Справа № 500/2174/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/2174/22 пров. № А/857/11101/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:

судді-доповідач Судова-Хомюк Н.М.,

суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі № 500/2174/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно» про зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя в 1-й інстанції Мартиць О.І.,

час ухвалення рішення 24.06.2022,

місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення 24.06.2022,

В С Т А Н О В И В:

06.08.2021 ОСОБА_1 (надалі також позивач, ОСОБА_1 ), звернулася до суду з позовом до Головного Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області та просила:

- скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.03.2022,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах,

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити позивачу ОСОБА_1 виплату з моменту звернення її до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, а саме з 17.02.2022.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 17.02.2022 звернулася до відповідача із заявою щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 6 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Однак, відповідач прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії, посилаючись на відсутність необхідного пільгового стажу. ОСОБА_1 вважає дії Головного управління ПФУ в Тернопільській області, що полягають у невірному обрахуванні її трудового стажу, а саме неврахуванні до пільгового стажу час навчання 3 роки у професійно-технічному училищі, а також час перебування у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного від 24 червня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно» про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області від 21.03.2022, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах з моменту звернення, а саме з 17.02.2022 відмовлено повністю.

Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач через свого представника подала апеляційну скаргу, у якій із покликанням на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції приймаючи рішення у справі не взяв до уваги того факту, що у довідці виданій ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно»«, зазначено дані, які суперечать, як записам трудової книжки так і самій довідці. Звертає увагу на те, що у довідці про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданій ОСОБА_1 зазначається про те, що зазначена особа працювала повний робочий день на ВАТ «Текстерно» і за період з 23.07.1986р. Наказ 181 від 22.07.1986 р. по 11.11.2019 р. Наказ № 137 - ос від 11.11.2019 р., виконувала роботи по обслуговуванню ткацьких верстатів в бавовняному виробництві. За професією ткач, що передбачена Списком Текстильних виробництв період роботи становить 14 років 6 місяців і 26 днів.

Виходячи із записів трудової книжки позивача, період трудової діяльності враховуючи навчання та декретні відпустки до набрання чинності Закону 1058 -IV- становили 21 рік трудової діяльності. Таким чином апелянт вважає, що Управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області незаконно прийняте рішення, щодо відмови їй у призначенні пенсії на пільгових умовах, оскільки позивач має достатньо стажу для виходу на пенсію на пільгових умовах.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу. Вважає вимоги апеляційної скарги необґрунтованими та безпідставними, а рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з повним з`ясуванням обставин справи, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує про те, що документом, що підтверджує пільговий стаж, також є копія (копії) наказу (наказів) підприємства про результати атестації робочих місць з додатком, у якому зазначено перелік робочих місць та їхнє право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 чи № 2 (для підтвердження стажу після 21.08.1992 року). Уточнююча довідка підприємства про підтвердження спеціального трудового стажу роботи є підставою для прийняття органами Пенсійного фонду України рішення про призначення пенсії на пільгових умовах. Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності повинні бути підписані посадовими особами підприємства (керівником, бухгалтером та начальником відділу кадрів) і засвідчені печаткою.

Відповідно до довідки №04/04 від 11 січня 2022 року виданої ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», за період з 23.07.1986 року по 11.11.2019 року спеціальний стаж роботи позивача складає 14 років 06 місяців 26 днів, що є менше за необхідний, а отже для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 6 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», підстав не було.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У відповідності до частини першої статті 311 КАСУ, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що 17.02.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 10.05.2022 за №1900-0214-9/13078 Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повідомило про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу на підставі рішення від 21.03.2022.

Згідно рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.03.2022 №54 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вік заявниці 53 роки 7 місяців 19 днів, пільговий стаж як робітниці текстильного виробництва становить 14 років 6 місяців 26 днів при необхідному згідно пункту 6 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не менше 20 років.

В рішенні вказано результати розгляду документів, доданих до заяви від 17.02.2022, а саме за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди - відмовлено у призначенні пенсії відповідно до пункту 6 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» через відсутність необхідного пільгового стажу.

