Справа № 280/8552/21
Суддя: Кисіль Роман Валерійович
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року Справа № 280/8552/21 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі судді Киселя Р.В., розглянувши в порядку письмового за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Пономаренко Олександра Олександровича (вул. Рекордна, 9а, м. Запоріжжя, 69032), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ), в особі представника адвоката Пономаренко Олександра Олександровича, до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ в Запорізькій області), в якій позивач просить суд:

визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком позивачу, відповідно до частини й статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи позивача на підприємствах ТОВ «Нявленга» з 30.08.2004 по 31.12.2004, на підприємстві ТОВ «Конго» з 21.08.2009 по 31.12.2009, на підприємстві ТОВ «Артель старателей «Енергія» з 01.11.2013 по 21.03.2014;

зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового страхового стажу періоди роботи позивача на підприємстві ТОВ «Нявленга» з 01.01.2015 по 03.05.2005, з 15.12.2005 по 14.08.2006, на підприємстві ТОВ «Агат» з 31.10.2006 по 26.04.2007, з 25.10.2007 по 06.05.2008, з 01.01.2012 по 14.06.2012, з 17.06.2014 по 23.03.2015, з 23.07.2015 по 08.12.2015 та на підприємстві ТОВ «Артель старателей «Енергія» з 19.07.2013 по 31.10.2013, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2;

зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком від 27.07.2021 та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні за даним позовом.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 27.07.2021 він звернувся до територіального підрозділу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком. Проте отримав лист з відмовою у призначенні пенсії. Відмова у призначенні пенсії мотивована тим, що страховий стаж позивача, на думку відповідача, складає 26 років 07 місяців та 20 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком. Також з відмови вбачається, що відповідачем не зараховано певні періоди роботи позивача. Позивач не погоджується з таким висновком відповідача, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 20.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив в якому зазначив, що період роботи позивача з 21.08.2009 по 31.12.2009 не зараховано до страхового стажу позивача, оскільки у довідці відсутня інформація щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації. Також зазначає, що до відповідача не надходили довідки про заробітну плату позивача за періоди його роботи в ТОВ «Нявленга», ТОВ «Агат», ТОВ «Артель старателей «Енергія», а тому у відповідача немає законних підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів роботи з 30.08.2004 по 31.12.2004, з 01.01.2005 по 03.05.2005, з 15.12.2005 по 14.08.2006, з 31.10.2006 по 26.04.2007, з 25.10.2007 по 06.05.2008, з 01.01.2012 по 14.06.2012, з 17.06.2014 по 23.03.2015, з 23.07.2015 по 08.12.2015, з 19.07.2013 по 31.10.2013, з 01.11.2013 по 21.03.2014, які не було підтверджено довідками про заробітну плату із зазначенням інформації про сплачені суми страхових внесків до російської федерації. Вважає прийняте рішення законним та обґрунтованим, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.10.2021, на спростування доводів відповідача, від позивача надійшла відповідь на відзив.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративої справи, які мають значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши усі наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є отримувачем пенсії по інвалідності з 30.05.2019, як інвалід II групи.

ІНФОРМАЦІЯ_2 йому виповнилося 60 років.

27.07.2021 позивач звернувся до структурного підрозділу ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою про призначення пенсії за віком.

Листом від 02.08.2021 за вих.№10171-9972/К-02/8-0800/21 відповідач відмовив позивачу в призначенні пенсії за віком.

Відмова у призначенні пенсії мотивована тим, що страховий стаж позивача, на думку відповідача, складає 26 років 07 місяців та 20 днів.

До листа надано розрахунок, з якого вбачається, що до страхового стажу позивача не включено ряд періодів його роботи.

