Справа № 380/6352/22
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/6352/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Сидор Н.Т., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дії та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Державної фіскальної служби, у якій позивач просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Донецькій області щодо не нарахування і не виплати позивачу грошового забезпечення в розмірі 50% від грошового забезпечення, яке було йому нараховане за час участі у здійсненні заходів із забезпечення проведення антитерористичної операції на території Донецької області з 16.06.2016 по 15.10.2016, з 16.02.2017 по 15.06.2017, з 16.06.2017 по 30.04.2018, з 30.04.2018 по 21.06.2018, з 24.10.2018 по 26.06.2019;

- визнати протиправною бездіяльність Державної фіскальної служби України щодо невиплати позивачу при звільненні зі служби грошового забезпечення в розмірі 50% від грошового забезпечення, яке було йому нараховане за час участі у здійсненні заходів із забезпечення проведення антитерористичної операції на території Донецької областіз 16.06.2016 по 15.10.2016, з 16.02.2017 по 15.06.2017, з 16.06.2017 по 30.04.2018, з 30.04.2018 по 21.06.2018, з 24.10.2018 по 26.06.2019;

- зобов`язати Головне управління ДФС у Львівській області здійснити нарахування і виплату позивачу грошового забезпечення в розмірі 50% від грошового забезпечення, яке було йому нараховане за час участі у здійсненні заходів із забезпечення проведення антитерористичної операції на території Донецької області з 16.06.2016 по 15.10.2016, з 16.02.2017 по 15.06.2017, з 16.06.2017 по 30.04.2018, з 30.04.2018 по 21.06.2018, з 24.10.2018 по 26.06.2019.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що проходив службу в податковій поліції і в періоди з 16.06.2016 по 15.10.2016, з 16.02.2017 по 15.06.2017, з 16.06.2017 по 30.04.2018, з 30.04.2018 по 21.06.2018, з 24.10.2018 по 26.06.2019 був відряджений в Головне управління ДФС у Донецькій області і безпосередньо брав участь у антитерористичній операції. Однак, під час забезпечення проведення антитерористичної операції, в порушення норм постанов Кабінету Міністрів України від 22.07.2015 №522 та від 05.09.2018 №708, Головне управління ДФС у Львівській області нараховувало йому грошове забезпечення без його підвищення на 50%.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, суд зазначає наступне.

Ухвалою судді від 19.04.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами; запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали подати відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 162 КАС України.

Ухвала судді від 19.04.2022 надіслана відповідачам на електронну пошту 20.04.2022.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористались, заяви про продовження процесуального строку для подання відзиву не подавали.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Згідно з витягом з наказу від 21.09.2021 №0069-о/д, ОСОБА_1 звільнено з посади та податкової міліції ДФС у запас Збройних Сил (з постановкою на військовий облік) за пунктом 64 підпунктом «г» (через скорочення штатів).

У період з 16.06.2016 по 15.10.2016, з 16.02.2017 по 15.06.2017, з 16.06.2017 по 30.04.2018, з 30.04.2018 по 21.06.2018, з 24.10.2018 по 26.06.2019 позивач залучався до виконання завдань антитерористичної операції в Донецькій області, що підтверджується матеріалами справи, а саме довідками №297/04-0715 від 31.07.2018, №2440/04.1 від 05.09.2019, витягами з наказів від 22.08.2016 №235дск, від 15.10.2016 №289дск, від 01.04.2017 №92дск, від 16.06.2017 №167дск, від 24.07.2017 №209дск, від 30.04.2018 №120дск, від 02.05.2018 №2дск, від 21.06.2018 №47дск, від 29.10.2018 №157дск, від 27.06.2019 №155дск.

За вказаний період позивачу не здійснювалась доплата у розмірі 50% грошового забезпечення, як це передбачалось постановами Кабінету Міністрів України від 22.07.2015 №522 та від 05.09.2018 №708.

Вважаючи такі дії протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Кабінет Міністрів України 22.07.2015 прийняв постанову №522 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції» (далі Постанова №522), якою передбачалось що працівникам установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, заробітна плата за фактичний час перебування в таких районах підвищується на 50 відсотків (за наявності підтвердних документів).

Постанова №522 втратила чинність у зв`язку з прийняттям Кабінетом Міністрів України 05.09.2018 постанови №708 «Про особливості оплати праці працівників, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також працівників державних і комунальних установ, закладів, організацій, які фінансуються з бюджету і розміщені в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення» (далі Постанова №708).

Пунктом 1 Постанови №708 постановлено, що заробітна плата працівників установ, закладів та організацій, що фінансуються з бюджету, які беруть участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, а також працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, підвищується на 50 відсотків за фактичний час перебування в районах проведення такої операції (здійснення таких заходів) за наявності підтвердних документів.

З матеріалів справи встановлено, що позивач в періоди з 16.06.2016 по 15.10.2016, з 16.02.2017 по 15.06.2017, з 16.06.2017 по 30.04.2018, з 30.04.2018 по 21.06.2018, з 24.10.2018 по 26.06.2019 залучався до виконання завдань антитерористичної операції в Донецькій області.

Однак, з розрахункових листів за 2016-2019 вбачається, що доплата, передбачена Постановами №522 та №708, позивачу не здійснювалась.

