Справа № 560/871/22
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/871/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Блонський В.К.

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

07 грудня 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Сапальової Т.В. Ватаманюка Р.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача в якому просив:

- визнати протиправними дії та бездіяльність держави Україна щодо ОСОБА_1 , засудженого до довічного позбавлення волі;

- стягнути з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі одного мільйона гривень.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що вироком апеляційного суду Одеської області від 13.04.2005 року його визнали винним у вчиненні злочинів, та засуджено до довічного позбавлення волі.

Під час відбування покарання, позивач 21.04.2016 року звернувся до суду за місцем відбування покарання з клопотанням про умовно-дострокове звільнення та заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 24.02.2017 року позивачу відмовлено у задоволенні клопотання.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 18 квітня 2017 року апеляційна скарга позивача залишена без задоволення, а ухвала Ізяславського районного суду без змін.

20.09.2017 року позивач звернувся в Європейський суд з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 01.01.2021 року у справі "Фарзієв та інші проти України" констатовано факт порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у зв`язку з тим, що покарання у виді довічного позбавлення волі є покарання без перспективи звільнення.

Рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(II)/2021 встановлено, що покарання у вигляді довічного позбавлення волі, передбачене Кримінального кодексу України є покаранням без перспективи звільнення та не відповідає вимогам Конституції України.

Позивач вважає, що порушення відповідачами його прав, гарантованих законом, принижує його гідність, тому виходячи із засад розумності та справедливості, обставин справи, позивач оцінює моральну шкоду в один мільйон гривень, в зв`язку із чим звернувся до суду.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - відмовлено.

Не погодившись з прийнятим судовим рішенням Позивачем у справі подано до суду апеляційну скаргу в якій, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати зазначене рішення прийняти нове - про задоволення позову.

Представник відповідача подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржене рішення - залишити без змін.

В підтвердження своєї позиції відповідач вказав, що за змістом апеляційної скарги позивач стверджує, що моральну шкоду завдав Кабінет Міністрів України, при цьому не зазначає у чому саме полягає бездіяльність відповідача.

Вважає, що відсутні підстави для цивільно-правової відповідальності, а саме: відсутній факт протиправної поведінки Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, відсутній причинний зв`язок між протиправною поведінкою відповідача і заподіяною позивачу шкодою, оскільки відсутні винні дії Уряду.

Враховуючи, що учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, при цьому в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі п.2 ч.1 ст.311 КАС України.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

В судовому засіданні судом встановлено, що вироком апеляційного суду Одеської області від 13.04.2005 року позивача визнали винним у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 115, пунктами 1, 6 частини 3 статті 185, частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України, та засуджено до визначеної міри покарання-довічного позбавлення волі.

Під час відбування покарання, позивач 21.04.2016 року звернувся до суду за місцем відбування покарання, а саме до Ізяславського районного суду Хмельницької області з клопотанням про умовно-дострокове звільнення та заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 24.02.2017 року, позивачу відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення та заміну покарання у вигляді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 18 квітня 2017 року постановлено ухвалу Ізяславського районного суду Хмельницької області від 24 лютого 2017 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання та заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, залишити без зміни, апеляційну скаргу засудженого без задоволення.

20.09.2017 року позивач та інші заявники, перелік яких та відповідні деталі заяв наведені в таблиці у додатку до рішення Європейського суду з прав людини від 01.01.2021 року, звернувся в Європейський суд з прав людини.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 01.01.2021 року у справі "Фарзієв та інші проти України" постановлено:

- оголошено заяви прийнятними;

- заяви свідчать про порушення статті 3 Конвенції;

- встановлення порушення само по собі становить справедливу сатисфакцію.

Рішення Європейського суду з прав людини від 01.01.2021 року у справі "Фарзієв та інші проти України" базується на тому, що встановлено факт порушення статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки покарання у виді довічного позбавлення волі є покаранням без перспективи звільнення засудженого, а також і можливості перегляду призначеного покарання.