Так, трудова книжка позивача має наступні записи:

1. Навчання у навчальному закладів - 01 09 1975 по 18.07.1977;

2. Служба в армії - 21.05.1979 - 05.06.1981;

3. Водій - 06.07.1981 - 17.08.1981;

4. Водій - 07.09.1981 -18.01.1982;

5. Водій - 02.03.1982 -21.10.1982;

6. Член колгоспу - 05.11.1982 - 05.05.1987;

7. Тракторист - 14.05.1987-25.04.1988;

8. Грузчик - 11.05.1988 - 19.02.1992;

9. Тракторист - 21.02.1992 - 29.09.1992;

10. Машиніст бульдозера - 04.11.1992 - 12.11.1997;

11. Машиніст бульдозера - 19.10.2000 - 03.09.2001;

12. Машиніст бульдозера - 01.10.2001 - 01.09.2004;

13. Машиніст бульдозера - 30.08.2004 - 03.05.2005;

14. Машиніст бульдозера - 15.12.2005 - 14.08.2006;

15. Машиніст бульдозера - 31.10.2006 - 26.04.2007;

16. Машиніст бульдозера - 12.07.2007 - 08.10.2007;

17. Машиніст бульдозера - 25.10.2007 - 06 05.2008;

18. Машиніст бульдозера - 21.08.2009 - 31.07.2010;

19. Машиніст бульдозера - 28.10.2010 - 07.03.2011;

20. Машиніст бульдозера - 08.09.2011 - 14.06.2012;

21. Машиніст бульдозера - 03.10.2012 - 25.02.2013;

22. Машиніст бульдозера - 19.07.2013 - 21.03.2014;

23. Машиніст бульдозера - 17.06.2014 - 23.03.2015;

24. Машиніст бульдозера - 23.07.2015 - 08.12.2015;

25. Машиніст бульдозера - 15.07.2017-06.09.2018;

26. Машиніст бульдозера - 16.08.2019 - 05.09.2019;

Відповідно до розрахункового листа, наданого відповідачем разом із відповіддю від 02.08.2021, до страхового стажу позивача не включено, або включено не в повному обсязі наступні періоди.

- період роботи з 30.08.2004 по 03.05.2005 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Нявленга Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 15.12.2005 по 14.08.2006 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Нявленга Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 31.10.2006 по 26.04.2007 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 25.10.2007 по 06.05.2008 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 21.08.2009 по 31.07.2010 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Конго Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 28.10.2010 по 07.03.2011 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Нявленга Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 08.09.2011 по 14.06.2012 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 03.10.2012 - 25.02.2013 року машиністом бульдозера на українському підприємстві ТОВ «Будекспорт» включено частково, зокрема лише період з 01.10.2012 по 31.12.2012 та з 01.02.2013 по 09.02.2013;

- період роботи з 19.07.2013 по 21.03.2014 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Артель старателей Энергия російської федерації»;

- період роботи з 17.06.2014 по 23.03.2015 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 23.07.2015 по 08.12.2015 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 16.08.2019 року по 05.09.2019 року машиністом бульдозера на українському підприємстві ТОВ «ЄДБК».

Неврахування певних періодів роботи позивача обгрунтовано тим, що відсутні данні про сплату страхових внесків за позивача його роботодавцями до відповідних фондів російської федерації, а також ненадходженням до відповідача відповідей на його запити щодо підтвердження трудового стажу та заробітку позивача.

Непогоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає настуне.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Відповідно до ч. 4 ст. 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення», у тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачені інші правила призначення пенсії, ніж ті, які містяться в цьому законі, то застосовуються правила за цими договорами (угодами).

При вирішенні питання зарахування до пільгового стажу періодів роботи, набутих на території російської федерації, слід керуватися Угодою між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14.01.1993 (далі Угода від 14.01.1993) та Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.

Згідно статті 6 Угоди від 14.01.1993 працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Відповідно до статті 7 Угоди від 14.01.1993 питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі - Угода про гарантії) та двосторонніми угодами в цій галузі.

Статтею 1 Угоди про гарантії передбачено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

На підтвердження трудового стажу, отриманого в російській федерації, відділенням пенсійного фонду російської федерації по Магаданській області надсилалась до відповідача відповідь на запит від 28.11.2019 року №01-11/6693, де вказувалися періоди роботи позивача на підприємствах Крайньої півночі - Нявленка, Агат, Конго та Артель старателей Енергія. А також зазначалося посилання на наявність особливих умов праці позивача, зокрема, його зайнятість на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за кодом 27-2 2030000а-13583.

