Справа № 480/3663/22
Суддя: С.М. Глазько
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2022 року Справа № 480/3663/22

Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Глазька С.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні в приміщенні суду м. Суми адміністративну справу № 480/3663/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області, в якій просить:

- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27.10.2020 № 13806, яким ОСОБА_1 повторно відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 2;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право па пенсію за віком на пільгових умовах, період роботи з 02.07.1992 по 28.02.1993 на посаді машиніста-обхідника турбінного відділення 3 групи котлотурбінного цеху в Сумському орендному державно-комунальному підприємстві теплових мереж та період роботи з 01.11.2000 по 02.03.2003 на посаді машиніста парових турбін 4 групи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СумиТЕКо»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.11.2019 про призначення пенсії за віком па пільгових умовах, зареєстрованої за № 2026, з урахуванням висновків суду.

Також позивач просить встановити судовий контроль за виконанням рішення суду у даній справі, шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області подати суду звіт про виконання судового рішення у строк не пізніше, ніж протягом 5-денного терміну з дня набрання цим рішенням законної сили.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі № 480/4131/20 за наслідками повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області розглянуло заяву позивача та рішенням від 27.10.2020 № 13806 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами)", як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку №2, у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців (наявний пільговий стаж 7 років 8 місяців).

Позивач зауважує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області безпідставно не зарахувало до спеціального стажу, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період його роботи з 02.07.1992 по 28.02.1993 на посаді машиніста-обхідника турбінного відділення 3 групи котлотурбінного цеху в Сумському орендному державно-комунальному підприємстві теплових мереж та період роботи з 01.11.2000 по 02.03.2003 на посаді машиніста парових турбін 4 групи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СумиТЕКо».

Звертає увагу на те, що вищевказані періоди роботи належним чином підтверджуються записами у його трудовій книжці про займані посади, наказом Сумського орендного державно-комунального підприємства теплових мереж від 02.04.1996 № 57 про атестацію робочих місць та переліком робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 з Сумської філії ТОВ «СумиТЕКо», затвердженого наказом цього підприємства № 98 від 01.04.2002, що є достатнім для зарахування даних періодів роботи до спеціального трудового стажу.

Враховуючи те, що умови для отримання права на пенсію у позивача наявні, вважає, що відповідачем неправомірно було відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах.

Ухвалою суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідач своїм правом щодо надання відзиву на позов не скористався, жодних причин неподання відзиву суду не надав, а тому відповідно до ч.4 ст.159 КАС України, суд кваліфікує позицію відповідача у справі як визнання позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані учасниками справи докази у їх сукупності та встановивши всі фактичні обставини справи, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджується, що 08.11.2019 позивач звернувся до відповідача через центральний відділ обслуговування громадян (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області із заявою про призначення йому пенсії за віком по Списку № 2 згідно з пунктом 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 127).

14.01.2020 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області прийнято рішення № 9504, яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами), як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку №2, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців (стаж відсутній) (а.с.23).

До пільгового стажу не зараховані періоди роботи позивача у Сумському орендному державно-комунальному підприємстві теплових мереж з 02.07.1992 по 28.02.1993 на посаді машиніста-обхідника турбінного відділу котлотурбінного цеху та з 01.03.1993 по 31.10.2000 на посаді машиніста парових турбін, оскільки відсутня довідка про підтвердження пільгового стажу по Списку № 2, а також копії наказів про підтвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці і довідки про всі етапи перейменування чи реорганізації товариства (а.с. 23).

Не погодившись із таким рішенням відповідача, позивач звернувся до суду.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду за результатами розгляду справи № 480/4131/20, винесено рішення про задоволення позовних вимог позивача, а саме:

- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області № 9504 від 14.01.2020, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 2;

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право па пенсію за віком на пільгових умовах, період роботи з 01.03.1993 по 31.10.2000 на посаді машиніста парових турбін в Сумському орендному державно-комунальному підприємстві теплових мереж (ЗАТ «Підприємство теплових мереж»);

- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.11.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зареєстрованої за № 2026, з урахуванням висновків суду (а.с.53-61).

На виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 07.09.2020 по справі № 480/4131/20 за наслідками повторного розгляду заяви позивача про призначення пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області розглянуло заяву позивача та рішенням від 27.10.2020 № 13806 відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до п.2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (зі змінами)", як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку №2, у зв`язку з відсутністю на день звернення необхідного пільгового стажу 12 років 6 місяців (наявний пільговий стаж 7 років 8 місяців).

Також у рішенні зазначено, що за наявного пільгового стажу право на призначення пенсії за віком позивач матиме після досягнення віку 57 років та повторного звернення до управління (а.с. 86).

Вважаючи, що винесення вказаного рішення відповідачем здійснено не на підставі та не у спосіб, визначений законодавством, що порушує права та охоронювані законом інтереси, позивач звернувся до суду.

На вимогу суду відповідачем надано розрахунок стажу позивача, який визначений відповідачем на момент прийняття оскаржуваного рішення.

Так, відповідно до вказаного розрахунку, відповідач дійсно не зарахував стаж роботи позивача з 02.07.1992 по 28.02.1993 та з 01.11.2000 по 02.03.2003, як стаж, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах (а.с.125).

Надаючи правову оцінку відносинам, що в даному випадку склалися між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України (пункт 6 частини 1 статті 92 Конституції України).

Згідно із статтею 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону № 1058-1V про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування здійснюється за принципами, зокрема, державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав, передбачених цим Законом; гласності, прозорості та доступності діяльності Пенсійного фонду; цільового та ефективного використання коштів загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; відповідальності суб`єктів системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених па них обов`язків.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 га на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті.

На пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Також аналогічні положення містить і стаття 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», відповідно до пункту (б) частини 1 якої на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день па інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктами 1 та 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється па підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Так, лише за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 № 383 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 1 грудня 2005 р. за № 1451/11731) (далі - Порядок застосування Списків № 1 і № 2) для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 № 637.

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637 в тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Тобто, дана норма не встановлює обов`язку особи, яка звернулася до органів Пенсійного Фонду, надавати вказані уточнюючі довідки.

З аналізу норм пункту 10 Порядку застосування Списків №1 і № 2, суд дійшов висновку, що для призначення пенсії на пільгових умовах необхідно надати: трудову книжку із записами про займані посади і періоди роботи; наказ по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці.

Відповідно записів трудової книжки позивача за спірні періоди, його стаж складається з таких періодів роботи, окрім інших:

з 02.07.1992 по 28.02.1993 - на посаді машиніста-обхідника турбінного відділення 3 групи котлотурбінного цеху в Сумському орендному державно-комунальному підприємстві теплових мереж;

з 01.03.1993 по 31.10.2000 - на посаді машиніста парових турбін 4 групи котлотурбінного цеху в Сумському орендному державно-комунальному підприємстві теплових мереж;

з 01.11.2000 по 02.03.2003 - на посаді машиніста парових турбін 4 групи в ТОВ «СумиТЕКо» (а.с. 19-20).

Отже, трудова книжка позивача містить необхідні записи про посаду машиніста-обхідника турбінного відділення 3 групи котлотурбінного цеху в Сумському орендному державно-комунальному підприємстві теплових мереж та про посаду машиніста парових турбін 4 групи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СумиТЕКо».

Крім того, наказом Сумського орендного підприємства теплових мереж від 02.04.1996 № 57, затверджено перелік робочих місць, професій та посад, працівники яких мають право на пільги та компенсації, до якого, окрім інших, віднесено посаду машиніста парових турбін - Список № 2 (а.с.36-38).

Також, відповідно до переліку робочих місць, виробництв, робіт, професій і посад, працівникам яких підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за Списком № 2 з Сумської філії ТОВ «СумиТЕКо», затвердженого наказом цього підприємства № 98 від 01.04.2002 до якого, окрім інших, віднесено посаду машиніста-обхідника по турбінному устаткуванню (а.с.39-40).

Також слід зазначити, що пунктом 3 Порядку застосування Списків визначено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи.

Відтак, в різні періоди роботи позивача необхідно застосовувати ті Списки № 2, які були чинними у відповідні періоди його роботи.

