Справа № 460/19107/22
Суддя: С.А. Борискін
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2022 року м. Рівне №460/19107/22
Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області
про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, -
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській областi (далі відповідач 1), в якому просила:

-визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській областi вiд 10.11.2021 № 62 у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років);

-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 03.10.1988 по 30.04.1989 в кооперативі "Мастер", з 07.05.1989 по 25.12.1993 в Спільному радянсько-німецькому товаристві "Телком", з 01.01.1998 по 31.12.2003, 2009 piк, 2010 рiк, 2011 рік - перiоди здійснення підприємницької діяльності, та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 05.11.2021.

Мотивуючи вимоги позову зазначала, що пенсійним органом протиправно не зараховано до її страхового стажу періоди роботи, які були підтвердженні належними документами. Вказане призвело до безпідставної відмови в призначенні пенсії. Просила позов задовольнити повністю.

Ухвалою суду від 11.07.2022 відкрито письмове провадження у справі. При цьому, такою ухвалою суд задовольнив заяву представника позивача та поновив пропущений строк звернення до суду з позовом у справі №460/19107/22.

Позиція відповідача 1 щодо позовних вимог висловлена у відзиві на позов, відповідно до змісту якого він заперечував проти їхнього задоволення. Зазначав на обґрунтування такої позиції про те, що оскаржуване у справі рішення прийнято Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а отже відповідач 1 не є належним у відповідній частині позовних вимог. При цьому, пенсійний орган зауважував, що позивачем не підтверджено належними документами спірні періоди її роботи, а тому такі не можуть бути зараховані до страхового стажу. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Ухвалою суду від 30.08.2022 допущено заміну неналежного відповідача у справі №460/19107/22 в частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення вiд 10.11.2021 № 62 про відмову у призначенні пенсії, на належного Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач 2).

Розгляд справи розпочато спочатку.

Відповідач 2 відзиву на позовну заяву не подав, причин неподання не повідомив, а тому згідно з ч.6 ст.162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За вимогами ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , після досягнення 60-річного віку, 05.11.2021 звернулася до відповідача 1 із заявою про призначення їй пенсії за віком.

Згідно з розпискою-повідомленням до такої заяви позивач долучила: довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, заяву про призначення/перерахунок пенсії, паспорт, а також інші документи: диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідку про відкритий рахунок в банку, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 (2), інший документ - витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.09.2021, інший документ витяг з ЄРС для ФОП від 05.11.2021, свідоцтво про народження дитини, свідоцтво про шлюб (1), свідоцтво про шлюб (2), трудову книжку - НОМЕР_1 від 15.10.1980.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 10.11.2021 за № 62, прийнятим за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", в зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу - 28 років.

За змістом такого рішення, до страхового стажу позивача не зараховано наступні періоди:

-з 03.10.1988 по 30.04.1989, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці виправлена дата прийняття та не читається номер та дата наказу про прийняття;

-з 07.05.1989 по 25.12.1993, у зв`язку з тим, що в трудовій книжці не читаються дата прийняття та звільнення, а в номерах та датах наказів про прийняття та звільнення містяться виправлення, що суперечить вимогам "Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників" №58 вiд 29.07.1993.

Також до страхового стажу не враховано період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з тим, що в свідоцтві про народження відсутній штамп про видачу паспорта.

Вказано, що заявник не працює з 01.01.2011, а також те, що страховий стаж позивача становить 15 років 00 місяців 18 днів. Заявник матиме право на пенсійну виплату з 23.09.2026 або при набутті необхідного страхового стажу.

Листом від 10.12.2021 №1700-0304-8/51600, надісланим у відповідь на адвокатський запит представника позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області надіслало стороні позивача копію оскаржуваного рішення, а також повідомило, що до страхового стажу ОСОБА_1 зараховано період здійснення підприємницької діяльності з 01.01.2004 по 31.12.2008 та з 01.01.2010 по 31.12.2010 згідно індивідуальних відомостей про застраховану особу. Період здійснення підприємницької діяльності з 07.04.1992 по 31.12.2003 не зараховано до страхового стажу, оскільки даний період не підтверджено документами.

Не погоджуючись із відмовою в призначенні пенсії та вважаючи її протиправною, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, суд керується наступним.

Відповідно до ч.1 ст.46 Конституції України громадяни України мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості та інших випадках, передбачених законом.

Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058), встановлено, що пенсія щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно із ч.2 ст.24 Закону №1058 страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст.24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Частиною 1 статті 26 Закону №1058 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року не менше 28 років.

Як встановлено судом і не є спірним у справі станом на час звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії їй виповнилося 60 років.

Страховий стаж, необхідний для призначення пенсії ОСОБА_1 , 28 років.

Закон України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788) відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Статтею 2 Закону №1788 визначені види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно з приписами ст. 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, у відповідності до ст.48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

До трудової книжки заносяться відомості про роботу, заохочення та нагороди за успіхи в роботі на підприємстві, в установі, організації; відомості про стягнення до неї не заносяться.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній".

Пунктом 1 даного Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (п.3 Порядку).

Наказом Міністерства праці України за №58 від 29.07.1993 затверджено Інструкцію про порядок ведення трудових книжок працівників.

Відповідно до пункту 1.1 "Загальні положення" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

З системного аналізу вказаних норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 позивач, зокрема, працювала: з 03.10.1988 по 30.04.1989 в кооперативі "Мастер" та з 07.05.1989 по 25.12.1993 в Спільному радянсько-німецькому товаристві "Телком".