Позивач вважаючи, що має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а відповідач не зарахував до стажу роботи 3 роки навчання у професійно-технічному училищі №2 та дві декретні відпустки по догляду за дитиною до досягнення трьохрічного віку, звернулася до суду з цим позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що період навчання з 01.09.1983 по 20.07.1986 в Тернопільському професійно-технічному училищі №2 за професією ткалі зараховується до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах позивача, однак в загальному пільговий стаж позивачки буде менше необхідних 20 років, оскільки у довідці ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» від 11.01.2022 №04/04 відображений період зайнятості позивача на верстатах текстильного виробництва з 23.07.1986 по 11.11.2019, і за цей період виконувала роботи по обслуговуванню ткацьких верстатів в бавовняному виробництві за професією ткач 14 років 06 місяців 26 днів, як передбачено пунктом 6 частини другої статті 114 Закону №1058-IV, що є недостатнім та виключає можливість призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідно до довідки від 11.01.2022 №04/04 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, виданої Відкритим акціонерним товариством «Тернопільське об`єднання «Текстерно» ОСОБА_1 працювала повний робочий день на ВАТ «Текстерно» за період з 23.07.1986 по 11.11.2019, і за цей період виконувала роботи по обслуговуванню ткацьких верстатів в бавовняному виробництві за професією ткач 14 років 06 місяців 26 днів.

Суд також вважав безпідставним твердження позивачки про те, що відповідач не зарахував в стаж роботи по спеціальності період перебування у декретних відпустках позивача та зазначив, що вказаний період зазначений в трудовій книжці і згідно рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.03.2022 №54 за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди.

За таких обставин суд дійшов висновку, що законних підстав для визнання протиправним і скасування рішення про відмову у призначенні пенсії від 21.03.2022 №54 не має.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-ІV (далі - Закон №1058), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону №1058-IV виключно цим Законом визначаються, зокрема види пенсійних виплат, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.

Тобто розмір пенсії кожного пенсіонера визначається індивідуально в залежності від набутого ним страхового стажу та отриманого заробітку, з якого сплачувалися страхові внески.

Відповідно до частини першої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини другої статті 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування..

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-ІV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004), зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.

Згідно пункту 6 частини другої статті 114 Закону №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається робітницям текстильного виробництва, зайнятим на верстатах і машинах, - за списком виробництв і професій, затвердженим у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і за наявності стажу зазначеної роботи не менше 20 років.

Разом з тим, до досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту (55 років), право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті - 53 роки 06 місяців, які народилися з 01 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року.

Тобто підставами для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є: досягнення певного віку, наявність загального і пільгового (спеціального) стажу роботи.

Як слідує з матеріалів справи, а саме згідно записів трудової книжки НОМЕР_1 від 23.07.1986 позивач:

запис №1 - навчалася в Тернопільському СПТУ-2 з 01.09.1983 по 20.07.1986, диплом НОМЕР_2 від 20.07.1986,

запис №2 - 23.07.1986 прийнята в ткацький цех №2 ткалею по 5 розряду на Тернопільський бавовняний комбінат - наказ №181 від 22.07.1986.

запис №3 - Тернопільський бавовняний комбінат перейменовано у Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно» наказ ФДМУ №39 АТ від 23.04.96р.

запис №4 29.03.2001 - тарифно - кваліфікаційною комісією присвоєно і переведена ткалею ткацьких верстатів ПН-190 РАПІД по 5 розряду, наказ №178 від 09.04.2001,

запис №5 10.04.2003 тарифно - кваліфікаційною комісією присвоєно і переведена ткачем ткацьких верстатів СТБ по 5 розряду 8% шкідливості, наказ №125 від 15.04.2003,

запис №6 11.11.2019 - звільнено за власним бажанням ст.38 КЗпП України, наказ №137-о від 11.11.2019.

Відповідно до Списку текстильних виробництв і професій, робота на яких дає робітницям право на пенсію за віком після досягнення 55 років і при стажі зазначеної роботи не менше 20 років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992р. №583 «Про затвердження нормативних актів з питань пенсійного забезпечення» із наступними змінами, професія ткача включена до вказаного списку.

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Стаж роботи позивача за професією «ткач» в період з 23 липня 1986 року по 11 листопада 2019 року підтверджено трудовою книжкою та довідкою ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» (правонаступник Тернопільського бавовняного комбінату) від 11 січня 2022 року № 04/04.

Колегія суддів вважає безпідставним твердження відповідача про те, що оскільки згідно довідки №04/04 від 11 січня 2022 року виданої ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно», за період з 23.07.1986 року по 11.11.2019 року спеціальний стаж роботи позивача складає 14 років 06 місяців 26 днів, відтак відсутні підстави для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно пункту 6 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Суд звертає увагу пенсійного фону на те, що органом, який наділений правом визначати наявність стажу для призначення відповідної пенсії, є органи Пенсійного фонду України, а не ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно».