Так, Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету Міністрів СРСР від 26.01.1991 № 10 (чинний до 1994 року) та Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 11.03.1994 № 162 (чинний з 1994 року до 07.02.2003), містив в усіх його редакціях посади «машиніст-обхідник по турбінному устаткуванню» та «машиніст парових турбін».

У подальшому, на заміну попередньому списку затверджено новий Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком па пільгових умовах, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 16.01.2003 № 36 (діяв з 07.02.2003 до 03.08.2016), який також містив у всіх його редакціях посади «машиністи парових турбін».

Отже, спірний період роботи позивача в Сумському орендному державно-комунальному підприємстві теплових мереж (ЗАТ «Підприємство теплових мереж») та в ТОВ «СумиТЕКо» входить до періоду пільгового стажу позивача.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення відповідача було прийнято з безпідставним незарахуванням позивачу вищевказаного стажу, як пільгового за Списком №2, тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а заява позивача від 08.11.2019 повторному розгляду з урахуванням висновків суду.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно клопотання позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення, суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд, який ухвалив рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Вказані положення не є імперативними та передбачають диспозитивну поведінку суду. Тобто, це право суду, а не його обов`язок, суд має можливість самостійно на власний розсуд приймати рішення про необхідність чи відсутність потреби в зобов`язанні суб`єкта владних повноважень подати звіт.

При цьому, вирішуючи питання щодо встановлення судового контролю, суд має врахувати надані позивачем докази, особливості покладених на суб`єкта владних повноважень обов`язків згідно із судовим рішенням та його можливості ці обов`язки виконувати в рамках законодавства.

Враховуючи те, що позивачем не наведено обґрунтованих аргументів необхідності застосування ч. 1 ст. 382 КАС України та не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач буде ухилятись від виконання судового рішення, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням рішення у даній справі.

Щодо клопотання позивача про стягнення на його користь витрат на правову допомогу у розмірі 2500,00 грн, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України). Частинами першою, другою статті 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Так, згідно з частиною третьою статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас частинами четвертою, п`ятою статті 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Разом з тим, відповідно до частин шостої та сьомої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

У справі "East/West Alliance Limited" проти України" Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

У пункті 269 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі "Іатрідіс проти Греції" (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

Виходячи з аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, пов`язаних із розглядом справи, встановлюється на підставі доказів, поданих протягом 5 днів після ухвалення судового рішення. Даною нормою передбачено право подання таких доказів, а не право сторони їх створити протягом 5 робочих днів, зокрема укладати додаткові угоди до основного договору, яким не передбачено розмір та порядок сплати гонорару, така додаткова угода не була укладена сторонами до винесення судового рішення по справі.

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

На підтвердження позовних вимог представником надано договір від 24.04.2022 про надання правової допомоги (а.с. 88-90), квитанцію №101 від 31.08.2022 про отримання коштів від позивача в сумі 2500,00 грн. (а.с. 115), ордер про надання правничої допомоги Серія ВМ №1026304 від 19.05.2022 (а.с. 16).

Зазначене свідчить про те, що витрати позивача на правову допомогу були фактичними та неминучими, розмір яких підтверджуються копіями вищевказаних документів, які є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування суми витрат на професійну правничу допомогу в заявленому розмірі, який являється документально обґрунтованим та відповідає критерію розумної необхідності здійснення таких витрат.

Також суд враховує, що відповідачем по справі не було подано заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, не викладено жодних доводів про неспівмірність розміру цих витрат із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.

Відтак, з огляду на рівень складності справи, її значення для позивача та обсяг наданих послуг, задоволення позову, суд, виходячи з критерію пропорційності, співмірності та реальності, вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 27.10.2020 № 13806, яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до пункту 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» як працівнику, зайнятому на роботах зі шкідливими та важкими умовами праці по Списку № 2.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 , що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах період роботи з 02.07.1992 по 28.02.1993 на посаді машиніста-обхідника турбінного відділення 3 групи котлотурбінного цеху в Сумському орендному державно-комунальному підприємстві теплових мереж та період роботи з 01.11.2000 по 02.03.2003 на посаді машиніста парових турбін 4 групи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «СумиТЕКо».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.11.2019 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (вул. Пушкіна, 1, м. Суми, 40009, ) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.М. Глазько