Справа № 120/7471/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

09 грудня 2022 р. Справа № 120/7471/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Головного управління Пенсійного фонду України (вул. Хмельницьке шосе,7, м. Вінниця, 21036 )

про: визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач) про визнання протиправним рішення відповідача № 14 від 19.07.2022 року щодо відмови у призначенні позивачеві пенсії згідно ст.26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; зобов`язання відповідача призначити і виплачувати позивачеві пенсію за віком з часу отримання права (22.06.2022 року) згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування шляхом зарахування до загального стажу у повному обсязі періоду роботи позивача, який вказаний у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.09.1979 року.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає, що 12.07.2022 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове пенсійне страхування". Відповідач, за наслідками розгляду вказаної заяви, рішенням №14 від 19.07.2022 року відмовив позивачеві в призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Позивач, не погоджуючись з вказаним рішенням, звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 26.09.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви.

25.10.2022 року за вх. № 51517/22 позивачем надано до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою у відповідача витребувано належним чином засвідчені матеріали пенсійної справи позивача.

16.11.2022 року за вх. № 55605 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на призначення пенсії за віком мають особи, які в період з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року досягли віку 60 років за наявності страхового стажу у зазначений період не менше 29 років. На момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, він досяг 60-річного віку. Однак, відповідач вказує, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу позивача не зараховано періоди його роботи згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.09.1979 року:

1) з 10.08.1995 року по 18.09.1996 року, оскільки наявне виправлення у даті наказу про прийняття на роботу;

2) з 20.09.1996 року по 01.12.1996 року, оскільки назва підприємства у реквізитах печатки, що посвідчує даний підпис, не відповідає назві підприємства, в якому працювала особа;

3) з 05.12.1996 року по 02.03.2001 року, оскільки в графі 3 трудової книжки не зазначена назва підприємства, на яке прийнято особу на роботу; а також у реквізитах печатки, що посвідчує підпис, відсутній код підприємства. Крім того, інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу за зазначений період відсутня;

4) з 15.03.2001 року по 12.09.2003 року відтиск печатки, що посвідчує даний запис, не придатний для сприйняття змісту. Інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня.

До страхового стажу не зараховано також період проходження військової служби з 05.08.1980 року по 25.11.1983 року згідно військового квитка НОМЕР_2 , оскільки наявне виправлення у даті народження власника квитка; відтиск печатки, що посвідчує записи на титульній сторінці не придатний для сприйняття змісту. Як наслідок, страховий стаж позивача складає 23 роки 0 місяців 6 днів, чого недостатньо для призначення пенсії за віком. Враховуючи наведене, відповідачем прийнято рішення про відмову у призначенні позивачеві пенсії №14 від 19.07.2022 року.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

12.07.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На момент звернення із заявою позивач досяг 60-річного віку.

За результатами опрацювання поданих позивачем документів, відповідачем 19.07.2022 року прийнято рішення №14 про відмову в призначенні пенсії.

Підставою для відмови слугувала відсутність необхідного страхового стажу, адже відповідачем до такого не зараховано періоди роботи позивача з 10.08.1995 року по 18.09.1996 року, оскільки наявне виправлення у даті наказу про прийняття на роботу; з 20.09.1996 року по 01.12.1996 року, оскільки назва підприємства у реквізитах печатки, що посвідчує даний підпис, не відповідає назві підприємства, в якому працювала особа; з 05.12.1996 року по 02.03.2001 року, оскільки в графі 3 трудової книжки не зазначена назва підприємства, на яке прийнято особу на роботу; а також у реквізитах печатки, що посвідчує підпис, відсутній код підприємства. Крім того, інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу за зазначений період відсутня; з 15.03.2001 року по 12.09.2003 року відтиск печатки, що посвідчує даний запис, не придатний для сприйняття змісту, інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня.

Також до страхового стажу позивача не зараховано період проходження ним військової служби з 05.08.1980 року по 25.11.1983 року згідно військового квитка НОМЕР_2 , оскільки наявне виправлення у даті народження власника квитка; відтиск печатки, що посвідчує записи на титульній сторінці не придатний для сприйняття змісту.

Вважаючи рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із такого.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Ст. 46 Конституції України закріплює право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, особливості призначення, перерахунку і виплати пенсій врегульовано Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).

П. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV визначено, що громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Ч. 1 ст. 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст. 26 Закону №1058-IV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу станом на 01.01.2022 року не менше 29 років.

Виходячи з приписів ст. 1 Закону №1058-IV страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 9, абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України №1058-IV, статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» слідує, пенсія за віком призначається за рахунок коштів накопичувальної системи пенсійного страхування, що обліковуються на накопичувальних пенсійних рахунках Накопичувального фонду або на індивідуальних пенсійних рахунках у відповідних недержавних пенсійних фондах - суб`єктах другого рівня системи пенсійного забезпечення, здійснюються такі пенсійні виплати, як довічні пенсії і одноразова виплата.

