Справа № 160/27532/21
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

08 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 160/27532/21
(суддя Рянська В.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Чередниченка В.Є. (доповідач),

суддів: Панченко О.М., Іванова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Давіденко Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі №160/27532/21 за позовом Головного управління ДПС у Дніпропетровській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,-

ВСТАНОВИВ:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області 30 грудня 2021 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким, просить стягнути з відповідача суму податкового боргу у розмірі 3587725,07 грн.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем не сплачено узгоджену суму податкового зобов`язання.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року позов задоволено повністю.

Рішення суду мотивовано тим, що за відповідачем рахується податковий борг, що виник на підставі податкових повідомлень-рішень, якими визначені грошові зобов`язання, доказів їх скасування суду не надано, та враховуючи, що відповідачем не надано доказів погашення такої заборгованості, яка вважається узгодженою, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач, зазначаючи про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та неповного встановлення обставин, що мають значення для справи, оскаржив його в апеляційному порядку.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що суд першої інстанції не встановив обставини утворення суми боргу відповідача перед АТ «Банк Кредит Дніпро», не встановлено і обставин отримання відповідачем повідомлень АТ «Банк Кредит Дніпро» про прощення (анулювання)боргу за зазначеними кредитними договорами. Також, відповідач зазначає про те, що жодне податкове повідомлення-рішення ним не отримувалися, оскільки поштові відправлення із цими податковими повідомленнями-рішеннями повернулися на адресу позивача за закінченням терміну зберігання. Крім того, відповідач зазначає про те, що не був повідомленими належним чином про день, час та місце розгляду цієї справи судом першої інстанції, що на його думку є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно з відзивом на апеляційну скаргу, позивач зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що згідно з копіями розрахунків податкового боргу та витягами з інтегрованих карток платника податків ОСОБА_1 , відповідач має податковий борг на загальну суму 3 587725,07 грн, у тому числі:

- податковий борг з податку на доходи фізичних осіб - 3302563,14 грн (податок на доходи фізичних осіб 2641914,51 грн, штрафні санкції 660478,63 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 13.02.2020 року (а.с.18), штрафні санкції 170,00 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 13.02.2020 року (а.с.19);

- податковий борг з військового збору - 275199,43 грн (військовий збір 220159,54 грн, штрафні санкції 55039,89 грн згідно з податковим повідомленням-рішенням № від 13.02.2020 року (а.с.17);

- податковий борг з податку на нерухоме майно - 9962,50 грн (а.с.26-34).

Стягнення з відповідача податкового боргу у розмірі 3587725,07 грн є предметом спору переданого на вирішення суду.

Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при ухвалені оскарженого рішення виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України (далі ПК України), податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня.

Пунктом 31.1 статті 31 ПК України визначено, що строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно. Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.

Згідно зі статтею 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок виникає у платника за кожним податком та збором. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом. Виконання податкового обов`язку може здійснюватися платником податків самостійно або за допомогою свого представника чи податкового агента. Відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Пунктом 38.1 статті 38 ПК України передбачено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Як передбачено пунктом 54.5 статті 54 Податкового кодексу України якщо згідно з нормами цієї статті сума грошового зобов`язання розраховується контролюючим органом, платник податків не несе відповідальності за своєчасність, достовірність і повноту нарахування такої суми, проте несе відповідальність за своєчасне та повне погашення нарахованого узгодженого грошового зобов`язання і має право оскаржити зазначену суму в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення-рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення. При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Пунктом 57.3. статті 57 Податкового кодексу України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Як убачається з матеріалів справи, зазначений податковий борг виник внаслідок несплати відповідачем у встановлені строки суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом згідно з податковими повідомленнями-рішеннями.

Так, відповідачем не сплачено грошове зобов`язання визначене контролюючим органом у податковому повідомленні-рішенні № від 13.02.2020 року на суму 3302393,14 грн (а.с.18), у податковому повідомленні-рішенні № від 13.02.2020 року на суму 170 грн (а.с.19) та у податковому повідомленні-рішенні № від 13.02.2020 року на 275199,43 грн (а.с.17).

Податковий борг з податку на нерухоме майно в сумі 9962,50 грн виник внаслідок несплати у встановлені строки сум грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у податкових повідомленнях-рішеннях від 28.03.2018 № 409/3 на суму 1076,71 грн; №409/2 на суму 2436,30 грн; №409/1 на суму 5186,13 грн, №50-0463 від 21.01.2019 на суму 595,68 грн, №0-0463 від 25.03.2020 на суму 667,68 грн.

Так, вищезазначені податкові повідомлення-рішення було позивачем направлено відповідачу за відомою адресою його реєстрації місця проживання ( АДРЕСА_1 ), однак поштове відправлення повернулось 21.05.2020 року відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.20).

Відповідно до пункту 58.3 статті 58 ПК України (в редакції на час повернення поштового відправлення на адресу позивача (21.05.2020 року) податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу.