Так, щодо зарахування до пільгового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1983 по 20.07.1986 в Тернопільському професійно-технічному училищі №2 за професією ткалі, слід зазначити, що згідно зі статтею 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту» від 10 лютого 1998 року №103/98-ВР (із змінами) час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Як встановлюється із записів трудової книжки та не заперечується сторонами, позивач 20.07.1986 закінчила навчання і 23.07.1986 прийнята ткалею в ткацький цех №2 на Тернопільський бавовняний комбінат, який перейменований у Відкрите акціонерне товариство «Тернопільське об`єднання «Текстерно», тобто період після закінчення навчання та влаштуванням на роботу по спеціальності не перевищує трьох місяців.

Таким чином колегія судді вважає, що відповідач протиправно не зарахував час навчання позивачки до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Окрім того, за змістом статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу за спеціальністю.

Таким чином, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

За таких обставин, період відпустки зараховується до загального стажу роботи, а також до спеціального стажу роботи, який дає право особі на пенсію. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Така правова позиція висловлена у подібних правовідносинах Верховним Судом у постановах від 22.05.2018 року у справі №607/6447/17-а, від 16.05.2019 у справі № 607/15077/16-а, від 19.02.2020 року у справі №607/19152/15-а.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що період роботи, включаючи перебування у відпустках по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у ВАТ «Тернопільське об`єднання «Текстерно» та період навчання в професійно-технічному училищі №2 міста Тернополя підлягають зарахуванню до спеціального стажу роботи позивача згідно з п.6 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування».

Оскільки спірне рішення прийняте ГУПФУ в Тернопільській області у зв`язку із не зарахуванням спірного періоду до спеціального стажу, суд вважає, що таке належить скасувати як протиправне.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачці з дня звернення (17.02.2022) виплату пенсії, судова колегія вважає, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

У спірному рішенні відповідач дійшов висновку про відсутність у позивачки необхідного стажу та з цієї підстави відмовив у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Отже, з вказаного рішення слідує, що відповідач, отримавши заяву позивача про призначення пенсії та додані до неї документи надав оцінку лише одній з обов`язкових умов, необхідних для призначення зазначеної пенсії, а саме наявності спеціального стажу.

Суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17 зазначив, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10 вересня 2019 року у справі №818/985/18 та від 26 грудня 2019 року у справі №810/637/18.

У межах спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності оскаржуваного рішення щодо не зарахування до спеціального стажу позивачці періоду навчання з 01.09.1983 по 20.07.1986 в Тернопільському професійно-технічному училищі №2 за професією ткалі та перебування у декретних відпустках.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання ГУПФУ в Тернопільській області повторно розглянути заяву позивачки від 17.02.2022, за результатами розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленим статтею 78 цього Кодексу.

Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового про часткове задоволення позовних вимог.

Окрім того, частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частини третьої статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що принцип пропорційності при стягненні судового збору у разі часткового задоволення позову щодо позовних вимог немайнового характеру не застосовується.

Частиною шостою статті 139 КАС України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до квитанції від 17.05.2022 №0.0..1 за подання позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 992 грн 40 коп; відповідно до квитанції від 19.07.2022 №0.0..1 та від 09.09.2022 №0.0..1 за подання апеляційної скарги до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1488 грн 60 коп., який належить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

З огляду на викладене підлягають стягненню з ГУПФУ в Тернопільській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача понесені витрати судового збору в сумі 2481 грн.

Керуючись статтями 139, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 24 червня 2022 року у справі № 500/2174/22 скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення №54 від 21.03.2022 Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_2 за віком.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, майдан Волі, 3 ) зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.6 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», період навчання в професійно-технічному училищі №2 міста Тернополя з 01.09.1983 по 20.07.1986 та період роботи в відкритому акціонерному товаристві «Тернопільське об`єднання «Текстерно» з 23.07.1986 по 11.11.2019 включаючи період відпусток по догляду за дитиною до досягнення кожною з них трирічного віку.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, майдан Волі, 3 ) розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) від 17.02.2022 щодо призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (46001, м. Тернопіль, майдан Волі, 3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 08 грудня 2022 року