Таким чином, з викладених законодавчих норм вбачається, що право особи на призначення пенсії за віком обумовлене двома обставинами : досягненням 60-річного віку та наявністю необхідного страхового стажу.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що на момент звернення позивача із заявою про призначення пенсії, останній досяг необхідного віку.

Водночас спірним є питання наявності в позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком.

Так, відповідачем за результатом розгляду заяви позивача про призначення пенсії та доданих до неї документів, до страхового стажу позивача не зараховано період проходження ним військової служби з 05.08.1980 року по 25.11.1983 року згідно військового квитка НОМЕР_2 , оскільки наявне виправлення у даті народження власника квитка, а відтиск печатки, що посвідчує записи на титульній сторінці не придатний для сприйняття змісту.

Також відповідачем не зараховано періоди роботи позивача з 10.08.1995 року по 18.09.1996 року, оскільки наявне виправлення у даті наказу про прийняття на роботу; з 20.09.1996 року по 01.12.1996 року, оскільки назва підприємства у реквізитах печатки, що посвідчує даний підпис, не відповідає назві підприємства, в якому працювала особа; з 05.12.1996 року по 02.03.2001 року, оскільки в графі 3 трудової книжки не зазначена назва підприємства, на яке прийнято особу на роботу; а також у реквізитах печатки, що посвідчує підпис, відсутній код підприємства. Крім того, інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу за зазначений період відсутня; з 15.03.2001 року по 12.09.2003 року відтиск печатки, що посвідчує даний запис, не придатний для сприйняття змісту, інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня.

В контексті наведеного суд зазначає наступне.

П. 17 ч. 1 ст. 11 Закону № 1058-IV передбачено, що загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби), особи рядового і начальницького складу.

Згідно ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

В матеріалах справи наявна копія військового квитка позивача серії НОМЕР_2 .

Відповідно до записів № 8 та № 12 позивач проходив військову службу в період з 05.08.1980 року по 25.11.1983 року.

Крім того у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 під №5 міститься запис про проходження позивачем військової служби у вищевказаний період.

Однак відповідач не зарахував період проходження позивачем військової служби з підстав наявності виправлення у даті народження власника квитка, відтиск печатки, що посвідчує записи на титульній сторінці не придатний для сприйняття змісту.

Відповідно до ст. 39 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Суд зауважує, що відповідно до п. 6 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі Порядок №637) визначено, що для підтвердження військової служби приймаються, зокрема, військові квитки, довідники військових комісаріатів, військових частин і установ системи Міноборони, тощо.

Отже, період проходження військової служби позивача з 05.08.1980 року по 25.11.1983 підтверджується основним документом, а саме - копією військового квитка, а також запис про період проходження військової служби позивачем, міститься у трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Відтак, враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що період проходження позивачем військової служби з 05.08.1980 року по 25.11.1983 року має бути зарахований до страхового стажу для призначення його пенсії за віком, оскільки підтверджується належними доказами.

Стосовно інших періодів незарахованих відповідачем до страхового стажу позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1, 2 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.

Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 , крім інших, містяться наступні записи:

- № 20 та №21 про період роботи позивача з 10.08.1995 року по 18.09.1996 року на ВКСП "Авагард", однак даний період не зарахований до страхового стажу позивача оскільки наявне виправлення у даті наказу про прийняття на роботу;

- № 22 та № 23 про період роботи позивача з 20.09.1996 року по 01.12.1996 року в кафе "Термінал", даний період не зараховано відповідачем до страхового стажу позивача , оскільки назва підприємства у реквізитах печатки, що посвідчує підпис, не відповідає назві підприємства, в якому працював позивач;

- № 24 та № 25 про період роботи позивача з 05.12.1996 року по 02.03.2001 року в ТОВ "ТАС", даний період не зараховано відповідачем адже у вказаних записах не зазначена назва підприємства, на яке прийнято позивача на роботу; а також у реквізитах печатки, що посвідчує підпис, відсутній код підприємства. Крім того, інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу за зазначений період відсутня;

- № 26 та № 27 про період роботи позивача з 15.03.2001 року по 12.09.2003 року, даний період не зараховано відповідачем до страхового стажу позивача оскільки відтиск печатки, що посвідчує даний запис, не придатний для сприйняття змісту. Інформація в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня.

Згідно із п 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція №58), до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіхи в роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.

У той же час, здійснення записів у трудовій книжці законодавцем покладено на роботодавця, а не на працівника, отже, відповідальність за можливе невчинення такого запису не може бути перекладена на працівника та призводити до позбавлення його права на врахування фактично відпрацьованого часу у складі трудового стажу, який враховується для призначення пенсії.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 року у справі № 677/277/17, згідно із якою відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення.

Водночас, судом встановлено, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірні періоди, а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача.

Також суд наголошує, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Суд зауважує, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.

Крім того, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.

В свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.02.2018 року в справі №687/975/17.

Також Верховний Суд у постановах від 24.05.2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року у справі № 423/1881/17, від 30.09.2019 року у справі № 638/18467/15-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Крім іншого, суд зазначає, що відповідач не позбавлений права вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі, не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії або у зарахуванні відповідного періоду роботи у стаж, що дає право на призначення пенсії за віком.

