/21279/21 (рішення суду набрало законної сили) дійшов висновку, що позивач має право на нарахування та отримання індексації грошового забезпечення за період з 19.08.2017р. по 18.09.2020р.

У згаданій справі судом вирішувалося питання виключно щодо відновлення порушеного права ОСОБА_1 на нарахування та виплату індексації грошового забезпечення. При цьому, як вбачається зі змісту самого рішення суду від 12.01.2022р., суд першої інстанції під час розгляду справи №420/21279/21 взагалі не досліджував питання механізму розрахунку індексації грошового забезпечення (у тому числі використання того чи іншого базового місяця при нарахуванні індексації позивачу), посилаючись на наявність у відповідача, в даному випадку, дискреційних повноважень стосовно визначення базового місяця індексації грошового забезпечення.

Разом із тим, моментом виникнення спірних правовідносин у даній адміністративній справі, є ймовірне порушення прав позивача після отримання письмової відповіді Військової частини НОМЕР_1 на заяву позивача від 28.06.2022р. про механізм обчислення проведеної індексації його грошового забезпечення, з розміром якого останній не погодився.

Стосовно дискреційних повноважень, судова колегія наголошує, що такими є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом подібних повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова «може».

Втім, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний і законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Наведені правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.12.2018р. у справі №802/412/17-а та від 11.04.2018р. у справі №806/2208/17.

Отже, незгода з такими діями Військової частини, зокрема, розміром нарахованої індексації із застосуванням певного базового місяця є самостійною підставою для звернення ОСОБА_1 до суду з адміністративним позовом.

Враховуючи наведене, судова колегія зазначає про безпідставність висновків суду 1-ї інстанції стосовно обрання позивачем невірного способу захисту свого права та, як наслідок, необхідність вирішення питання, порушеного в цьому позові, в порядку ст.383 КАС України.

За правилами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду 1-ї інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до ч.3 ст.312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала Одеського окружного адміністративного суду скасуванню, а справа - направленню до того ж суду для продовження розгляду по суті.

Керуючись ст.ст.171,241,243,308,311,312,320,321,322,325,328 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 28 вересня 2022 року - скасувати та направити справу №420/13430/22 до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 05.12.2022р.

Головуючий у справі

суддя-доповідач: Ю.В. Осіпов

Судді: І.П. Косцова

В.О. Скрипченко