Зі змісту оскаржуваної у справі відмови в призначенні пенсії слідує, що такі періоди до страхового стажу роботи позивача зараховані не були з підстав наявності виправлень та нечіткості записів у трудовій книжці позивача. При цьому, пенсійним органом не враховано період догляду за дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку із тим, що в свідоцтві про народження відсутній штамп про видачу паспорта.

Разом із тим, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії.

Також суд зауважує, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 25.04.2019 у справі №593/283/17, яка відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин.

Верховний Суд в постанові від 24.05.2018 по справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі №677/277/17, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, якій ця трудова книжка належить.

Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 у випадку порушення порядку ведення трудової книжки, не передбачає настання негативних наслідків чи відповідальності для особи, щодо якої вона складена.

Щодо тверджень відповідача 2 про неможливість зарахування до страхового стажу періоду догляду за дитиною до виповнення трьох річного віку, то суд зазначає наступне.

Пунктом 11 Порядку №637 визначено, що час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.

Документами, які підтверджують те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала, і те, що до досягнення дитиною 12-річного віку один з батьків не працював, є: виписка з трудової книжки; відомості про відсутність в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців інформації про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця, отримані в порядку взаємного обміну інформацією; інформація із системи персоніфікованого обліку Пенсійного фонду України.

Суд зауважує, що вказана норма не передбачає наявність у свідоцтві про народження дитини відмітки про одержання паспорта для врахування періоду догляду за такою дитиною до страхового стажу особи, а тому таке твердження відповідача є необґрунтованим та безпідставним.

Відповідно, на переконання суду, відмова у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів роботи з досліджених судом підстав є непропорційною заявленій легітимній меті, тому її не можна вважати такою, яка вчинена обґрунтовано, добросовісно та розсудливо.

За наведеного у сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській областi вiд 10.11.2021 №62 є протиправним, оскільки поданими до заяви документами підтверджено періоди роботи ОСОБА_1 з 03.10.1988 по 30.04.1989 в кооперативі "Мастер", з 07.05.1989 по 25.12.1993 в Спільному радянсько-німецькому товаристві "Телком", а отже такі підлягали зарахуванню до її страхового стажу.

Поряд з цим, з оскаржуваного рішення судом також встановлено, що в такому вказано, що позивач не працює з 01.01.2011.

Проте, з долученого до заяви про призначення пенсії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань слідує, що позивач здійснювала підприємницьку діяльність з 07.04.1992 по 06.06.2017.

Відповідно, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області вiд 10.11.2021 №62 є протиправним також і з цих підстав.

Щодо позовних вимог про зобов`язання зарахування до страхового стажу перiодів здійснення підприємницької діяльності з 01.01.1998 по 31.12.2003, 2009 piк, 2010 рiк, 2011 рік, то такі вимоги в межах спірних правовідносин є безпідставними, оскільки враховуючи долучені позивачем до заяви від 05.11.2021 документи, такі обставини не були предметом розгляду та підставою прийняття оскаржуваного у справі рішення про відмову у призначенні пенсії від 10.11.2021 № 62.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.

Наявний в матеріалах справи лист Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 10.12.2021 №1700-0304-8/51600, що стосуються зарахування/незарахування до страхового стажу періодів здійснення підприємницької діяльності позивачем, є документом інформаційного характеру та не є рішенням про відмову в призначенні їй пенсії.

Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішеннями, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Отже, судовому захисту підлягає лише дійсне порушене право. Задоволення позовних вимог на майбутнє не допускається.

З огляду на наведене у задоволенні таких позовних вимог слід відмовити як необґрунтованих та передчасних.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Відповідно до вимог абз.2 ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 23.05.2018 у справі №825/602/17.

З оскаржуваного та скасованого судом рішення встановлено, що у ньому протиправно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періодів роботи з 03.10.1988 по 30.04.1989 та з 07.05.1989 по 25.12.1993 та неправильно вказано дату з якої ОСОБА_1 не працює, а тому пенсійний фонд повинен перерахувати страховий стаж позивача та прийняти нове, обґрунтоване рішення, з урахуванням висновків суду.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача 2, що відповідно до ч.3 ст.44 Закону №1058 органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з пп. 2 п. 6 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 15.0.12015 за №40/26485, Головне управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на головне управління Фонду завдань.

Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію, у необхідних випадках посадовими особами територіальних органів Пенсійного фонду України надається допомога щодо одержання відсутніх у особи документів для призначення пенсії (п.4.7 розділу VI, п.3.2 розділу ІІІ).

Таким чином, законодавець не тільки наділив пенсійний орган правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребовувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.

Згідно з ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи, що відповідачем 2 не доведена правомірність оскаржуваного рішення, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, зобов`язавши відповідача 2 повторно розглянути заяву позивача від 05.11.2021 з урахуванням висновків суду та з прийняттям відповідного рішення, зарахувавши до страхового стажу позивача періоди роботи з 03.10.1988 по 30.04.1989 та з 07.05.1989 по 25.12.1993.

Судові витрати суд стягує на користь позивача відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, з урахуванням частковості задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відмову в призначенні пенсії вiд 10.11.2021 №62.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 05.11.2021 та прийняти рішення за її заявою з урахуванням правової позиції, викладеної у рішенні суду, зарахувавши до страхового стажу періоди її роботи з 03.10.1988 по 30.04.1989 в кооперативі "Мастер", з 07.05.1989 по 25.12.1993 в Спільному радянсько-німецькому товаристві "Телком".

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 496,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 08 грудня 2022 року

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Короленка, 7, м.Рівне, 33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. О.Ольжича, 7, м.Житомир, 10003, ЄДРПОУ/РНОКПП 13559341)

Суддя С.А. Борискін