Справа № 400/245/20
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 р. № 400/245/20
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Державної установи "Вознесенська виправна колонія (№ 72)", вул. Жовтневої Революції, 300, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500,

про:визнання протиправною та скасування постанови від 28.12.2019 № 276,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи „Вознесенська виправна колонія (№ 72) (далі - відповідач), в якій, з урахуванням уточнення позовних вимог, просить визнати протиправною та скасувати постанову начальника Державної установи „Вознесенська виправна колонія (№ 72) від 28.12.2019 № 276 про накладення дисциплінарного стягнення на засудженого ОСОБА_1 у виді догани.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на невстановлення та неврахування відповідачем обов`язкових факторів, які становлять імперативний припис у взаємозв`язку з статтею 134 Кримінально-виконавчого кодексу України, а саме: причини, обставин і мотивів вчинення; стягнення, що накладаються, повинні відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого. Позивач вказує, що, в порушення вимог пункту 15 статті 134 Кримінально-виконавчого кодексу України, відповідач не надав можливості позивачу отримати правову допомогу адвоката. Позивач зазначає про відсутність пояснень будь-яких осіб, крім посадових осіб установи відбування покарання, в тому числі інших засуджених.

У відзиві на позовну заяву відповідач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити в позові, з посиланням на допущення позивачем порушення режиму утримання, яке полягає у категоричній відмові від проведення неповного особистого обшуку, некоректних висловах щодо молодших інспекторів відділу нагляду і безпеки, перешкоджанні обшуку в житловій секції, негативному впливі на інших засуджених, які мешкали з позивачем у секції. Відповідач вказує, що дотримався процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про дату, час і місце його проведення був належно повідомлений.

У судовому засіданні суд оголосив зміст відзиву на позовну заяву, дослідив за участю представника позивача відеозапис, долучений відповідачем до відзиву як доказ порушення позивачем режиму утримання.

Відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Безпосередньо, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши докази, що містяться у справі, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, суд установив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Станом на дату прийняття оскаржуваної постанови позивач відбував покарання в Державній установі «Вознесенська виправна колонія (№ 72).

Рапортом від 26.12.2019 № 923/6 молодший інспектор відділу нагляду і безпеки відповідача Єльніков О.С. доповів начальнику Державної установи "Вознесенська виправна колонія (№ 72)" про допущення позивачем порушення режиму утримання. У рапорті зазначено, що позивач був виявлений молодшими інспекторами о 18 год 50 хв секції № 8, своїми діями викликав підозру, у зв`язку з цим йому було запропоновано неповний особистий обшук, від якого позивач категорично відмовився. У рапорті вказано, що позивач некоректно висловлювався у бік молодших інспекторів, перешкоджав обшуку в секції.

26.12.2019 посадові особи відповідача склали акт про відмову позивачем надавати письмові пояснення за фактом перешкоджання обшуку.

Відеозаписом подій 26.12.2019 (початок відеозапису 18 год 57 хв) підтверджується категорична відмова позивача від обшуку (час на відеозаписі з 19:00:09 по 19:00:11). Також відеозапис підтверджує спілкування позивача з посадовою особою відповідача в некоректній формі.

Як зазначено вище, відеозапис досліджений в судовому засіданні за участю адвоката позивача, який не заперечив того, на відеозаписі зафіксований саме позивач, а не інша особа.

Відповідно до резолюції на рапорті молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки відповідача Єльнікова О.С. від 26.12.2019 № 923/6, посадовій особі відповідача ОСОБА_2 було доручено вжити заходів.

27.12.2019 в. о. начальника відділення № 6 соціально-виховної та психологічної служби Зайвий С.В. склав висновок про порушення позивачем правил внутрішнього розпорядку, а саме: пункту 3 розділу 2 цих Правил. Необхідність накладення на позивача стягнення у цьому висновку обгрунтована характеристикою особи позивача як засудженого, твердженням про недієвість інших заходів дисциплінарного характеру.

28.12.2019 в.о. начальника відділення № 6 соціально-виховної та психологічної служби Зайвий С.В. склав рапорт-характеристику на позивача.

Від підпису про ознайомлення з датою та місцем розгляду матеріалів про порушення засудженими вимог режиму утримання позивач відмовився, що підтверджується змістом розписки від 27.12.2019, на якій троє посадових осіб відповідача вчинили напис про відмову позивача від підпису.

У довідці про заохочення та стягнення від 28.12.2019 зазначено, що позивач має сім порушень режиму відбування покарання і одне заохочення.

28.12.2019 відбулося засідання дисциплінарної комісії з розгляду матеріалів про порушення засудженими вимог режиму утримання, про що складений протокол № 70

Як вбачається з цього протоколу, комісія засідала в складі начальника колонії як голови такої комісії та восьми членів, а до порядку денного було включено розгляд матеріалів про порушення засудженими установленого порядку відбування покарання.

