Справа № 640/29433/20
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 року м. Київ № 640/29433/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Скочок Т.О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доДержавної митної служби України
провизнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної митної служби України, в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати наказ Державної митної служби України «Про звільнення ОСОБА_1 » від 21.10.2020 №996-о;

- зобов`язати Державну митну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу взаємної адміністративної допомоги управління організації боротьби з митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії Департаменту організації протидії митним правопорушенням Держмитслужби;

- стягнути з Державної митної служби України суму середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу з 23.10.2020 по день поновлення на роботі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказано про протиправність оскаржуваного наказу про звільнення, з огляду на те, що фактично відсутнє скорочення посади позивача за результатами прийняття наказу Державної митної служби України від 25.08.2020 №342, яким введено у дію новий штатний розпис на 2020 рік. Крім того, як наголошено у позовній заяві, у межах заявленого спору підлягають застосуванню положення ч.ч. 6-9 ст. 49-2 Кодексу законів про працю України в частині пропозиції позивачу іншої роботи у Державній митній службі України, чого відповідачем зроблено не було.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а також встановлено сторонам строки для подання до суду відзивів, відповіді на відзив та заперечень.

Іншою ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва Державній митній службі України продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву та доказів у справі №640/29433/20 на п`ятнадцять днів з дати отримання цієї ухвали суду.

Вказану ухвалу суду представником відповідача, згідно з наявним у матеріалах справи повідомленням про вручення поштового відправлення, отримано 04.01.2021, відтак, строк для подання відзиву відповідачу продовжено до 19.01.2021 включно.

Від представника відповідача через канцелярію суду надійшов відзив, який направлений на адресу суду засобами поштового зв`язку 22.01.2021, згідно з поштовим штемпелем на конверті, що свідчить про пропуск відповідачем строку для подання відзиву, встановленого ухвалою суду. Водночас, у відзиві заявлено клопотання про продовження процесуального строку для подання відзиву, з огляду на продовження дії карантинних обмежень до 28.02.2021, у зв`язку з чим уповноважений представник Державної митної служби України змушений був перейти на дистанційний режим роботи, з урахуванням того, що інший працівник перебував на лікарняному. Разом з тим, суд вказує про необґрунтованість даного клопотання, оскільки робота Державної митної служби України не може бути обмежена роботою лише двох працівників, з урахуванням відсутності доказів, які б підтверджували обставини, заявлені у наведеному клопотанні. Як наслідок, відзив подано з порушенням встановленого для цього строку без поважних причин, що, у силу ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, є підставою для вирішення справи за наявними матеріалами, без врахування змісту відзиву, поданого з порушенням строку.

Водночас, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 9 ст. 79 Кодексу адміністративного судочинства України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Так, зі змісту відзиву вбачається, що додані до нього докази направлено виключно на адресу суду, що також підтверджено позивачем у поданому ним клопотанні. Проте, враховуючи обсяг таких доказів (близько 160 сторінок), що є надмірним обсягом, відповідач, у силу наведених законодавчих положень, мав право не надсилати останні на адресу позивача. Слід також зазначити, що позивачем через канцелярію суду надано клопотання про ознайомлення з матеріалами справи, що, відповідно, свідчить про наявність в останнього можливості ознайомитись з поданими представником відповідача доказами у встановленому для цього порядку. Вказане свідчить про прийняття вказаних доказів до уваги суду.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів, листом від 21.09.2020 №08-1/12-01/10/12018 Державна митна служба України направила ОСОБА_1 попередження про наступне звільнення, яким останнього повідомлено про те, що у зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису без скорочення чисельності державних службовців, посада, яку обіймає ОСОБА_1 - заступника начальника управління - начальника відділу взаємної адміністративної допомоги управління організації боротьби з митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії Департаменту організації протидії митним правопорушенням Державної митної служби України, - відповідно до наказу Держмитслужби від 25.08.2020 №342 "Про введення в дію Структури апарату Державної митної служби України та Штатного розпису Державної митної служби України на 2020 рік", буде скорочена. На підставі викладеного, ОСОБА_1 попереджено, що трудовий договір з останнім буде припинено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу" по закінченню 30 календарних днів з моменту вручення цього попередження.

