Справа № 200/5157/22
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

12 грудня 2022 року Справа №200/5157/22

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича ознайомившись з позовною заявою

ОСОБА_1

до Головного управління Національної поліції в Донецькій області відповідач 1,

та Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві відповідач - 2

про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Донецькій області відносно не перерахунку одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 10.09.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області здійснити ОСОБА_1 виплату (доплату) одноразової грошової допомоги в розмірі 370 020 гривень 00 копійок;

- визнати протиправною бездіяльність Пенсійного Фонду України в м. Києві відносно не перерахунку пенсії ОСОБА_1 як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 11.09.2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві перерахувати та виплатити ОСОБА_1 з 10.09.2018 року пенсію як інваліду II групи (особа з інвалідністю внаслідок війни) причина захворювання, так одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення починаючі з 10.09.2018 року.

Згідно з частиною 2 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вказана позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушеннями вимог ст.ст. 160, 161 Кодексу адміністративного судочинства України, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Відповідно до ч. 6 ст. 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Відповідно до висновків Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних Касаційного адміністративного суду, викладені в постанові від 31.03.2021 року по справі № 240/12017/19, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».

Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

В адміністративному позові позивач зазначив, що 31.10.2019 року ним повторно був пройдений огляд МСЕК, згідно якого інвалідність другої групи, яка отримана у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції, підтверджена та встановлена безстроково.

На підтвердження викладеного позивачем надано до суду Постанову Центральної медичної (військово-лікарської) комісії МВС України (на час звільнення зі служби вересень 2018р.) від 15 жовтня 2019 р. № 63, в якій комісія встановила наявність захворювання одержаного під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення.

Водночас позивач зазначив, що з 11.09.2018 року йому була призначена пенсія по інвалідності відповідно до Закону України від 09.04.1992р. №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» у розмірі 60% від сум грошового забезпечення.

При цьому, позивач зазначив, що 21.02.2022 року ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» позивачу був проведений повторний огляд категорії інвалідності і встановлено, що причина інвалідності - це захворювання одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення та її проведення на підставі Постанови Центральної медичної (військово-лікарської) комісії МВС України (на час звільнення зі служби вересень 2018р.), підтверджується Довідкою до акту огляду МСЕК ДЗ «Центральна МСЕК МОЗ України» серії АВ №033128.

Проаналізувавши викладені доводи позивача суд дійшов висновку, що статус особи з інвалідністю позивач отримав до 11.09.2018 року, 21.02.2022 року МСЕК було проведено повторний огляд позивача, тобто до цього МСЕК мав бути проведений первинний огляд позивача, проте будь-яких документів щодо первинного встановлення статусу особи з інвалідністю позивач суду не надав.

Вказане унеможливлює встановлення (перевірки) факту, про встановлення зв`язку захворювання позивача з безпосередньою участю в антитерористичній операції та забезпеченні її проведення позивач дізнався після 21.02.2022 року, а також, що встановлена позивачу до 21.02.2022 року інвалідність не була пов`язана з безпосередньою участю в антитерористичній операції та забезпеченні її проведення.

Як випливає із загального правила, встановленого частиною першою статті 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, саме позивач повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права у сфері публічно-правових відносин.

При цьому, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. В свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від позивача унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Також з доводів позовної заяви суд встановив, що 29.08.2022 року позивач звернувся до ГУ НП в Донецькій області з заявою щодо виплати одноразової грошової допомоги у розмірі, більшому за раніше виплачену суму, а 25.05.2022 року до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві з заявою про перегляд умов призначення пенсії та призначення пенсії по інвалідності у зв`язку з захворюванням, яке одержане під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпечення та її проведення.

При цьому, позивач посилається на приписи ч. 3 ст. 51 Закону України від 09.04.1992р. №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», згідно якої перерахунок пенсій у зв`язку із зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на такий перерахунок згідно з цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством, не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії, провадиться з дати виникнення права на нього без обмеження строком.

Суд відхиляє ці доводи позивача з огляду на те, що положення означеної норми застосовуються виключно у визначених в ній випадках, а саме - зміна розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення, введення нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій - у випадку якщо цей перерахунок не проведений з вини органів Пенсійного фонду України та/або державних органів, які видають довідки для перерахунку пенсії.