У протоколі від 28.12.2019 № 70 наведений зміст порушення, аналогічний зазначеному у рапорті молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки відповідача ОСОБА_3 від 26.12.2019 № 923/6 та висновку в.о. начальника відділення № 6 соціально-виховної та психологічної служби Зайвий С.В. від 27.12.2019.

Протоколом від 28.12.2019 № 70 підтверджується, що на засіданні комісії був заслуханий позивач, який порушення правил внутрішнього розпорядку визнав.

За результатами засідання комісія за вчинене о 18 год 50 хв 26.12.2019 порушення (відмову від обшуку) вирішила застосувати до позивача захід дисциплінарного впливу догану.

Від отримання копії протоколу дисциплінарної комісії від 28.12.2019 № 70 позивач відмовився, що підтверджується змістом розписки від 28.12.2019, на якій троє посадових осіб відповідача вчинили напис про відмову позивача від підпису.

Постановою від 28.12.2019 № 27/6 начальник Вознесенської виправної колонії (№ 72) наклав на позивача стягнення у виді догани за порушення вимог пункту 3 розділу 2 Правил внутрішнього розпорядку (відмова від обшуку, нецензурні висловлювання у бік адміністрації).

Ухвалюючи рішення у справі, суд виходить з такого.

Відповідно до статті 1 Кримінально-виконавчого кодексу України, кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.

Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків; порядку застосування до них заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; системи органів і установ виконання покарань, їх функцій та порядку діяльності; нагляду і контролю за виконанням кримінальних покарань, участі громадськості в цьому процесі; а також регламентація порядку і умов виконання та відбування кримінальних покарань; звільнення від відбування покарання, допомоги особам, звільненим від покарання, контролю і нагляду за ними.

Згідно із статтею 2 Кримінально-виконавчого кодексу України, кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 3 Кримінально-виконавчого кодексу України, до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України.

Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання.

Держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку.

Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду

Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання (частини перша, друга, четверта статті 7 Кримінально-виконавчого кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 9 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені зобов`язані:

виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб;

виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації;

ввічливо ставитися до персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених;

з`являтися за викликом адміністрації органів і установ виконання покарань, уповноваженого органу з питань пробації.

Відповідно до частини другої статті 9 Кримінально-виконавчого кодексу України, невиконання засудженими своїх обов`язків і встановлених законодавством вимог адміністрації органів і установ виконання покарань тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до частини першої статті 102 Кримінально-виконавчого кодексу України, режим у виправних і виховних колоніях - це встановлений законом та іншими нормативно-правовими актами порядок виконання і відбування покарання, який забезпечує ізоляцію засуджених; постійний нагляд за ними; виконання покладених на них обов`язків; реалізацію їхніх прав і законних інтересів; безпеку засуджених і персоналу; роздільне тримання різних категорій засуджених; різні умови тримання засуджених залежно від виду колонії; зміну умов тримання засуджених.

Відповідно до частин п`ятої статті 102 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені, їхні речі і одяг, а також приміщення та територія колоній підлягають обшуку і огляду. Особистий обшук проводиться особами однієї статі із засудженими. Порядок проведення обшуків і оглядів визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.

За змістом частини третьої статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені зобов`язані, серед іншого: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії.

Згідно з частиною третьою статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами.

Порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань у виді арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічного позбавлення волі регулюють Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 28.08.2018 № 2823/5 (далі - Правила).

Ці Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (пункт 1 Правил).

Згідно з пунктом 1 розділу XXІІІ Правил, нагляд за засудженими є системою заходів, спрямованих на забезпечення відбування та виконання кримінальних покарань у виді обмеження та позбавлення, довічного позбавлення волі та арешту шляхом цілодобового і постійного контролю за поведінкою засуджених у місцях їх проживання та праці, попередження та припинення з їх боку протиправних дій, забезпечення вимог ізоляції засуджених та безпеки персоналу установ виконання покарань.

За нормами пункту 3 розділу ІІ Правил, засуджені зобов`язані, серед іншого: виконувати встановлені законодавством обов`язки громадян України, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших осіб; дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня установи виконання покарань, правомірні взаємовідносини з іншими засудженими, персоналом установи виконання покарань та іншими особами; виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань; ввічливо ставитися до адміністрації та персоналу, інших осіб, які відвідують установи виконання покарань, а також до інших засуджених

За змістом частини четвертої статті 107 Кримінально-виконавчого кодексу України, засудженим забороняється, серед іншого: чинити опір законним діям персоналу колонії, перешкоджати виконанню ним своїх службових обов`язків, підбурювати до цього інших засуджених; вживати нецензурні та жаргонні слова, давати і присвоювати прізвиська.