Надалі, наказом Державної митної служби України від 21.10.2020 №996-о, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 83, п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу", з 22.10.2020 припинено державну службу та звільнено із займаної посади ОСОБА_1 , заступника начальника управління - начальника відділу взаємної адміністративної допомоги управління організації боротьби з митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії Департаменту організації протидії митним правопорушенням Державної митної служби України, у зв`язку зі скороченням посади державної служби.

Вважаючи вказаний наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Нормативно-правовим актом, який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях, є Закон України «Про державну службу» (тут і надалі у редакції, яка діяла станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про державну службу», державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави, зокрема щодо: 1) аналізу державної політики на загальнодержавному, галузевому і регіональному рівнях та підготовки пропозицій стосовно її формування, у тому числі розроблення та проведення експертизи проектів програм, концепцій, стратегій, проектів законів та інших нормативно-правових актів, проектів міжнародних договорів; 2) забезпечення реалізації державної політики, виконання загальнодержавних, галузевих і регіональних програм, виконання законів та інших нормативно-правових актів; 3) забезпечення надання доступних і якісних адміністративних послуг; 4) здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням законодавства; 5) управління державними фінансовими ресурсами, майном та контролю за їх використанням; 6) управління персоналом державних органів; 7) реалізації інших повноважень державного органу, визначених законодавством.

Державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби (ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу»).

Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 5 Закону України «Про державну службу», правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Так, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», серед підстав для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення визначено, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

У той же час, приписами ч. 3 ст. 87 Закону України «Про державну службу», суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.

Суб`єкт призначення приймає рішення про припинення державної служби з підстав, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, у п`ятиденний строк з дня настання або встановлення відповідного факту.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення за рішенням суб`єкта призначення може бути призначений на рівнозначну або нижчу посаду державної служби, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

З аналізу наведених законодавчих положень вбачається, що положення Закону України «Про державну службу», яким визначалася підстава припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент прийняття оспорюваного наказу, свідчить, що суб`єкт призначення не зобов`язаний був пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду державної служби, а в разі відсутності такої - іншу роботу (посаду державної служби) у цьому державному органі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.07.2021 у справі №640/20284/20.

Водночас, розглядаючи вказаний трудовий спір, який пов`язаний зі звільненням за п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», суд зобов`язаний з`ясувати, чи дійсно у відповідача мало місце скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису з припиненням державної служби.

Зі змісту наявних у матеріалах справи доказів вбачається, що в якості підстави для скорочення посади, яку займав позивач, визначено наказ Держмитслужби від 25.08.2020 №342 "Про введення в дію Структури апарату Державної митної служби України та Штатного розпису Державної митної служби України на 2020 рік".

Так, згідно з наказом Держмитслужби від 25.08.2020 №342 "Про введення в дію Структури апарату Державної митної служби України та Штатного розпису Державної митної служби України на 2020 рік", у структурі штатного розпису Державної митної служби України утворено Департамент протидії митним правопорушенням та контрабанді, у складі якого, у свою чергу, утворено управління організації боротьби з митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії, у складі якого діють такі відділи:

- відділ взаємодії з митними органами іноземних держав;

- відділ провадження у справах про порушення митних правил;

- сектор "Національний контактний центр".

Натомість, позивач займав посаду заступника начальника управління - начальника відділу взаємної адміністративної допомоги управління організації боротьби з митними правопорушеннями та міжнародної взаємодії Департаменту організації протидії митним правопорушенням Державної митної служби України. Вказаний відділ - відділ взаємної адміністративної допомоги - у Структурі апарату Державної митної служби України та Штатного розпису Державної митної служби України на 2020 рік, затверджених наказом Держмитслужби від 25.08.2020 №342, не передбачено.

З викладеного вбачається, що посада, яку займав позивач у Державній митній службі України, станом на момент звільнення, була скорочена внаслідок введення в дію Структури апарату Державної митної служби України та Штатного розпису Державної митної служби України на 2020 рік, затверджених наказом Держмитслужби від 25.08.2020 №342. Іншого з наявних у матеріалах справи доказів не вбачається.

Як наслідок, суд виходить з правомірності оскаржуваного наказу, прийнятого правомірно та у межах наданих відповідачу повноважень.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги викладене, суд дійшов до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення останніх.

Керуючись ст.ст. 77, 139, 245, 246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Державної митної служби України (, адреса: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11-Г) відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Т.О. Скочок