У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Так, згідно з відомостями адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України у Дніпропетровській області від 01.02.2019 року, зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 значиться АДРЕСА_1 (а.с.4).

В свою чергу, згідно з відомостями Головного управління ММС України в Дніпропетровській області від 20.01.2022 року наданими Дніпропетровському окружному адміністративному суду, ОСОБА_1 24.02.2020 року вибув (знятий) з зареєстрованого місця проживання ( АДРЕСА_1 ) (а.с.52).

Відповідно до п.45.1 ст.45 ПК України платник податків - фізична особа зобов`язана визначити свою податкову адресу.

Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі. Платник податків - фізична особа може мати одночасно не більш однієї адреси.

Відповідно до п.70.1 ст.70 ПК України зазначено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, формує та веде Державний реєстр фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр).

Відповідно до п.п.70.15.1 п.70.15 ст.70 ПК України зазначено, що відомості з Державного реєстру використовуються контролюючими органами виключно для здійснення контролю за дотриманням податкового законодавства України.

При цьому, суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідач, як платник податків зобов`язаний був слідкувати за відповідністю інформації внесеної до реєстру щодо його податкової адреси фактичним обставинам та у разі такої невідповідності вчинити дії щодо зміни такої адреси, оскільки саме за зареєстрованою адресою здійснюється контроль за дотриманням податкового законодавства України.

Крім того, відповідно до п.70.7. ст. 70 ПК України фізичні особи - платники податків зобов`язані подавати контролюючим органам відомості про зміну даних, які вносяться до облікової картки або повідомлення (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і мають відмітку у паспорті), протягом місяця з дня виникнення таких змін шляхом подання відповідної заяви за формою та у порядку, визначеними центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Проте зазначений обов`язок відповідач не виконав.

Враховуючи те, що зазначені податкові повідомлення-рішення були направлені контролюючим органом на адресу відповідача за відомим місцем його проживання/останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення, та відповідач не повідомляв податковий орган про зміну такої адреси, при цьому зазначені податкові повідомлення-рішення не було вручено адресату з незалежних від позивача обставин (з інших причин), суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що визначене у цих податкових повідомленнях-рішеннях податкове зобов`язання набуло статусу узгодженого.

При цьому, суд апеляційної інстанції приймає до уваги й те, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з апеляційною скаргою 12.09.2022 року на виконання вимог ст. 296 КАС України місцем свого проживання чи перебування також зазначив цю ж саму адресу, а саме: АДРЕСА_1 .

Відповідно до пунктів 95.1-95.4 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовується учасниками справи у зв`язку з несплатою відповідачем у встановлені строки узгоджених податкових зобов`язань, контролюючим органом вживалися заходи щодо примусового стягнення податкового боргу та відповідно до вимог ст. 59 Податкового кодексу України було сформовано податкову вимогу форми «Ф» № 103294-17 від 25.09.2018, яку було направлено на адресу відповідача засобами поштового зв`язку та повернуто відправнику за закінченням терміну зберігання (а.с.5-6).

Пунктом 59.5 ст. 59 ПК України встановлено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Таким чином, оскільки за відповідачем рахується податковий борг, податкові повідомлення-рішення від 13.02.2020 року скасовані не були та доказів погашення такої заборгованості ним не надано, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для задоволення цього позову та стягнення непогашеної суми податкового боргу.

При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не встановив обставин утворення суми боргу відповідача перед АТ «Банк Кредит Дніпро» не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення податкового боргу, а не законність та обґрунтованість рішень контролюючого органу якими відповідачу визначалися такі зобов`язання.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не був повідомленими належним чином про день, час та місце розгляду цієї справи судом першої інстанції, що на його думку є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зауважує.

Під час розгляду судом першої інстанції цієї справи, на підставі інформації наданої відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Управління з питань громадянства, паспортизації, реєстрації та еміграції ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо вибуття відповідача з місця реєстрації його проживання (а.с. 52) суд дійшов правильного висновку про необхідність застосування для виклику відповідача положень ст. 130 КАС України щодо розміщення виклику відповідача до суду через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та зробив це, що підтверджується відповідними викликами (повідомленнями) наявними в матеріалах справи (а.с.59,77,83,96).

Крім того слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у справі «GORYACHYY v. Ukraine (№ 43925/18)» зауважив, що органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник не отримав кореспонденцію, надіслану йому судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви заявника про те, що його права за пунктом 1 статті 6 Конвенції були порушені. Крім того, заявник мав змогу надати свої аргументи суду останньої інстанції, який належним чином їх розглянув.

А тому, зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, аргументи відповідача колегією суддів розглянуті, суд апеляційної інстанції зробив висновок про те, що вищезазначений аргумент скаржника не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі.

На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 червня 2022 року у справі №160/27532/21 без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 08 грудня 2022 року.

Повне судове рішення складено 08 грудня 2022 року.

Головуючий - суддя В.Є. Чередниченко

суддя О.М. Панченко

суддя С.М. Іванов