Відповідно до частини першої статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України, за невиконання покладених обов`язків та порушення встановлених заборон до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, можуть застосовуватися такі заходи стягнення: попередження; догана; сувора догана; грошовий штраф до двох мінімальних розмірів заробітної плати; скасування поліпшених умов тримання; поміщення засуджених чоловіків, які тримаються у виправних колоніях, у дисциплінарний ізолятор з виведенням або без виведення на роботу чи навчання на строк до чотирнадцяти діб, а засуджених жінок - до десяти діб; поміщення засуджених, які тримаються в приміщеннях камерного типу виправних колоній максимального рівня безпеки, у карцер без виведення на роботу на строк до чотирнадцяти діб; переведення засуджених, які тримаються у виправних колоніях, крім засуджених, які тримаються у виправних колоніях мінімального рівня безпеки з полегшеними умовами тримання, до приміщення камерного типу (одиночної камери) на строк до трьох місяців.

Відповідно до частини першої статті 134 Кримінально-виконавчого кодексу України, при призначенні заходів стягнення враховуються причини, обставини і мотиви вчинення порушення, поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку. Стягнення, що накладаються, мають відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

При накладенні стягнення на засудженого адміністрація колонії надає йому можливість у встановленому порядку повідомити про це близьких родичів, адвоката або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.

Адміністрація колонії при встановленні факту порушення особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, вимог режиму зобов`язана невідкладно розпочати перевірку причин, обставин і мотивів вчинення порушення, поведінки цієї особи до вчинення проступку, визначити кількість і характер раніше накладених стягнень, а також отримати її пояснення про суть проступку. За наслідками такої перевірки приймається рішення про доцільність або недоцільність застосування до особи, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, заходів стягнення та обґрунтовується їх вид. Якщо адміністрація колонії прийняла рішення обмежитися іншими профілактичними заходами, це відображається у щоденнику індивідуальної роботи із засудженим та доводиться до відома особи під підпис.

Процедура дисциплінарного провадження передбачена статтею 135 Кримінально-виконавчого кодексу України. Передбачено, що питання про доцільність застосування стягнення до осіб, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, вирішується на засіданні дисциплінарної комісії установи виконання покарань. Дисциплінарна комісія установи виконання покарань діє на постійній основі. Засідання дисциплінарної комісії є повноважним, якщо на ньому присутні більше половини членів дисциплінарної комісії.

До складу дисциплінарної комісії входять начальник установи виконання покарань, його заступники та начальники служб установи, які за своїми функціональними обов`язками безпосередньо спілкуються з особами, які відбувають покарання у виді позбавлення волі. Очолює дисциплінарну комісію начальник установи виконання покарань або особа, яка виконує його обов`язки.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має бути повідомлена про місце і час засідання дисциплінарної комісії не пізніше ніж за одну добу до його проведення. За заявою засудженого цей термін може бути продовжено, але не більш як на дві доби.

Особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, має право користуватися послугами адвоката або фахівця в галузі права за власним вибором під час підготовки до засідання дисциплінарної комісії, який представлятиме її інтереси під час засідання комісії. Якщо особа, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, не має доступу до адвоката або фахівця в галузі права, адміністрація установи виконання покарання зобов`язана надати йому можливість звернутися за отриманням правової допомоги до суб`єктів надання такої допомоги.

Засуджений та/або його представник мають право: отримати інформацію про притягнення до дисциплінарної відповідальності, у тому числі документи, що стосуються справи, не пізніш як за одну добу до початку засідання дисциплінарної комісії; бути присутнім на засіданні дисциплінарної комісії під час розгляду питання про його притягнення до дисциплінарної відповідальності; ознайомлюватися з матеріалами дисциплінарного провадження та особової справи, робити виписки, знімати копії з них; надавати пояснення, заперечення та заявляти клопотання в усному та письмовому вигляді, надавати докази; подавати клопотання не пізніш як за двадцять чотири години до визначеного часу засідання про залучення до засідання дисциплінарної комісії осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Матеріали про порушення доповідаються на засіданні дисциплінарної комісії начальником відділення соціально-психологічної служби у присутності особи, яка вчинила порушення, та інших запрошених осіб.

Під час засідання дисциплінарної комісії заслуховуються пояснення засудженого та його представника, свідків, інших осіб, залучених відповідно до частини третьої та абзацу сьомого частини п`ятої цієї статті, адміністрації установи виконання покарань, особи, яка ініціювала притягнення до дисциплінарної відповідальності, та осіб, які мають право дорадчого голосу.

Рішення про притягнення до відповідальності приймається більшістю голосів членів дисциплінарної комісії.

Рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності особи, яка відбуває покарання, має бути детально вмотивоване та може бути оскаржене особою, яка відбуває покарання у виді позбавлення волі, або її представником до органу виконання покарань вищого рівня, прокурора чи суду.

