Справа № 442/2859/19
Суддя: Кушнерик Мар’ян Петрович
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 442/2859/19 пров. № А/857/15204/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Кушнерика М.П.,

суддів Курильця А.Р., Мікули О.І.,

за участю секретаря судового засідання Хомича О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яцків Ігоря Миколайовича на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022, року прийняте суддею Чаплик І.Д., в м.Львові о 12 год. 55 хв., повний текст складено 16 вересня 2022 року, у справі № 442/2859/19 за адміністративним позовом Служби безпеки України до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача Національна академія Служби безпеки України про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

в квітні 2019, Служба безпеки України звернулася до суду з позовом, в якому просить, стягнути з ОСОБА_2 83693,74 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його в Національній академії Служби безпеки України як курсанта.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач був прийнятий на військову службу за контрактом курсантів НА СБУ, поставлений на продовольче, грошове та речове забезпечення, проходив військову службу 3 роки 10 місяців 2 дні, перебуваючи на державному забезпеченні відповідно до чинного законодавства. Наказом НА СБУ від 07.06.2018 № 370-ос відповідач відрахований з Національної академії на підставі підпункту «з» підпункту 80 Положення про проходження військової служби за контрактом курсантами (слухачами) вищих навчальних закладів Служби безпеки України, затвердженим Указом Президента України від 07.11.2001 № 1053 через недисциплінованість, проте, обов`язку відшкодувати витрати на його утримання не виконав.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Служби безпеки України суму в розмірі 67145,24 грн. в рахунок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням його в Національній академії Служби безпеки України як курсанта.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив представник відповідача адвокат Яцків І.М., який із покликанням на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та позовну заяву залишити без розгляду

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає те, що судом першої інстанції було залишено поза увагою ту обставину, що даний позов подано з пропуском строку, встановленого ст. 122 КАС України, внаслідок чого позовна заява має бути залишена без розгляду.

Позивач та третя особа відзиву на апеляційну скаргу не подали, що не перешкоджає розгляду справи по суті.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що наказом т.в.о. ректора Національної академії Служби безпеки України № 533-ос від 05.08.2014 ОСОБА_1 з 05.08.2014 прийнятий на військову службу (навчання) за контрактом курсантом, зарахований до списків Національної академії Служби безпеки України за напрямом підготовки освітньо-кваліфікаційного рівня бакалавра 6.160102 та поставлений на продовольче, грошове і речове забезпечення курсантів.

Службою безпеки України в особі т.в.о. ректора Національної академії Служби безпеки України полковника Мамченка С.М. та солдатом ОСОБА_1 укладено контракт про проходження військової служби курсантом на чотири роки та десять місяців з 03.09.2014 по 30.06.2019.

Наказом ректора Національної академії від 07.06.2018 за № 370-ос припинено чинність вищевказаного контракту та відраховано з навчання в Національній академії Служби безпеки України за підпунктом «з» пункту 80 (через недисциплінованість) з 07.06.2018 ОСОБА_1 . Крім того, відповідача звільнено з військової служби та направлено для взяття на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 з 07.06.2018.

Відповідно до розрахунків витрат, пов`язаних з утриманням курсанта ОСОБА_1 , що проходив військову службу за контрактом у Національній академії Служби безпеки України, становлять 88 693,74 грн., а саме витрати на його медичне обслуговування складають - 4129,30 грн., витрати на речове забезпечення - 9 542,44 грн., витрати на грошове забезпечення та грошову компенсацію продовольчого забезпечення - 11 551,61 грн., витрати на харчування - 30 925,67 грн., витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 32 544,72 грн..

Відповідно до довідки щодо погашення заборгованості, відповідач частково сплатив заборгованість перед позивачем у сумі 5000,00 грн..

Зважаючи на те, що відповідач не виконав обов`язку відшкодувати витрати, пов`язаних з його утриманням, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції частково задовольняючи адміністративний позов виходив з того, що відповідач будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, зобов`язаний відшкодувати суму заборгованості.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно ч.2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини щодо проходження громадянами України військової служби (навчання) у вищих військових навчальних закладах врегульовані нормами Закону України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон № 2232-XII) (у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Так, положеннями ч. 3, 4, 5 статті 25 Закону № 2232-XII встановлено, що зарахування громадян України до вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти проводиться на добровільних засадах відповідно до особистих заяв після успішного складення вступних іспитів та відповідних випробувань.

Громадяни України, які в установленому порядку зараховані до вищих військових навчальних закладів або військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти для здобуття певних освітніх рівнів і не мають звань офіцерського складу, вважаються курсантами, а ті, що мають такі звання, - слухачами.

З громадянами України - курсантами вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу закладу вищої освіти укладається контракт про проходження військової служби (навчання) на строки, передбачені абзацом четвертим частини другої статті 23 цього Закону. Контракт про проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського або офіцерського складу після закінчення навчання укладається між громадянином та державою, від імені якої виступає уповноважений орган військового управління Збройних Сил України або іншого військового формування, для потреб якого він проходить підготовку, на строк, передбачений абзацами третім і шостим частини другої статті 23 цього Закону.

Відповідно до ч.10 статті 25 Закону № 2232-XII, курсанти в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість, систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем, невиконання освітньої програми (індивідуального навчального плану - за його наявності) та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення закладу вищої освіти, а також особи офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років (десяти років - для осіб офіцерського складу, які оволоділи спеціальностями льотного складу авіації) після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу закладу вищої освіти відповідно до підпунктів "д", "е", "є", "з", "и" пункту 1 та підпунктів "д", "е", "є", ж", з" частини п`ятої статті 26 цього Закону, відшкодовують Міністерству оборони України та іншим центральним органам виконавчої влади, яким підпорядковані ці заклади освіти, витрати, пов`язані з їх утриманням у закладі вищої освіти, відповідно до порядку і умов, встановлених Кабінетом Міністрів України.

