Справа № 120/9270/22
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
про повернення позовної заяви
м. Вінниця

09 грудня 2022 р. Справа № 120/9270/22

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Мультян Марина Бондівна, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Вінницького окружного адміністративного суду перебувають матеріали позовної заяви ОСОБА_1 (далі - позивач) до Командира Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

У відповідності до статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) суддя після одержання позовної заяви з`ясовує чи подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність; має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; позов подано у строк, установлений законом (якщо адміністративний позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними); чи немає інших підстав для повернення позовної заяви, залишення її без розгляду або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Ухвалою від 14.11.2022 позовну заяву залишено без руху, у зв`язку з її невідповідністю вимогам, встановленим статтею 161 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Так, залишаючи позовну заяву без руху, суд дійшов висновку про пропуск позивачем визначеного у частині 5 статті 122 КАС України місячного строку звернення до суду та неподання до позову заяви про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску, як то передбачено ч. 6 ст. 161 КАС України. У зв`язку із чим, позивачеві надано 5-денний строк, з моменту отримання ухвали, для усунення недоліків, шляхом надання суду заяви про поновлення строків звернення до суду та доказів поважності причин його пропуску.

05.12.2022 року позивачем через підсистему "Електронний суд" подано заяву про поновлення строку звернення до суду. Вказана заява обґрунтована тим, що:

- на думку позивача, він не проходив військову службу, адже не був призваним по мобілізації, а є добровольцем сил територіальної оборони Збройних Сил України, тому позовні вимоги та предмет позову не стосуються проходження ним публічної служби. Як зазначає позивач, його метою у разі задоволення судом позовних вимог є відновлення його конституційних прав у правовідносинах пов`язаних з його безумовним правом у складі добровольчого формування ТО ЗСУ захищати суверенітет та територіальну цілісність України від збройної агресії, що гарантовано нормами ч. 1 та 2 ст. 17 Конституції України (254к/96- ВР) в редакції від 28 червня 1996 року, а не проходження військової служби у якості військовослужбовця призваного за мобілізацією на підставі закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»;

- також, позивач зазначає, що накази командира в/ч НОМЕР_1 по особовому складу від 30.03.2022 № 9 та по стройовій частині від 30.03.2022 № 58 до його відома уповноваженими особами в/ч НОМЕР_1 у порядку, встановленому чинним законодавством України, не доводились, їх належним чином завірені копії чи витяги з них йому також не вручались, він за їх отримання у жодному документі не розписувався, що є сукупною бездіяльністю відповідача, яка порушує його конституційне право знати з належних документальних джерел про стан своїх правових відносин з державою в особі в/ч НОМЕР_1 . Так, наказ відповідача № 9 від 30.03.2022 року не був предметом розгляду адміністративної справи № 120/3453/22 і про нього позивач дізнався лише 31.10.2022 року з опосередкованих джерел. Водночас, як зауважує позивач, судом в ході розгляду справи № 120/3453/22 у відповідача витребовувались усі документи, пов`язані з прийняттям та звільненням позивача зі служби, однак відповідачем так і не було надано вищевказаного наказу, що, на переконання позивача, свідчить про фізичну відсутність такого наказу у відповідача станом на момент надання до суду відповідних документів;

- позивач також відмовляється від помилкового визнання ним у позовній заяві по справі № 120/3453/22 обставин про вручення йому наказу №59 від 30.03.2022 року.

З огляду на викладене позивач просить суд поновити строк звернення до суду з даним позовом. Крім того, позивач зазначив, що ухвала суду від 14.11.2022 у встановленні процесуальним законодавством строки та у спосіб не направлялася, а була отримана ним безпосередньо у канцелярії суду 24.11.2022.

Розглянувши заяву позивача про поновлення строку на звернення до адміністративного суду, дослідивши матеріали справи, суд враховує наступне.

Особливості строків звернення до адміністративного суду врегульовані статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), частиною 1 якої передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (частина 2 статті 122 КАС України).

Разом із тим, за приписами частини 5 статті 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 4 КАС України публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Так, на переконання позивача, оскільки він є добровольцем сил територіальної оборони Збройних Сил України, то статусу "військовослужбовця" не має і військову службу не відбував, а тому предмет позову не стосуються проходження ним публічної служби.

В контексті даних тверджень, суд звертає увагу на пункту 15 частини 1 статті 1 Закону від 16.07.2021 № 1702-IХ, яким визначено, що Сили територіальної оборони Збройних Сил України - окремий рід сил Збройних Сил України, на який покладається організація, підготовка та виконання завдань територіальної оборони.

Територіальна оборона складається з військової, цивільної та військово-цивільної складових (абзац 2 частини 1 статті 4 Закону № 1702-IХ). Військова складова територіальної оборони включає органи в тому числі військові частини Сил територіальної оборони Збройних Сил України (частина 2 статті 4 Закону від 16.07.2021 № 1702-IХ).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1 Закону № 1702-IХ, громадянин України які на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України вважаються добровольцями Сил територіальної оборони Збройних Сил України.

Доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України - громадянин України або іноземець чи особа без громадянства, який перебуває в Україні на законних підставах впродовж останніх п`яти років та на добровільній основі зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України (пункт 1 частини 1 статті 1 Закону № 1702-IХ).

Аналізуючи правовий статус, мету створення, завдання, структуру, систему управління військових частин Сил територіальної оборони Збройних Сил України, суд зазначає, що такі являються утвореними відповідно до Закону № 1702-IХ військовим формуванням у складі Збройних Сил України.

Особи які проходять службу у складі Сил ТО ЗСУ вважаються військовослужбовцями, складають військову присягу та повинні дотримуватися при виконанні службових обов`язків статутів Збройних Сил України.

Одним із військових статутів є Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, що затверджений Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV.

Відповідно до частини 2 Вступу до вказаного Статуту, ним керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Згідно статтею 3 розділу «Загальні положення» Статуту, військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України (до числа яких належить в тому числі ВЧ де проходив службу позивач), є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.

Таки чином, добровольці Сил територіальної оборони проходять військову службу у Збройних Силах України.

В свою чергу, військова служба як державна служба особливого характеру є публічною службою, а для спорів щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби законодавець, виходячи з приписів частини 5 статті 122 КАС України, встановив місячний строк звернення до адміністративного суду.

Вінницьким окружним адміністративним судом в межах розгляду справи № 120/3453/22 встановлено, що позивача 24.02.2022 року з метою проходження військової служби було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , яка є кадрованим формуванням військ територіальної оборони України у Вінницькій області. Бригада перебуває у складі оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Згідно з частиною 4 статті 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, суд критично оцінює доводи позивача стосовно того, що він не відбував військову службу, адже обставина щодо проходження позивачем саме військової служби встановлена в рішенні Вінницького окружного адміністративного суду у справі №120/3453/22 від 01.07.2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022.

Більше того, як зазначає позивач, його метою у разі задоволення судом позовних вимог є відновлення його конституційних прав у правовідносинах пов`язаних з його безумовним правом у складі добровольчого формування ТО ЗСУ захищати суверенітет та територіальну цілісність України від збройної агресії, що гарантовано нормами ч. 1 та 2 ст. 17 Конституції України (254к/96- ВР) в редакції від 28 червня 1996 року.

Таким чином, враховуючи те, що добровольці Сил територіальної оборони проходять військову службу, даний спір пов`язаний з проходженням позивачем публічної служби, а тому строк звернення до адміністративного суду становить один місяць з дня, коли позивач дізнався про порушення своїх прав та інтересів.

З огляду на викладене ключовим у питанні визначення строку звернення до адміністративного суду є встановлення моменту, коли особа дізналася про порушення її прав чи інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Слід зазначити, що день, коли особа дізналася про порушення свого права, - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення їх прав, свобод чи інтересів.

Якщо цей день встановити точно неможливо, строк обчислюється з дня, коли особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав (свобод чи інтересів). При цьому "повинна слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені. (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 року №340/1019/19).

Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Оцінюючи наведені позивачем причини пропуску зазначеного строку, суд враховує, що згідно з вимогами частини 1 статті 121 КАС України суд поновлює процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважність причин повинен доводити скаржник (див. постанову Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 10.09.2020 у справі № 806/2321/16).

Причина пропуску строку звернення до суду з адміністративним позовом може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Відтак поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

При цьому суд зауважує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин, якщо ці відносини стали спірними.

Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Водночас незвернення до суду з позовом за захистом свої прав через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17.09.2020 у справі № 640/12324/19.