Суд не вбачає порушень процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Надаючи оцінку аргументам позивача, наведеним у позовній заяві, суд вказує на таке.

Позивач зазначає, що відповідач не встановив та не врахував причини, обставини і мотиви вчинення порушення, а також те, що стягнення, що накладаються, повинні відповідати тяжкості і характеру проступку засудженого.

Зібраними у справі доказами, в тому числі відеозаписом, який суд дослідив за участю представника позивача в судовому засіданні, підтверджується вчинення позивачем порушення правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань.

Наполягаючи на обов`язку відповідача дослідити причини, мотиви та обставини порушення, позивач не зазначив, з яких саме причин та мотивів він відмовився від обшуку, та не зазначив обставин, які, на його думку, повинні були бути враховані відповідачем.

Згідно з частиною першою статті 134 Кримінально-виконавчого кодексу України, при призначенні заходів стягнення враховуються також поведінка засудженого до вчинення проступку, кількість і характер раніше накладених стягнень, а також пояснення засудженого щодо суті проступку.

Актом від 26.12.2019 підтверджується відмова позивача від надання пояснень.

Матеріали, на підставі яких дисциплінарна комісія відповідача дійшла висновку про накладення на позивача стягнення у виді догани, містять його характеристику, перелік стягнень і заохочень.

Частина перша статті 132 Кримінально-виконавчого кодексу України містить перелік заходів стягнення, що застосовуються до осіб, позбавлених волі, від менш до більш суворого.

Оскаржуваною постановою на позивача накладене стягнення у виді догани, яке є наступним за ступенем суворості після попередження.

Матеріали справи свідчать, що у спірних правовідносинах стягнення відповідає тяжкості і характеру проступку засудженого.

Оскаржувана постанова містить опис обставин, за яких сталося порушення.

Позовна заява не містить посилань на будь-які інші фактичні обставини, які мали б бути враховані відповідачем під час розгляду питання притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Суд вважає, що посилання позивача щодо обмеження відповідачем його права на отримання правової допомоги шляхом користування послугами адвоката є непідтвердженим, оскільки не заперечується та обставина, що таке право було забезпечено у відповідній формі у момент його виникнення, шляхом надання можливості звернення до суб`єкта надання такої допомоги. У справі відсутні докази відмови відповідачем у наданні позивачу можливості зв`язатися з адвокатом, з яким у позивача був укладений договір про надання правової допомоги.

На думку суду, належить врахувати, що питання щодо призначення захисника - адвоката та забезпечення його прибуття на засідання дисциплінарної комісії (або забезпечення прибуття на засідання дисциплінарної комісії адвоката, з яким позивач уклав договір про надання правничої допомоги) перебувають поза межами компетенції адміністрації установи.

Позивач посилається на відсутність пояснень будь-яких осіб, крім посадових осіб установи відбування покарання, в тому числі інших засуджених.

Частина третя статті 135 Кримінально-виконавчого кодексу України передбачає можливість запрошення на засідання дисциплінарної комісії інших осіб, присутність яких є доцільною для встановлення обставин вчинення правопорушення та визначення міри відповідальності.

Суд вказує, що матеріали відезапису події правопорушення підтверджують зміст рапорту молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки відповідача Єльнікова О.С. від 26.12.2019 № 923/6, що означає відсутність у відповідача потреби витребовувати пояснення від інших засуджених та заслуховувати їх на засіданні дисциплінарної комісії.

Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов переконання, що оскаржувана постанова прийнята у спосіб та в межах повноважень відповідача з врахуванням фактичних обставин, які передували накладенню дисциплінарного стягнення, в тому числі на підставі рапорту уповноваженого працівника закладу виконання покарання, характеристики засудженого, наявних у засудженого заохочень та стягнень. Порушення позивачем як засудженим правил внутрішнього розпорядку установи виконання покарань підтвердилося відеозаписом, дослідженим у судовому засіданні за участю представника позивача.

Отже, під час розгляду справи не встановлено порушення порядку притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Щодо судових витрат у справі.

На підставі частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати не належить стягувати на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Одночасно, суд вказує про відсутність у справі будь-яких доказів понесення позивачем судових витрат.

У позовній заяві позивач зазначає, що поніс судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн і очікує понести їх в сумі 3 000 грн. Доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у будь-якій сумі позивач не подав.

Судовий збір у справі відсутній, оскільки позивач звільнений від його сплати на підставі пункту 17 частини першої статті 5 Закону України від 08.07.2011 № 3674-VI „Про судовий збір.

Керуючись статями 2, 19, 139, 242 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Державної установи "Вознесенська виправна колонія (№ 72)" (вул. Жовтневої Революції, 300, м. Вознесенськ, Миколаївська область, 56500, ідентифікаційний код: 08564050) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Птичкіна