У листі, копія якого міститься в матеріалах справи, Головне управління ДФС у Донецькій області вказує, що законодавством про податкову міліцію не передбачені підвищенні 50% заробітної плати за участь у забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення, а також працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях. Постанова №708 стосується цивільної частини осіб, які беруть участь у забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах її проведення та працівників, які залучаються до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а постанова Кабінету Міністрів України №708 стосується начальницького складу податкової міліції.

Вирішуючи питання щодо поширення дії положень Постанов №522 та №708 на позивача як працівника податкової міліції, суд виходить з такого.

Особливості проходження служби в податковій міліції визначалися статтею 353 Податкового кодексу України (далі ПК України).

Так п. 353.1 ст. 353 ПК України передбачалося, що особи начальницького і рядового складу податкової міліції проходять службу у порядку, встановленому законодавством для осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ.

Отже, працівники податкової міліції проходили службу у складі підрозділів ДФС, яка, ураховуючи завдання та функції податкової міліції, має особливий характер, а статус таких осіб прирівнюється до статусу осіб, які перебувають на службі в органах внутрішніх справ України. Порядок проходження служби особами рядового та начальницького складу врегульовано спеціальним законодавством, яке покладає на громадян, які перебувають на такій службі, додаткові обов`язки та відповідальність.

З метою забезпечення достатніх та належних матеріальних умов для життя та відпочинку осіб рядового та начальницького складу; комплектування якісного особового складу; диференціацію умов і характеру праці; стимулювання праці; компенсування фізичних та інтелектуальних затрат держава гарантує особам рядового та начальницького складу достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення шляхом прийняття спеціальних нормативно-правових актів, які встановлюють структуру грошового і речового забезпечення за нормами, встановленими законодавством, осіб рядового та начальницького складу в обсязі, яке відповідає умовам такої служби.

Пунктом 357.1 ст. 357 ПК України передбачалося, що форми та розмір матеріального забезпечення осіб начальницького і рядового складу податкової міліції, включаючи грошове утримання, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови оплати праці працівників начальницького складу податкової міліції у спірному періоді визначалися постановами Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов забезпечення військовослужбовців та, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №1294) та від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704).

Пунктом 1 Постанови №1294 передбачалось, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Відповідно до п. 2 Постанови №704 грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Механізм нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, а також форма та порядок видачі грошових атестатів визначений «Порядком виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 17 липня 2018 року № 616, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 року за № 928/32380 (далі - Порядок № 616).

Кабінет Міністрів України може запроваджувати особливості оплати праці осіб рядового та начальницького складу в залежності від особливостей проходження служби.

Приміром, постановою Кабінету Міністрів України від 31 01.2015 №24 були визначені особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій, яка передбачала виплату винагороди у відсотках місячного грошового забезпечення.

Ця постанова втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 20.01.2016 №18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» (далі Постанова №18), яка у спірному періоді регулювала особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу у зв`язку із участю у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду.

Постанова №18, зокрема, передбачала, що за час участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується винагорода в порядку, визначеному керівниками відповідних державних органів за:

безпосередню участь в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду, - в розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства, у межах бюджетних призначень пропорційно часу участі в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду;

створення безпечних умов виконання бойових завдань та збереження життя і здоров`я під час участі в заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях - в розмірах, визначених керівниками відповідних державних органів за погодженням з Міністерством фінансів.

Своєю чергою Постанови №522 та № 708 установлювали механізм підвищення заробітної плати категорії працівників, які перебувають у трудових відносинах із установами, закладами та організаціями, що фінансуються з державного бюджету.

У такий спосіб Уряд стимулював працівників, які виконують свої обов`язки в особливих умовах праці, пов`язаних з підвищеною небезпекою та посиленою відповідальністю в бюджетних установах, закладах та організаціях, що фінансуються з бюджету і розміщені на вказаній території.

Зважаючи на наведене, суд доходить висновку, що Постанови №522 та №708 не регулють питання нарахування та виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, оскільки таке є предметом регулювання спеціальних нормативних актів.

Схожого висновку щодо не поширення дії Постанови №708 на працівників податкової міліції дійшов Верховний Суд у постанові від 23.06.2022 у справі №460/6/21.

Оцінка встановлених судом фактичних обставин справи в розрізі проаналізованих вище норм матеріального закону дає підстави для висновку про те, що відповідач правомірно не застосовував під час оплати праці позивача положення постанов Кабінету Міністрів України №522 та №708, отже в межах спірних правовідносин відповідачем не порушено прав та законних інтересів позивача. Відтак, суд вважає відсутніми підстави задоволення позовних вимог позивача.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Враховуючи встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що вимоги позивача не знаходять належного правового обґрунтування, тоді як відповідачем доведено правомірність своїх дій, а тому позов задоволенню не підлягає.

Відшкодування судових витрат позивачу, якому у задоволенні позову відмовлено ст. 139 КАС України не передбачено, а тому такі слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 72-77, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд

в и р і ш и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дії та бездіяльності, зобов`язання вчинити дії відмовити.

Судовий збір покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції з урахуванням положень підп. 15.5 п. 15 розд. VII «Перехідні положення» та п. 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач-1 Головне управління ДФС у Львівській області (87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114; ).

Відповідач-2 Державна фіскальна служба України (04053, м. Київ. Львівська пл., 8; ).

Суддя Сидор Н.Т.