Справа № 640/5516/21
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Київ № 640/5516/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу

за позовомВійськової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до ОСОБА_1
простягнення вартості виплаченого відшкодування у розмірі 559 128,24грн.,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі по тексту - позивач) звернулась з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту - відповідач) про стягнення з відповідача на користь позивача в порядку зворотної вимоги (регресу) вартість виплаченого відшкодування у розмірі 559 128,24грн.

Ухвалою суду від 06.05.2021 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач під час виконання службових обов`язків вчинив дорожньо-транспортну пригоду, шкоду від якого відшкодовано позивачем, що й стало підставою для звернення до суду з правом регресної вимоги до відповідача.

25 червня 2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого фактично частково визначає позов, в саме у частині виплати шкоди відповідно до вимог закону у розмірі заподіяної шкоди, але не більше місячного грошового забезпечення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 12.01.2017 №10 солдата ОСОБА_1 зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Так, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №761/42834/18, яка набрала законної сили 14.12.2018, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 /триста сорок/ грн. 00 коп.

З вказаної постанови Шевченківського районного суду міста Києва вбачається, що 30.0.2018 о 17 год. 00 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen», д.н.з. НОМЕР_2 , проїхав перехрестя бульвару Т. Шевченка та вулиці Дмитрівська на забороняючий сигнал світлофора та скоїв зіткнення з автомобілем марки «Audi», д.н.з. НОМЕР_3 , що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив п. 12.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно зі ст. 124 КУпАП.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди виконував службові обов`язки, передбачені посадою, та, як зазначає позивач на технічно справному автомобілі, який належить Військовій частині НОМЕР_1 . Вказані обставини підтверджуються відомостями в наряді на використання машин Військової частини НОМЕР_1 від 29.10.2018, дорожньому листі №19632 від 30.10.2018 та в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 28.04.2016.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі №910/6311/19 стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» суму збитків у розмірі 550865 (п`ятсот п`ятдесят тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн 26 коп. та судовий збір у розмірі 8262 (вісім тисяч двісті шістдесят дві) грн. 98 коп.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.03.2020 рішення Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі №910/6311/19 залишено без змін.

Наказом Командира Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 20.11.2019 №255 виключено зі списків особового складу військової частини і всіх видів забезпечення старшого сержанта ОСОБА_2 та звільненого відповідно до п.п. «а» п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з військової служби наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 21.10.2019 №25 о/с у запас (у зв`язку із закінченням строку контракту).

Як зазначає позивач, 28.04.2020 за реєстраційним №674 до Військової частини НОМЕР_1 надійшла заява ПАТ «СК «Альфа Страхування» від 28.04.2020 №1264/18 з пропозицією сплатити в добровільному порядку кошти, визначені рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі №910/6311/19.

Відповідно до платіжного доручення №1572 від 04.05.2020 позивачем сплачено ПАТ «СК «Альфа Страхування» кошти у розмірі 550 865,26грн. в якості відшкодування шкоди в порядку регресу по справі №910/6311/19.

Відповідно до платіжного доручення №1571 від 04.05.2020 позивачем сплачено ПАТ «СК «Альфа Страхування» кошти у розмірі 8262,98грн. в якості відшкодування судового збору по справі №910/6311/19.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача в порядку зворотної вимоги (регресу) вартість виплаченого відшкодування у розмірі 559 128,24грн.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1-2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків (частина 1 статті 1172 ЦК України).

При цьому, згідно ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до абз. 3 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 14 від 29.12.92 Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову.

Право регресної вимоги позивача до відповідача виникло з 04.05.2020, тобто з дати здійснення оплати суми боргу в сумі 550 865,26грн., що підтверджується платіжним дорученням №1572 від 04.05.2020.

Суд зазначає, що до даних правовідносин не може бути застосована постанова Верховної Ради України N 243/95-ВР від 23 червня 1995 року «Про затвердження Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі», оскільки вона втратила чинність з моменту набрання чинності 31.10.2019 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ.

Вказаний Закон визначає підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків.

Дія цього Закону поширюється на військовослужбовців під час виконання ними обов`язків військової служби, військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів, а також осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів спеціального призначення, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції України, сил цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державного бюро розслідувань, співробітників Служби судової охорони (далі - особи) (ст. 1 Закону).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону №160-IX підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №160-IX пряма дійсна шкода (далі - шкода) - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано/

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону №160-IX у разі звільнення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, зі служби або у разі, якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її звільнення зі служби, відшкодування завданої шкоди здійснюється в судовому порядку в разі відмови особи від її добровільного відшкодування або в іншому встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону №160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:

1) наявність шкоди;

2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;

3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;

4) вина особи в завданні шкоди.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 8 Закону №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів.

У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.