Код 27-2 2030000а-13583 відповідає посаді машиніста бульдозера, зайнятого в технологічному процесі, на шлакових та породних системах, погрузці вугілля, а також на хвостосховищах за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посаді і показників, які дають право на пільгове пенсійне забезпечення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 року №10, який діє на території російської федерації.

За змістом Угоди про гарантії від 14.01.1993 року, пенсія призначається за нормами законодавства країни, де проживає особа, а стаж набутий на території однієї із зазначених в Угоді держав, зараховується до пільгового у разі, якщо такий стаж взаємно визначений Сторонами.

Мовою оригіналу:

- «статья 212 Трудового кодекса российской федерации: работодатель обязан обеспечить, в частности, проведение аттестации рабочих мест по условиям труда с последующей сертификацией организации работ по охране труда»;

- «статья 14 Федерального закона «Об основах охраны труда в российской федерации» от 17.07.1999 № 181-ФЗ: обязанности по обеспечению безопасных условий и охраны труда в организации возлагаются на работодателя. Работодатель обязан обеспечить, в частности, проведение аттестации рабочих мест по условиям труда с последующей сертификацией работ по охране труда в организации».

Отже, законодавцем російської федерації також покладено обов`язок забезпечити проведення атестації робочих місць за умовами праці на роботодавця, а тому її не проведення, несвоєчасне проведення або неповне проведення не може позбавити громадянина його конституційного права на соціальний захист.

Викладене відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, висловленому у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а.

Отже, з вищенаведеного можна зробити висновок, що відповідачем безпідставно не зараховано в страховий стаж позивача його періодів роботи на території російської федерації, зокрема:

- період роботи з 30.08.2004 по 03.05.2005 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Нявленга Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 15.12.2005 по 14.08.2006 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Нявленга Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 31.10.2006 по 26.04.2007 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 25.10.2007 по 06.05.2008 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області Російської федерації»;

- період роботи з 21.08.2009 по 31.07.2010 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Конго Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 28.10.2010 по 07.03.2011 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Нявленга Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 08.09.2011 по 14.06.2012 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 19.07.2013 по 21.03.2014 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Артель старателей Энергия російської федерації»;

- період роботи з 17.06.2014 по 23.03.2015 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області російської федерації»;

- період роботи з 23.07.2015 по 08.12.2015 року машиністом бульдозера на підприємстві «ООО Агат Магаданської області російської федерації».

Що ж стосується посилань відповідача на нібито неотримання ним довідок про заробітну плату позивача за вищевказані періоди, то суд звертає увагу на те, що в матеріалах адміністративної справи мається лист відділення Пенсійного фонду російської федерації від 28.11.2019 року №01-11/6693, до якого додані архівні довідки про заробітну плату позивача на вищевказаних підприємствах. Внизу цього листа мається штрих-код ГУ ПФУ в Запорізькій області із номером вхідного документу №937/10 від 26.02.2020 року. Тобто, посилання відповідача на неотримання зазначених довідок не відповідають дійсності.

Також в відзиві на позовну заяву відповідач посилається на відсутність сплати за позивача страхових внесків, як на підставу неврахування таких періодів роботи до його страхового стажу.

Так, у листі-відповіді від 02.08.2021 року відповідач зазначає, що ним не включено деякі періоди роботи позивача в зв`язку із несплатою, або сплатою не в повній мірі роботодавцем страхових внесків.

На цій підставі позивачу не зараховано до його трудового стажу, або зараховано не в повному обсязі, наступні періоди роботи:

- період роботи позивача на підприємстві Конго з 2010 року по 2011 рік;

- період роботи з 03.10.2012 - 25.02.2013 позивача на українському підприємстві ТОВ «Будекспорт» включено частково, зокрема лише період з 01.10.2012 по 31.12.2012 та з 01.02.2013 по 09.02.2013.