Отже, означена норма до спірних правовідносин не застосовується.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Sunday Times v. United Kingdom» Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції термін «передбачено законом» передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності.

Європейський суд також вказав, що закон повинен бути досить доступним, він повинен служити для громадянина відповідним орієнтиром, достатнім у контексті, в якому застосовуються певні правові норми у відповідній справі; норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, яка дає можливість громадянинові регулювати свою поведінку.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску. Відтак, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Праведна проти росії», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами, національним судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Таким чином, не заперечуючи наявності дискреційних повноважень у національних судів щодо вирішення питання про поновлення строку на звернення до суду, апеляційне чи касаційне оскарження, ЄСПЛ підкреслює, що останні повинні визначити, чи виправдовують підстави для подібного продовження строків втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує межі розсуду суду ні в тривалості, ні в підставах для визначеності подовжених строків (справа «Безруков проти росії», п. 34).

Оцінюючи поважність причин пропуску строку звернення до суду та прийнятті рішень про його поновлення ЄСПЛ, зазвичай, враховує: складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; поведінку заявника; поведінку державних органів; перевантаження судової системи; значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (справи «Бочан проти України», «Смірнова проти України», «Федіна проти України», «Матіка проти Румунії» та інші).

Поряд з цим, суд звертає увагу, що право на суд (право доступу до суду), не є абсолютним та підлягає дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, й щодо строків звернення до суду за захистом порушеного права. Норми, що регулюють строки подачі адміністративного позову, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. У той же час такі норми та їх застосування не повинні перешкоджати учасникам провадження використовувати доступні засоби захисту, в тому числі й у разі наявності певних обставин, які зумовили порушення встановлених процесуальних строків (рішення ЄСПЛ у справах «Пономарьов проти України», «Bellet V. France», «Іліан проти Туреччини»).

В постанові від 29.09.2022 року у справі № 500/1912/22 Верховний суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що причина пропуску строку може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Водночас колегія суддів зазначила, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом. У свою чергу, поважною може бути визнано причину, яка носить об`єктивний характер, та з обставин незалежних від сторони унеможливила звернення до суду з адміністративним позовом.

Проаналізувавши, доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що позивачем належним чином не підтверджено, що статус особи з інвалідністю другої групи пов`язаною з безпосередньою участю в антитерористичній операції та забезпеченням її проведення, йому не було встановлено раніше 21.02.2022 року.

У іншому випадку позивач має подати до суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 25 КАС України, адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Частиною 2 ст. 26 КАС України визначено, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідач 2 по справі - Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, зареєстровано за адресою: вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16, місто Київ, 04053.

Водночас, позивач зазначає, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проте мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи приписи ст. 25, 26 КАС України, адміністративний позов в частині позовних вимог заявлених до Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві може бути прийнятий до розгляду Донецьким окружним адміністративним судом, виключно за умови належного підтвердження позивачем реєстрації свого місця проживання на території Донецької області, проте позивач будь-якого визначеного законом документу, який підтверджує його реєстрацію за адресою: АДРЕСА_1 , суд не надав.

Отже, позивачу необхідно надати до суду докази на підтвердження реєстрації місця проживання.

Відповідно до частини 1 статті 169 КАС України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 КАС України у разі не усунення у визначений судом строк недоліків позовної заяви, яку залишено без руху або яку підписано особою, яка не має права її підписувати, позовна заява буде повернута заявникові.

Керуючись ст.ст. 160, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області та Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії залишити без руху.

Надати позивачу строк не більше десяти днів з дня отримання ухвали про залишення позовної заяви без руху на усунення недоліків позовної заяви, шляхом надання:

- заяви про поновлення строку звернення до суду з позовною заявою та докази поважності причин його пропуску або належним чином засвідчених копії документів про встановлення (зміну) позивачу групи інвалідності з 2018 року;

- доказів на підтвердження реєстрації місця проживання позивача на території Донецької області.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та оскарженню не підлягає.

Учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається, за сторінкою на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет (веб-адреса сторінки ://court.gov.ua/).

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.М. Кониченко