Крім того рішенням Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року № 6-р(II)/2021, справа №3-349/2018 (4800/18, 1328/19, 3621/19, 6/20) за конституційними скаргами ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 Кримінального кодексу України, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч.1 ст.82 Кримінального кодексу України та за конституційною скаргою ОСОБА_5 щодо відповідності Конституції України (конституційності) ч.1 ст.81 Кримінального кодексу України, вирішено:

1. Визнати такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 Кримінального кодексу України в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

2. Зобов`язати Верховну Раду України невідкладно привести нормативне регулювання, установлене статтями 81, 82 Кримінального кодексу України, у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Позивач вважає, що порушення відповідачами його прав принижує його гідність, тому виходячи із засад розумності та справедливості, обставин справи, оцінює моральну шкоду в один мільйон гривень, в зв`язку із чим звернувся в суд із даним позовом до відповідачів.

Так, Позивач у позовній заяві вказав відповідачем Державу Україна в особі Кабінету Міністрів України та вважає, що протиправними діями та бездіяльністю Держави Україна яку представляє орган виконавчої влади, йому завдана моральна шкода.

Підставами моральної шкоди позивач зазначає те, що він засуджений до довічного позбавлення волі без права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тобто перспективи звільнення.

При цьому, Позивач не надав суду жодних доказів того, що саме відповідачем йому завдана моральна шкода і якщо так, то якими діями чи бездіяльністю вона завдана, тоді як для ефективного поновлення порушеного права (якщо встановлено факт такого порушення), необхідно щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та наслідками такого правопорушення, а також способом захисту права.

Виходячи з аналізу змісту оскарженого рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Кабінет Міністрів як представник Держави Україна, за визначенням позивачем у даному позові, не є законодавчим органом влади, а тому не вправі приймати закони, вносити до них зміни та доповнення, в зв`язку із чим у його діях або бездіяльності відсутні будь-які ознаки протиправності відносно позивача як особи, засудженої до довічного позбавлення волі без права на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання на підставі чинного законодавства, яке не містить правових норм, щодо можливості застосування вітчизняними судами інституту умовно-дострокового звільнення осіб, засуджених до довічного позбавлення волі.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване судове рішення, також дійшов висновку, що підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди - відсутні, оскільки під час розгляду справи суду позивач не надав доказів на підтвердження моральної шкоди, наявності причинного зв`язку між такою шкодою і протиправною бездіяльністю відповідача та вини останнього в її заподіянні.

Надаючи правову оцінку наведеним доводам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 Цивільного кодексу України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Зміст поняття моральної шкоди розкрито у статті 23 Цивільного кодексу України.

Так, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

В апеляційній скарзі апелянт наголошує, що тому, що в результаті протиправних дій відповідача, він поніс моральні страждання.

В даному випадку колегія суддів зауважує, що Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами та доповненнями), роз"яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Обґрунтовуючи заявлену вимогу про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач посилається на те, що дії відповідача завдали їй страждань та приниження, однак вказане не підтверджено жодними належними та допустимими доказами.

При цьому, суд зауважує, що позивач не зазначив у чому саме виражались його моральні страждання та завдання моральної шкоди (страждань та приниження), а також не довів наявності безпосереднього причинного зв`язку такої шкоди із бездіяльністю відповідача.

Доказів на підтвердження існування моральних страждань та визначеного позивачем розміру моральної шкоди (відповідного розрахунку моральної шкоди) суду не надано.

Враховуючи відсутність у матеріалах адміністративної справи доказів на підтвердження заподіяння позивачеві моральних страждань або втрат немайнового характеру та причинного зв`язку між діями відповідача і отриманням моральної шкоди, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема, у постановах від 21.02.2020 у справі №363/3520/16-а, від 21.02.2020 у справі №628/3028/16-а та від 15.04.2020 у справі №815/63/18.

Зважаючи на наведене, колегія суддів апеляційної інстанції вважає що доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що Хмельницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 26 травня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 07 грудня 2022 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Сапальова Т.В. Ватаманюк Р.В.