Суд також не приймає до уваги посилання відповідача на відсутність інформації щодо позивача в індивідуальних відомостях про застраховану особу за періоди з 05.12.1996 року по 02.03.2001 року, з 15.03.2001 року по 12.09.2003 року як на підставу для не зарахування наведених періодів до страхового стажу позивача, з огляду на наступне.

Порядок обчислення та сплати страхових внесків визначено у ст. 20 Закону 1058-IV.

Так, абз. 1 ч. 1 ст. 20 Закону 1058-IV передбачено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Відповідно до ч. 2 зазначеної статті обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Згідно з ч. 10 ст. 20 Закону 1058-IV якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Нормами ст. 106 Закону 1058-IV передбачено, що відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що обов`язок зі сплати страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Отже, за загальним правилом, несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, виплати йому заробітної плати не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі. Особа не повинна відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії позивача періодів його роботи на такому підприємстві.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року (справа № 208/6680/16-а), від 20.03.2019 року (справа № 688/947/17), від 27.05.2021 року (справа № 343/659/17) від 30.12.2021 року (справа № 348/1249/17).

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд доходить до висновку наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача період проходження ним військової служби з 05.08.1980 року по 25.11.1983 року, а також періоди роботи з 10.08.1995 року по 18.09.1996 року, з 20.09.1996 року по 01.12.1996 року, з 05.12.1996 року по 02.03.2001 року, з 15.03.2001 року по 12.09.2003 року.

В контексті зазначеного, суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача № 14 від 19.07.2022 року про відмову в призначенні позивачеві пенсії за віком.

Суд зауважує, що позивачем заявлено вимогу про визнання вказаного рішення протиправним.

Водночас, суд наголошує на тому, що згідно висновків, викладених у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання індивідуально-правового акту протиправним хоча і є окремим способом захисту порушеного права, проте є передумовою для застосування інших способів захисту - "скасування" або "визнання нечинним" акту.

Таким чином, суд зазначає, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню у спосіб визнання протиправним та скасування рішення відповідача № 14 від 19.07.2022 року.

Стосовно позовної вимоги про відповідача призначити і виплачувати позивачеві пенсію за віком з часу отримання права (22.06.2022 року) згідно ст. 26 ЗУ Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування шляхом зарахування до загального стажу у повному обсязі періоду роботи позивача, який вказаний у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.09.1979 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень. Водночас, згідно п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

Так, оскільки судом визнано протиправним та скасовано рішення відповідача №14 від 19.07.2022 року, оскільки останнім безпідставно не зараховано до страхового стажу позивача період проходження ним військової служби з 05.08.1980 року по 25.11.1983 року, а також періоди роботи з 10.08.1995 року по 18.09.1996 року, з 20.09.1996 року по 01.12.1996 року, з 05.12.1996 року по 02.03.2001 року, з 15.03.2001 року по 12.09.2003 року, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача вказані періоди та призначити йому пенсію за віком.

Водночас, суд зауважує, що відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача лише зазначені період, отже, вимога про зарахування до стажу у повному обсязі періоди роботи позивача, які вказані у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.09.1979 року не підлягає задоволенню у вказаний спосіб.

Щодо дати, з якої відповідача належить зобов`язати призначити позивачеві пенсію, то суд вказує, що відповідно до приписів ст. 45 Закону 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією. Водночас, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Пенсія за віком, що призначається автоматично (без звернення особи), - з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, крім випадків відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про страховий стаж застрахованої особи, необхідний для призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону. У разі якщо документи про страховий стаж не подані протягом трьох місяців з дня досягнення застрахованою особою пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, вважається, що застрахована особа виявила бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.

Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою про призначення пенсії менш ніж через місяць після досягнення ним 60-річного віку.

Відтак, оскільки вказаного віку позивач досяг 22.06.2022 року, пенсію за віком йому належить призначити з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, тобто з 23.06.2022 року.

Також суд звертає увагу, що на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах "Лелас проти Хорватії", заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і "Тошкуце та інші проти Румунії", заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (див. зазначені вище рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини", п. 128, та "Беєлер проти Італії", п. 119).

Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі "Лелас проти Хорватії", п. 74). Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі "Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки", п. 58, а також рішення у справі "Ґаші проти Хорватії", заява № 32457/05, п. 40, від 13.12.2007 року, та у справі "Трґо проти Хорватії", заява № 35298/04, п. 67, від 11.06.2009 року).

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про задоволення позову частково.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 496 грн. 20 коп.

Керуючись Конституцією України, Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», "Про пенсійне забезпечення" та ст. 2, 6, 9, 73-78, 90, 245, 246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №14 від 19.07.2022 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період проходження ним військової служби з 05.08.1980 року по 25.11.1983 року, а також періоди роботи з 10.08.1995 року по 18.09.1996 року, з 20.09.1996 року по 01.12.1996 року, з 05.12.1996 року по 02.03.2001 року, з 15.03.2001 року по 12.09.2003 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити з 23.06.2022 року ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 496 грн.20 коп.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 )
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21036, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 09.12.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна