Справа № 420/6077/22
Суддя: Глуханчук О.В.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/6077/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Глуханчука О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , у якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 23.03.2022 року № 9 щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 та накладення на нього дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність;

визнати протиправним та скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_1 Про відсторонення від займаної посади начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2022 року № 1;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю у грошовому забезпеченні за період протиправного усунення від виконання службових обов`язків на користь ОСОБА_1 ;

зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утримані грошові кошти (премію, щомісячні додаткові види грошового забезпечення).

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 та має військове звання підполковник.

Як зазначає позивач, 05.03.2022 року командир військової частини НОМЕР_1 видав наказ №1 «Про відсторонення від займаної посади начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 », яким позивача усунено від виконання службових обов`язків за посадою начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 та допущено до виконання справ та посади начальника вiддiлу територiального забезпечення речовим майном речового складу вiйськової частини НОМЕР_1 .

Цим же наказом командиром військової частини НОМЕР_1 в строк до 05.04.2022 року наказано провести службове розслідування, яке було проведено в період з 5 по 23 березня 2022 року по факту неналежного виконання службових обов`язкiв начальником речового складу військової частини НОМЕР_1 пiдполковника ОСОБА_2 , що створила загрозу настання тяжких наслідків.

За результатами службового розслідування позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплинарне стягнення «попередження про неповну службову вiдповiднiсть».

З підставами дисциплінарного стягнення позивач не погоджується. Наказ командира щодо притягнення підполковника ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладення на нього дисциплінарного стягнення попередження про неповну службову відповідність вважає протиправним, упередженим, непропорційним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи та виданий з грубим порушенням вимог Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, без належного з`ясування фактів та доведення вини.

Позивач вважає, що при проведенні службового розслідування були порушені його права, оскільки таке розслідування проведено не повно та не всебічно, а при накладенні на позивача дисциплінарної відповідальності не було враховано обставин вчиненого правопорушення, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Крім того, позивачем зазначено, що 14.03.2022 року його ознайомлено з актом службового розслідування, відповідно до висновків якого запропоновано накласти на підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення догану. А також, як вказує позивач, всупереч вимог п. 47 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, після завершення службового розслідування позивача не було допущено до виконання обов`язків за раніше займаною посадою начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 .

Позивач наголошує на відсутності його вини у будь-якій формі, вважає, що в його діях не було ні умислу, ні необережності. Наказ командира військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 23.03.2022р. № 9, на думку позивача, винесений без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, не на підставі та не у спосіб; що наданий чинним законодавством України.

Крім того, на переконання позивача, наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.03.2022р. № 1 «Про відсторонення від займаної посади начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 » підлягає скасуванню, оскільки підстави для такого рішення відсутні.

Процесуальний рух справи
Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі. Розгляд справи призначено проводити без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України.

Також, ухвалою суду від 26 квітня 2022 року витребувано від Військової частини НОМЕР_1 належним чином засвідчені копії письмових доказів, що стосуються розгляду справи.

10 травня 2022 року від відповідача через канцелярію суду засобами електронної пошти надійшов відзив на позовну заяву та витребувані письмові докази (а.с.62-137).

Відповідно до відзиву, відповідач з позовними вимогами не погоджується, вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.

Так, відповідачем зазначено, що службове розслідування проводилось із дотриманням вимог чинного законодавства.

На переконання відповідача, в ході проведення службового розслідування були встановлені порушення позивачем вимог Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, у зв`язку з чим, позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність.

Відповідач також спростовує посилання позивача, що після проведення службового розслідування його не було допущено до виконання службових обов`язків за посадою начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 . Натомість, як стверджує відповідач, наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №19 від 23.03.2022 року, позивачу було вказано приступити до виконання службових обов`язків за посадою начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 з 23.03.2022 року.

18 травня 2022 року через канцелярію суду від позивача надійшла заява про уточнення позовних вимог в частині обґрунтування та аргументування позову.

Ухвалою суду від 08 червня 2022 року прийнято до розгляду заяву представника позивача про уточнення позовних вимог у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії..

Так, серед іншого, представником позивача повідомляється, що 14.03.2022 року позивача під підпис було ознайомлено з актом службового розслідування, яким запропоновано накласти на позивача дисциплінарне стягнення догана.

У той же час, відповідно до акту службового розслідування від 23.03.2022 року на ОСОБА_1 запропоновано накласти дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність.

Зазначене, на думку представника позивача, свідчить про існування двох актів службового розслідування за одним випадком вчинення правопорушення, що є недопустимим згідно вимог п. 15 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Крім того, представник позивача зазначає, що під час службового розслідування не здійснено жодних дій для встановлення дійсних обставин, які б підтверджували або спростовували інформацію щодо скоєння правопорушення, що на думку представника позивача підтверджує поверховість та неповноту проведеного службового розслідування.

22 липня 2022 року відповідачем подано відзив на уточнений позов.

22 липня 2022 року від представника позивача надійшли заперечення на відзив на уточнений позов.

Інших заяв по суті справи чи письмових доказів до суду не надходило.

Ухвалою суду від 09 грудня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Військової частини НОМЕР_1 про зупинення провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи і докази на їх обґрунтування, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, судом встановлені наступні обставини та факти.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у Збройних Силах України; має військове звання підполковник.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05 березня 2022 року №1 «Про відсторонення від займаної посади начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 », наказано заступнику командира військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_3 в строк до 05.04.2022 року провести службове розслідування за фактом; підполковника ОСОБА_1 негайно усунути від виконання службових обов`язків за посадою начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 та допустити до виконання справ та посади начальника відділу територіального забезпечення речовим майном речового складу військової частини НОМЕР_1 (а.с. 19).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23 березня 2022 року №9 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», на підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність (а.с. 18).

Не погоджуючись із накладенням дисциплінарного стягнення за наказом від 23 березня 2022 року №9, а також з наказом від 05 березня 2022 року №1 про відсторонення від займаної посади, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Судом встановлено, що передумовою притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності стали такі обставини.

Як зазначає позивач, 27 лютого 2022 року під час несення служби, ним було декілька раз застосовано зброю для здійснення попереджувальних вистрілів в гору з огляду на знаходження біля території військової частини сторонніх осіб та виникнення обґрунтованої підозри щодо невідомих осіб, зважаючи на існування на території міста Одеси значної кількості диверсійно-розвідувальних груп Російської Федерації.

Як вбачається з матеріалів справи, в подальшому, за вказаним фактом відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 05 березня 2022 року №1 відносно дій позивача було проведено службове розслідування, за результатами якого складено Акт службового розслідування від 23 березня 2022 року (а.с. 109-115).

Вказаним актом запропоновано накласти на підполковника ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність.

Як зазначає позивач, 14 березня 2022 року його під розписку було ознайомлено з іншим Актом службового розслідування, відповідно до якого, був запропонований інший вид дисциплінарного стягнення догана. Натомість, з актом від 23 березня 2022 року позивача ознайомлено не було.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 23 березня 2022 року №9 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності», на підполковника ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення попередження про неповну службову відповідність.

З даним наказом позивач ознайомився 24 березня 2022 року, про що міститься підпис позивача.

Також, Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 березня 2022 року №19 наказано підполковнику ОСОБА_1 з 23.03.2022 року приступити до виконання службових обов`язків за посадою начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із закінченням службового розслідування (а.с. 93).

До цього часу, як стверджує позивач, його з текстом цього наказу ознайомлено не було, а також не було допущено до виконання службових обов`язків за посадою начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 .

Вирішуючи спірні правовідносини в межах заявлених позовних вимог, надаючи юридичну кваліфікацію встановленим обставинам справи, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу від 25.03.1992 № 2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Згідно з ст.1-2 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджений Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Усі військовослужбовці Збройних Сил України незалежно від своїх військових звань, службового становища та заслуг повинні неухильно керуватися вимогами цього Статуту.

Відповідно до ст. 1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ст. 2 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Статтею 3 визначено, що військова дисципліна досягається шляхом:

виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі;

особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України;

формування правової культури військовослужбовців;

умілого поєднання повсякденної вимогливості командирів і начальників (далі - командири) до підлеглих без приниження їх особистої гідності, з дотриманням прав і свобод, постійної турботи про них та правильного застосування засобів переконання, примусу й громадського впливу колективу;

зразкового виконання командирами військового обов`язку, їх справедливого ставлення до підлеглих;

підтримання у військових з`єднаннях, частинах (підрозділах), закладах та установах необхідних матеріально-побутових умов, статутного порядку;

своєчасного і повного постачання військовослужбовців встановленими видами забезпечення;

чіткої організації і повного залучення особового складу до бойового навчання.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну таємницю;

додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.

Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків.

Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.

Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.

Згідно ст. 45 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно ст. 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків, є підставою для усунення такого військовослужбовця від виконання службових обов`язків.

Рішення про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків приймається прямим командиром (начальником).

Про цей факт видається у триденний строк із дня прийняття посадовою особою такого рішення письмовий наказ про проведення службового розслідування.

Тривалість усунення від виконання службових обов`язків не повинна перевищувати тривалості службового розслідування та часу, необхідного для прийняття командиром (начальником) відповідного рішення за результатами такого розслідування.

Наказ про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків скасовується, якщо за результатами службового розслідування підстави для прийняття такого рішення не підтвердилися або прийнято рішення про притягнення військовослужбовця, який вчинив правопорушення, до дисциплінарної відповідальності.

Згідно з п. ґ ст. 48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення, зокрема, попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби).

Порядок накладення дисциплінарних стягнень передбачає:

Стаття 83: на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Стаття 84: прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

Стаття 85: Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.

Стаття 86: Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Стаття 87: Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого.

Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України від 21.11.2017 № 608 (далі Порядок).

Так, відповідно до п. 1 розділу ІІ Порядку, службове розслідування може призначатися, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті.

Пунктом 4 розділу ІІІ Порядку встановлено, серед іншого, що службове розслідування у випадках, передбачених Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, може проводитись з усуненням військовослужбовця, дисциплінарне правопорушення якого підлягає розслідуванню, від виконання службових обов`язків, про що видається наказ із зазначенням причин усунення.

Тривалість усунення від виконання службових обов`язків не повинна перевищувати строк проведення службового розслідування та час, необхідний для прийняття відповідного рішення командиром (начальником) за результатами розгляду акта службового розслідування.

Військовослужбовець, якого на період проведення службового розслідування усунуто від виконання службових обов`язків і стосовно якого за результатами службового розслідування прийнято рішення про продовження ним військової служби на займаній посаді, приступає до виконання службових обов`язків за посадою на підставі відповідного наказу.

За результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини (пункт 1 розділу V Порядку).

Відповідно до пункту 1 розділу VІ Порядку, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом (абзац 2 пункту 3 розділу VІ Порядку).

Судом встановлено, що підставою звернення позивача до суду з даним позовом стало накладення на нього начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляді попередження про неповну службову відповідність наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 23 березня 2022 року №9 (з основної діяльності) Про притягнення до дисциплінарної відповідальності, а також усунення начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 від виконання службових обов`язків наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05 березня 2022 року №1 (з основної діяльності) Про відсторонення від займаної посади начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 .

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що порушення військової дисципліни позивачем виявилось у застосуванні зброї, що не закріплена за позивачем, застосуванні зброї без реальної загрози заподіяння будь-якої шкоди, а також, неповідомлення позивачем про факти використання зброї.

Щодо усунення позивача від виконання службових обов`язків, відповідач зазначає, що таке усунення відбулось на законних підставах у зв`язку з проведенням службового розслідування, а після завершення службового розслідування, позивачу було вказано приступити до виконання службових обов`язків за посадою начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 з 23.03.2022 року.

Вирішуючи цей спір судом встановлено, що позивачем не надано достатніх доказів, які б підтверджували правомірність застосування зброї 27.02.2022 року.

Так, відповідно до ст. 20 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24 березня 1999 року (далі Статут внутрішньої служби, Статут), військовослужбовці під час виконання службових обов`язків мають право застосовувати заходи фізичного впливу, а також носити, зберігати та застосовувати спеціальні засоби, зброю в порядку, встановленому законодавством.

Як вказується позивачем у позовній заяві, та не заперечується відповідачем, 27 лютого 2022 року приблизно о 5 годині, позивачем було здійснено чотири попереджувальні постріли вгору з автомату, який був закріплений за підлеглим військовослужбовцем.

Статтею 11 Статуту внутрішньої служби передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такий обов`язок, зокрема: знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.

Додатком 5 до Статуту внутрішньої служби визначено Порядок вручення особовому складові озброєння, бойової та іншої техніки, відповідно до вимог якого командир військової частини видає наказ про закріплення озброєння, бойової та іншої техніки за членами екіпажів (обслуг), водіями (механіками-водіями) та іншими особами і встановлює час та порядок урочистого вручення озброєння, бойової та іншої техніки особовому складові. Номер наказу й прізвища осіб, за якими закріплюються озброєння, бойова та інша техніка, заносяться до формулярів (паспортів). Назва стрілецької зброї, її серія, номер і дата вручення заносяться у документи, які посвідчують особу, а також у відомості закріплення зброї за особовим складом (абз.3 п.1).

Крім того, відповідно до пункту 14 розділу І Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністра оборони України від 29.06.2005 № 359, під час видачі стрілецької зброї та боєприпасів військовослужбовцям командир (керівник, начальник) зобов`язаний нагадати їм порядок поводження зі стрілецькою зброєю та боєприпасами, зокрема щодо заборони користуватися без необхідності чужою зброєю та зброєю, навички поводження з якою відсутні.

Як зазначає позивач, застосування ним зброї обумовлювалось можливістю застосування невідомою особою, яка перебувала біля території військової частини, зброї щодо нього, з огляду на перебування в руках цієї особи речей, в яких могла знаходитись зброя, а також з метою подання тривоги та виклику допомоги.

Натомість, позивачем не обґрунтовано та не наведено будь-яких об`єктивних причин неможливості застосування зброї військовослужбовцем, за яким вона закріплена та необхідність застосування цієї зброї саме позивачем.

Статтею 21 Статуту внутрішньої служби передбачено, що застосування заходів фізичного впливу, спеціальних засобів та зброї допускається, якщо інші заходи виявилися неефективними або якщо через обставини застосування інших заходів є неможливим.

Відповідно до статті 22 Статуту, військовослужбовці мають право застосовувати спеціальні засоби, засоби фізичного впливу та зброю особисто або у складі підрозділу:

для захисту свого здоров`я і життя, а також здоров`я і життя інших військовослужбовців і цивільних осіб від нападу, якщо іншими способами й засобами захистити їх у даній ситуації неможливо;

для затримання особи, яку застали при вчиненні тяжкого злочину та яка намагається втекти або яка чинить збройний опір, намагається втекти з-під варти, а також для затримання озброєної особи, яка загрожує застосуванням зброї та інших засобів, що становить загрозу для життя і здоров`я військовослужбовця чи інших осіб;

для відбиття нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, а також для звільнення цих об`єктів у разі захоплення;

у разі спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою, якщо іншими способами і засобами неможливо припинити цю спробу.

Згідно зі статтею 24 Статуту, про застосування фізичної сили та спеціальних засобів військовослужбовець доповідає своєму безпосередньому командирові (начальникові).

Про поранення або смерть, що сталися внаслідок застосування фізичного впливу і спеціальних засобів, а також про всі випадки застосування зброї військовослужбовець зобов`язаний негайно і письмово повідомити свого командира (начальника), а командир (начальник) військової частини негайно доповідає безпосередньому командирові (начальникові), а також повідомляє відповідного прокурора та начальника органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України (далі - Служба правопорядку) в гарнізоні.

Як зазначає позивач, про випадки застосування зброї ним було повідомлено черговому частини та командуванню (без зазначення конкретної особи), а також органам поліції засобами мобільного зв`язку за скороченим номером екстреного виклику « 102».

При цьому, як вбачається з наявних в матеріалах справи Обов`язків посадових осіб речового складу, затверджених Наказом Командира військової частини НОМЕР_1 від 23.12.2021 року №326 «Про затвердження функціональних обов`язків особового складу військової частини НОМЕР_1 », начальник речового складу підпорядковується начальнику Центру.

Будь-яких доказів на підтвердження письмового повідомлення безпосередньому командирові (начальникові) про застосування 27.02.2022 року підполковником ОСОБА_1 зброї, до суду надано не було.

Щодо відсторонення позивача від виконання службових обов`язків на час проведення службового розслідування та порядку проведення службового розслідування, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 47 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, невиконання (неналежне виконання) службових обов`язків, що призвело до людських жертв чи інших тяжких наслідків або створило загрозу настанню таких наслідків, є підставою для усунення такого військовослужбовця від виконання службових обов`язків.

Рішення про усунення військовослужбовця від виконання службових обов`язків приймається прямим командиром (начальником).

Вказана норма також кореспондує з пунктом 4 розділу ІІІ Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України.

Зважаючи на те, що застосування вогнепальної зброї може створити загрозу настанню тяжких наслідків, враховуючи те, що це є підставою для усунення такого військовослужбовця від виконання службових обов`язків, суд не вбачає протиправності у діях відповідача щодо усунення підполковника ОСОБА_1 від виконання обов`язків та видання відповідного наказу.

Відповідно до пункту 1 Розділу ІV Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані:

дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення;

виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника;

розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення.

Пунктом 2 цього ж Розділу встановлено, що особи, які проводять службове розслідування, мають право:

запрошувати до місця проведення службового розслідування військовослужбовців, стосовно яких проводиться службове розслідування, інших військовослужбовців, цивільних осіб (за їх згодою), які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення (далі - учасники службового розслідування);

отримувати письмові пояснення (заповнені від руки або надруковані);

з дозволу командира (начальника) військовослужбовця, який скоїв правопорушення, отримувати необхідні документи, які стосуються службового розслідування;

за погодженням з особами, які опитуються, фіксувати їх пояснення технічними засобами з подальшим оформленням їх у письмовому вигляді;

ознайомлюватися з необхідними документами, за потреби - знімати з них (отримувати) копії та долучати до матеріалів службового розслідування;

отримувати інформацію, пов`язану із службовим розслідуванням, від юридичних і фізичних осіб з дотриманням вимог законодавства на підставі запиту посадової (службової) особи, яка призначила службове розслідування, чи інших уповноважених осіб відповідно до вимог законодавства України;

проводити огляд місцевості, приміщення, предметів та документів, що стосуються службового розслідування, за результатами якого складати акт огляду.

Вирішуючи цей спір, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, судом не встановлено порушення відповідачем порядку проведення службового розслідування, не встановлено обставин, які б свідчили про необ`єктивність проведеного службового розслідування, а також про порушення прав позивача під час проведення службового розслідування.

Крім того, під час проведення службового розслідування позивачем не було висловлено письмових зауважень щодо ходу проведення службового розслідування, а також щодо дій або бездіяльності службових осіб, які його проводять.

У заяві про уточнення позовних вимог позивач звертає увагу суду на те, що матеріалами службового розслідування не підтверджується повідомлення позивача про підстави проведення службового розслідування, про ознайомлення з його правами та обов`язками під час проведення службового розслідування, про ознайомлення з актом службового розслідування, про відібрання у позивача пояснень по суті службового розслідування.

Так, відповідно до пункту 3 Розділу ІV Порядку, військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:

знати підстави проведення службового розслідування;

бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;

відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;

давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;

з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;

порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;

висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;

ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);

оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.

При цьому, суд зазначає, що кожна особа користується наданими їй правами на власний розсуд.

Натомість, в матеріалах справи не міститься жодних доказів протиправного обмеження прав позивача підполковника ОСОБА_1 під час проведення службового розслідування.

Таким чином, посилання позивача на упередженість висновків службового розслідування є безпідставними та такими, що не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Щодо посилань позивача на наявність двох актів службового розслідування за одним випадком вчинення правопорушення.

Так, відповідно до пункту 1 розділу V Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Акт службового розслідування разом з усіма матеріалами оформлюється окремою справою або долучається до документів відповідної номенклатурної справи (пункт 5 розділу VІ Порядку).

Так, при поданні позовної заяви, до неї був доданий документ без дати з назвою «Акт службового розслідування». При цьому, вказаний документ 21.04.2022 року засвідчений на відповідність оригіналу представником позивача.

Пунктом 3 розділу VІ Порядку встановлено, що примірники акта службового розслідування надсилаються службовим особам, яких стосуються наведені у висновку пропозиції, та до відповідних структурних підрозділів органів військового управління.

За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.

З огляду на наведені положення Порядку, суд ставить під сумнів докази, надані позивачем, а саме - документ без дати з назвою «Акт службового розслідування», оскільки оригінал Акту службового розслідування зберігається у відповідача та в матеріалах справи наявна копія Акту службового розслідування від 23.03.2022 року, засвідчена відповідачем на відповідність оригіналу (а.с. 109-115).

Як передбачено ч. 1, ч. 2, ч. 4 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправними та скасування наказів командира Військової частини НОМЕР_1 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 23.03.2022 року №9 та «Про відсторонення від займаної посади начальника речового складу військової частини НОМЕР_1 » від 05.03.2022 року №1.

Відповідно до п. 23 ст. 4 КАС України, похідна позовна вимога - це вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Позовні вимоги щодо зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити різницю у грошовому забезпеченні за період протиправного усунення від виконання службових обов`язків на користь ОСОБА_1 ; зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 утримані грошові кошти (премію, щомісячні додаткові види грошового забезпечення) є похідними від вимоги щодо правомірності наказу від 05 березня 2022 року №1, отже також не підлягають задоволенню.

При цьому, щодо посилань позивача на не доведення до нього Наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №19 від 23.03.2022 року про поновлення виконання службових обов`язків, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно зі змісту ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Враховуючи обсяг доказів, що були витребувані судом та надані сторонами, а також зміст позовних вимог, серед яких позивачем не зазначено про порушення його прав в частині недопущення до виконання службових обов`язків після завершення службового розслідування, суд залишає вищезазначені доводи позивача без уваги.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене, оцінивши докази, які є у справі, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та про відсутність підстав для їх задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що судом встановлено відсутність підстав для задоволення позову, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 2, 5-9, 72, 74-77, 90, 139, 243-246, 250, 255-258, 262, 291, 295, 297 КАС України,

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ).

Відповідач Військова частина НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ; АДРЕСА_2 ).

Суддя О.В. Глуханчук

.