- період роботи з 16.08.2019 року по 05.09.2019 року машиністом бульдозера на українському підприємстві ТОВ «ЄДБК».

З цього приводу суд зазначає наступне.

За приписами ст. 113 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-ІV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону №2464-ІV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою -підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб -підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону №2464-ІV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Таким чином, обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на роботодавців позивача, які здійснювали нарахування цього внеску та утримання його із заробітної плати позивача.

До того ж, підприємство Конго в своїй довідці зазначає, що, мовою оригіналу, «с 2010 года по 2011 год в соответствии с п. 15 ч. 1 ст. 9 Закона №212-ФЗ, не подлежат обложению страховыми взносами суммы выплат и иных вознаграждений по трудовым договорам в пользу иностранных граждан и лиц без гражданства, временно пребывающих на территории РФ».

Суд також враховує правові висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 11.04.2013 по справі «Вєренцов проти України», в якому Суд зазначив, що саме законодавство має бути сформульованим з достатньою чіткістю, щоб надати особі можливість визначити, чи буде її поведінка суперечити закону, та якими можуть бути вірогідні наслідки порушень. Передбачення у національному законодавстві чітких визначень є істотною умовою для того, щоб закон залишався нескладним для розуміння та застосування, а також для запобігання спробам регулювати діяльність, яка не підлягає регулюванню.

Крім того, у рішенні від 03.04.2008 по справі «Корецький та інші проти України», ЄСПЛ наголосив, що закон має бути сформульований з достатньою чіткістю. Щоб положення національного закону відповідали цим вимогам, він має гарантувати засіб юридичного захисту від свавільного втручання органів державної влади у права особи.

У рішенні від 09.01.2013 по справі «Олександр Волков проти України» (OleksandrVolkov v. Ukraine), заява № 21722/11 ЄСПЛ наголошено, що чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону визначають принцип законності, який частково співпадає з принципом верховенства права, одним з визначальних проявів якого є принципи «доброго врядування» і «належної адміністрації».

У п.п. 70, 71 рішення у справі RYSOVSKYY v. UKRAINE («Рисовський проти України») заява №29979/04 Європейським судом з прав людини підкреслено особливу важливість принципу «належного урядування», відповідно до якого, в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п. 120, ECHR 2000-I, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryildiz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). При цьому, Суд наголосив, що саме на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій та мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п. 74, від 20 травня 2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25 листопада 2008 року).

Щодо інших доводів відповідача викладених у відзиві, то суд зазначає, що вони не впливають на правильність вирішення спору по суті.

У рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, документально підтвердженими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

В зв`язку з тим, що позивач, силу вимог п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо його розподілу судом не вирішувалось.

Інші судові витрати позивачем до стягнення не заявлялись.

Керуючись статтями 241, 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника адвоката Пономаренко Олександра Олександровича (вул. Рекордна, 9а, м. Запоріжжя, 69032), до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд. 158-Б, м. Запоріжжя, 69005) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до загального страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 на підприємствах ТОВ «Нявленга» з 30.08.2004 по 31.12.2004, на підприємстві ТОВ «Конго» з 21.08.2009 по 31.12.2009, на підприємстві ТОВ «Артель старателей «Енергія» з 01.11.2013 по 21.03.2014.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до пільгового страхового стажу періоди роботи ОСОБА_1 на підприємстві ТОВ «Нявленга» з 01.01.2005 по 03.05.2005, з 15.12.2005 по 14.08.2006, на підприємстві ТОВ «Агат» з 31.10.2006 по 26.04.2007, з 25.10.2007 по 06.05.2008, з 01.01.2012 по 14.06.2012, з 17.06.2014 по 23.03.2015, з 23.07.2015 по 08.12.2015 та на підприємстві ТОВ «Артель старателей «Енергія» з 19.07.2013 по 31.10.2013, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 27.07.2021 та прийняти рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні за даним позовом.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення у повному обсязі складено та підписано «08» грудня 2022 року.

Суддя Р.В. Кисіль