Розслідування повинно бути завершено протягом одного місяця з дня його призначення. В окремих випадках зазначений строк може бути продовжено командиром (начальником), який призначив розслідування, але не більше ніж на один місяць.

Розслідування може не призначатися, якщо причини завдання шкоди, її розмір та винна особа встановлені за результатами аудиту (перевірки), інвентаризації, досудового розслідування або судом.

Частиною шостою статті 8 Закону №160-IX передбачено, що за результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.

Згідно з ч. 7 ст. 8 Закону №160-IX, якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.

Наказ доводиться до винної особи під підпис.

Як зазначено вище, постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №761/42834/18, яка набрала законної сили 14.12.2018, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 /триста сорок/ грн. 00 коп.

Рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі №910/6311/19 стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» суму збитків у розмірі 550865 (п`ятсот п`ятдесят тисяч вісімсот шістдесят п`ять) грн 26 коп. та судовий збір у розмірі 8262 (вісім тисяч двісті шістдесят дві) грн. 98 коп.

Таким чином, вказаними вище судовими рішеннями встановлено причини завдання шкоди, її розмір та винна особа, тому з урахуванням ч. 4 ст. 8 Закону №160-IX позивач мав право не призначати службове розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі:

1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;

2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;

3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;

4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;

5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №160-IX особа за завдану з необережності шкоду несе матеріальну відповідальність у розмірі завданої шкоди, але не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, крім випадків, коли цим Законом передбачено повну чи підвищену матеріальну відповідальність.

Таким чином, залежно від форми вини та наявності або відсутності підстав, передбачених ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX, військовослужбовець несе повну або обмежену матеріальну відповідальність.

Докази наявності обставин, передбачених п. 2-4 ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX в матеріалах справи відсутні.

Згідно з матеріалами справи ані в позовній заяві, ані в інших документах позивачем не зазначено про те, що ОСОБА_1 підписав письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності.

Суд зазначає, що письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX стосується забезпечення цілісності майна та інших цінностей військової частини, переданих військовослужбовцю для зберігання або для інших цілей.

Водночас, в межах спірних правовідносин встановлено, що ОСОБА_1 завдав шкоду майну третьої особи, а не майну позивача. Збитки військовій частині завдані внаслідок відшкодування шкоди, завданої третій особі, за рахунок позивача.

З урахуванням вищенаведеного п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Отже, з урахуванням встановлених у справі обставин та положень ч. 1 ст. 6 Закону №160-IX ОСОБА_1 може бути притягнуто до повної матеріальної відповідальності у разі підтвердження його умисних протиправних дій.

Постановою Шевченківського районного суду міста Києва від 04.12.2018 у справі №761/42834/18, яка набрала законної сили 14.12.2018, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто його до адміністративної відповідальності за вчинення зазначеного адміністративного правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 340 /триста сорок/ грн. 00 коп.

Свою вину ОСОБА_1 визнав. У зв`язку з цим відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Водночас, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено форму вини ОСОБА_1 , а саме: порушення правил дорожнього руху та пошкодження автомобіля внаслідок умисних дій чи з необережності.

Зважаючи на вищенаведене, оскільки позивач не надав доказів про те, що шкода Військовій частині НОМЕР_1 завдана внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про те, що підстави для притягнення відповідача до повної матеріальної відповідальності відсутні.

Разом з тим, оскільки матеріалами справи підтверджується шкода, завдана Військовій частині НОМЕР_1 , протиправна поведінка ОСОБА_1 внаслідок неналежного виконання службових обов`язків та причинний зв`язок між протиправною поведінкою і завданою шкодою, суд дійшов висновку про наявність підстав для притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності відповідно до ст. 5 Закону №160-IX.

Згідно з ч. 3 ст. 5 Закону №160-IX розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, визначається на день видання наказу про притягнення особи до обмеженої матеріальної відповідальності.

Оскільки наказ про притягнення ОСОБА_1 до обмеженої матеріальної відповідальності не приймався, а розмір шкоди визначено рішенням суду, суд дійшов висновку про те, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб для притягнення відповідача до обмеженої матеріальної відповідальності слід визначати на день визначення розміру завданої шкоди рішенням Господарського суду міста Києва від 20.09.2019 у справі №910/6311/19.

Відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом з 1 січня 2019 року становить 1921 гривня.

Таким чином, з урахуванням ч. 1 ст. 5 Закону №160-IX ОСОБА_1 несе матеріальну відповідальність у розмірі не більше п`ятнадцяти прожиткових мінімумів, установлених для працездатних осіб, тобто не більше 28815 грн. (1921 грн. х 15).

Отже, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати до стягнення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_6 ) на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ) в порядку зворотної вимоги (регресу) вартість виплаченого відшкодування у розмірі 28 815,00грн. (двадцять вісім тисяч вісімсот п`ятнадцять гривень).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Амельохін