У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється у судовому порядку.

Механізм відшкодування курсантами в разі дострокового розірвання контракту через небажання продовжувати навчання або через недисциплінованість та в разі відмови від подальшого проходження військової служби на посадах осіб офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу, а також особами офіцерського складу, які звільняються з військової служби протягом п`яти років після закінчення вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу відповідно до пунктів "е", "є", "ж", "и", "і" частини шостої статті 26 Закону №2232-XII витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищому навчальному закладі, визначає Порядок відшкодування курсантами та особами офіцерського складу витрат, пов`язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2006 року № 964 (далі - Порядок № 964).

Пунктом 3 Порядку № 964 визначено, що відшкодування здійснюється у розмірі фактичних витрат, пов`язаних з: грошовим, продовольчим, речовим, медичним забезпеченням; перевезенням до місця проведення щорічної основної відпустки та канікулярної відпустки та у зворотному напрямку; оплатою комунальних послуг та вартості спожитих енергоносіїв.

Порядок розрахунку таких витрат встановлюється Порядком розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у вищих навчальних закладах, затвердженим наказом Міністерства оборони України, Міністерства фінансів України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства транспорту та зв`язку України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Управління державної охорони України, Служби безпеки України від 16.07.2007 № 419/831/240/605/537/219/534, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 30.07.2007 за № 863/14130 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Порядку встановлена методика розрахунку витрат, пов`язаних з утриманням курсанта у ВНЗ.

Згідно із підпунктом 2.1 Порядку, відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов`язаних з утриманням курсантів у ВНЗ, а саме витрат на: грошове забезпечення; продовольче забезпечення; речове забезпечення; медичне забезпечення; перевезення до місця проведення щорічної основної та канікулярної відпустки та назад; оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв.

Як встановлено колегією суддів та пітверджено матеріалами справи, що під час навчання в Національній академії Служби безпеки України, відповідач знаходився на повному державному забезпеченні. Загальна сума витрат, пов`язаних з його утриманням, становить 88 693, 74 грн., а саме витрати: медичне обслуговування - 4129,30 грн., витрати на речове забезпечення - 9 542,44 грн., витрати на грошове забезпечення та грошову компенсацію продовольчого забезпечення - 11 551,61 грн., витрати на харчування - 30 925, 67 грн., витрати на оплату комунальних послуг та спожитих енергоносіїв - 32 544, 72 грн.

Вищевказані розрахунки фактичних витрат здійснені з урахуванням пунктів 5, 6 Порядку № 964 (витрати відшкодовуються у повному розмірі: курсантами, які навчалися понад встановлений законодавством строк строкової військової служби, - за період навчання, що перевищує цей строк (пункт 5); витрати відшкодовуються у розмірі різниці сум витрат з утримання курсантів і витрат з утримання військовослужбовців строкової служби за відповідною військово-обліковою спеціальністю: курсантами, які навчалися понад встановлені законодавством строки строкової військової служби - за період навчання, який відповідає строку строкової військової служби (пункт 6)).

Відповідачем в добровільному порядку відшкодування заборгованості в повному обсязі не здійснено.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо того, що відповідач будучи обізнаним під час підписання контракту про необхідність відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням в навчальному закладі у разі дострокового розірвання контракту, зобов`язаний відшкодувати суму заборгованості.

Крім того, колегією суддів встановлено, що згідно листа Національної академії Служби безпеки України від 03.06.2022 № 29/336/в за відповідачем станом на 02.06.2022 рахується заборгованість на суму 67 145,24 грн..

Враховуючи наведене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позов слід задовольнити частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості у розмірі 67 145,24 грн.

Твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку звернення до суду з даним позовом, колегія суддів не приймає до уваги та погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для залишення його позову без розгляду, виходячи з наступного.

Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2019 року даний позов задоволено. Постановою Львівського апеляційного суду від 13 грудня 2021 року заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 червня 2019 року скасовано, провадження у справі закрито в зв`язку з тим, що справа підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства, та роз`яснено позивачу право звернутися до суду із заявою про направлення справи до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

17 лютого 2022 року Львівський апеляційний суд за заявою Служби Безпеки України від 06 січня 2022 року, справу № 442/2859/19 за позовом Служби безпеки України до ОСОБА_1 про стягнення коштів, передав для продовження розгляду до Львівського окружного адміністративного суду.

Надалі, керуючись висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.03.2019 року у справі № 723/18/17, з якої вбачається, що заявлений спір є адміністративно-правовим та має бути розглянутий згідно предметної підсудності по КАС України, закрито провадження в рамках цивільного судочинства та звернуто увагу на тому, що університет має право звернутися за захистом свого порушеного права, позивач звернувся до суду в порядку адміністративного судочинства з даним позовом.

Таким чином, оскільки позивач скористався правом звертався із аналогічним позовом в межах строку звернення до суду в порядку цивільного судочинства, за результатом розгляду якого рішення було скасовано та закрито провадження у справі та оскільки перебіг строку, в даному випадку не переривався, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п.58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Яцків Ігоря Миколайовича - залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 442/2859/19 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя М. П. Кушнерик
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 08.12.22