Так, слід зазначити, що позивач, маючи намір добросовісної реалізації належного йому права на судове оскарження дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень, повинен діяти сумлінно, тобто проявляти добросовісне ставлення до наявних у нього прав і здійснювати їх реалізацію таким чином, щоб забезпечити неухильне виконання своїх обов`язків, встановлених законом, як особа, зацікавлена у поданні позовної заяви, має вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати усі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 10.09.2020 року по справі №806/2321/16.

Обґрунтовуючи заяву про поновлення строку звернення до суду, позивач вказує, що дізнався про наказ № 9 від 30.03.2022 року лише 31.10.2022 року з опосередкованих джерел, в межах розгляду цивільної справи №128/789/17.

Проте, жодних доказів на підтвердження зазначеної обставини, позивач не надає (ні змісту позовної заяви, ні додатків до неї, з яких йому стало відомо про існування наказу №9 від 30.03.2022).

Разом із тим, в межах обставин даної адміністративної справи, суд зазначає, що відповідно до наказів відповідача, долучених до позовної заяви, зокрема, наказу командира військової частини НОМЕР_1 (про стройовій частині) № 58 від 30.03.2022 року позивача з 30.03.2022 року виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Крім цього, позивач у заяві про поновлення строку звернення до суду зазначає, що 30.03.2022 року о 21:30 годині йому була надана інформація у письмовій формі щодо його звільнення.

Отже, аналізуючи в сукупності наведені обставини, суд доходить до висновку, що позивач дізнався про порушення своїх прав 30.03.2022 року, адже на той час йому вже був відомий факт звільнення зі служби.

Крім того, з моменту винесення наказу про його звільнення з військової служби, позивач не виконував (не ніс) обов`язки військової служби та не отримував від відповідача грошове, речове та інші види забезпечення, що вже свідчило про припинення правовідносин між відповідачем та позивачем.

Суд також звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 31.03.2021 року у справі №240/12017/19, відповідно до якої триваюча пасивна поведінка особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Тому, суд визнає необґрунтованими доводи позивача про те, що, оскільки наказ відповідача № 9 від 30.03.2022 року не був предметом розгляду адміністративної справи № 120/3453/22, то про нього позивач дізнався лише 31.10.2022 року з опосередкованих джерел.

Також суд не приймає до увагу посилання позивача на те, що судом в ході розгляду справи № 120/3453/22 у відповідача витребовувались усі документи, пов`язані з прийняттям та звільненням позивача зі служби, однак відповідачем так і не було надано вищевказаного наказу, що, на переконання позивача, свідчить про фізичну відсутність такого наказу у відповідача станом на момент надання до суду відповідних документів.

Суд зазначає, що фізична відсутність зазначеного наказу є лише припущенням позивача, яке не ґрунтується на належних та допустимих доказах.

За таких обставин заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду слід залишити без задоволення, адже у ній не наведено поважних причин, наявність яких була б підставою для поновлення такого строку.

Пунктом 9 частини 4 статті 169 КАС України передбачено, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (частина 2 статті 123 КАС України).

З огляду на викладене вище, а також враховуючи те, що позивачем не наведено поважних причин пропуску строку звернення до адміністративного суду, а ті причини, що наведені, суд визнав неповажними, суд дійшов висновку, що позовну заяву з доданими до неї документами слід повернути особі, яка її подала.

Крім того, суд також вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований в "Електронному суді".

Тому, ухвала суду від 14.11.2022 була направлена на електронну адресу позивача. Відповідно належним доказом, який би підтверджував дату вручення судового рішення є повідомлення суду про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи або відповідь-повідомлення про отримання судового рішення.

Згідно довідки Вінницького окружного адміністративного суду, 14.11.2022 о 17:27 год. отримано підтвердження доставки листа до електронного кабінету позивача.

Таким чином, ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху від 14.11.2022 було направлено судом у строки та у спосіб, встановлений процесуальним законом.

Керуючись ст. 120, 122, 123, 160, 161, 169, 171, 248, 256 КАС України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до командира Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії разом з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали невідкладно надіслати особі, яка подала позовну заяву.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не позбавляє його права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом (частина 8 статті 169 КАС України).

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 256 КАС України.
Відповідно до статті 295 КАС України, апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна