Справа № 552/4485/22
Суддя: Кузіна Ж. В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/4485/22
Провадження № 2-адр/552/1/22
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.12.2022 року Київський районний суд м. Полтави в складі:
головуючого судді Кузіної Ж.В.
секретаря судового засідання Мовчан В.О.
розглянувши у відкритому судовому засідання заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення,-
ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з заявою про ухвалення додаткового рішення посилаючись на те, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15.11.2022 року скасовано постанову серія ЕАР № 5661920 від 25 липня 2022 року про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП та закрито провадження по справі. Витрати на правову допомогу склали 69 390 грн. 29 коп., які просив стягнути на його користь.
Згідно ч.5 ст. 143 КАС України у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Нормами ст. 252 КАС України визначено, що суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Суд, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного висновку.
Судом установлено, що 15 листопада 2022 року Київським районним судом м. Полтави по адміністративній справі № 552/4485/22 по справі за позовом ОСОБА_1 до Дубина Костянтина Вікторовича інспектора 3-ї роти 1-го батальйону УПП в Полтавській області, Департаменту патрульної поліції про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення скасовано постанову серія ЕАР № 5661920 від 25 липня 2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 125 КУпАП та закрито провадження по справі. Питання про судові витрати не вирішувалось.
У ході судового розгляду, позивачем та його представником в порядку ч.3 ст. 143 КАС України подано заяву про надання доказів на підтвердження розміру понесених позивачем витрат.
30 листопада 2022 року позивачем подана заява про ухвалення додаткового рішення, а саме стягнення з Департаменту патрульної поліції, за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача 69 390 грн. 29 коп. та надано детальний опис наданих послуг по справі, що включають: консультацію по справі з вивченням документів 500 грн., участь у розгляді справи 6 200 грн., час адвоката затрачений на дорогу 32 000 грн., транспортні витрати (пальне) 20 190 грн. 29 коп., досудовий аналіз справи 2 500 грн., складання позовної заяви 5 000 грн., складання заяви про винесення додаткового рішення 3 000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Згідно ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу; витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; витрати пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Статтею 135 КАС України визначено витрати сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду. Витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, та її законному представнику сплачується іншою стороною компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Компенсація за втрачений заробіток обчислюється пропорційно до розміру середньомісячного заробітку, а компенсація за відрив від звичайних занять - пропорційно до розміру мінімальної заробітної плати. Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їхніх законних представників, що пов`язані із прибуттям до суду, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Частиною 9 ст. 139 КАС України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно з п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону України від 05.07.2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (надалі - Закон № 5076), до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом.
Відповідно до ст. 28 Правил адвокатської етики, схвалених Національною асоціацією адвокатів України 09.06.2017 року (надалі - Правила адвокатської етики), формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту є гонорар. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Згідно ч. 2 ст. 30 Закону № 5076-VI, порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Як вбачається з матеріалів справи, 20.01.2020 року між Адвокатським бюро «Ольга Бикова» і ОСОБА_1 укладено адвокатську угоду.
Відповідно до цієї угоди Клієнт доручає, а адвокат зобов`язується надавати клієнту послуги правову допомогу з питань діючого законодавства у сфері цивільного, господарського, трудового, адміністративного, кримінального та інших правовідносин пов`язаних з діяльністю клієнта на умовах передбачених цією угодою.
Відповідно до пункту 3.2.4. « Клієнт зобов`язаний проводити оплату наданих послуг за цим договором у відповідності до встановленого цим договору порядку за фактично надані послуги.
На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано наступні документи: Адвокатську угоду від 20.01.2020р. та 31.12.2021р., Додаткову угоду № 1Г про погодження сторонами розміру гонорару від 15.11.2022 р., Звіт наданих послуг за договором про надання професійної правничої допомоги від 15 листопада 2022 року, Акт здачі-прийняття послуг до договору від 15 листопада 2022 року.
Представник відповідача у відзиві на позовну заяву посилався на необґрунтованість попереднього розрахунку витрат на правову допомогу та зазначив, що витрати у такій сумі за скасування постанови , якою накладено стягнення у вигляді попередження не охоплюються поняттям обґрунтованості та пропорційності щодо предмета спору, справа є незначної складності. Вказана адміністративна справа є типовою, із сформованою однозначною правовою позицією судів щодо вирішення подібних спорів. Просив врахувати правову позицію Європейського суду з прав людини, а саме що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суд досліджує та оцінює додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.
Такі докази, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому, згідно з статтею 77 КАС України, сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 72- 76 КАС України.
З врахуванням наведеного, беручи до уваги наведені доводи і встановлені судом обставини, суд, оцінивши подані позивачем докази в підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, зазначає, що подані позивачем в обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу докази в своїй сукупності підтверджують дійсність таких витрат позивача для забезпечення належного захисту прав під час розгляду вищевказаної справи, проте не є співмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами і наданими послугами, а також часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт і надання послуг та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Крім того, з врахуванням встановлених судом обставин суд зазначає про неспівмірність таких витрат із значенням справи для сторін.
Також суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим (справа "Гімайдуліна і інші проти України" від 10.12.2009, справа "Баришевський проти України" від 26.02.2015).
А також висновки ЄСПЛ, викладені у справах: "East/West Alliance Limited" проти України" від 02.06.2014, за змістом яких заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим; "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002, за результатом розгляду якої ЄСПЛ вирішив, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Дослідивши заяву позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, надані заявником докази, застосовуючи зазначені вище критерії розумності розміру заявлених до відшкодування витрат на оплату послуг адвоката, їх необхідності та співмірності зі складністю справи і виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг, враховуючи всі аспекти та характер спірних правовідносин у справі та виходячи із загальних засад адміністративного законодавства щодо принципів диспозитивності, змагальності сторін, рівності усіх учасників, суд враховує вищевказані обставини , а також ту обставину, що дана справа не є справою значної складності.
Як вбачається з досліджених судом матеріалів справи, вартість виконаних представником позивача робіт є завищеною, не відповідає критеріям обґрунтованості та розумності їх розміру у розумінні приписів частини 9 ст. 139 КАС України, не є співмірною зі складністю справи, а відтак відповідні витрати підлягають перерозподілу з урахуванням вимог вищезазначеної норми.
Ураховуючи наведене, оцінивши подані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат, виходячи з вищенаведених критеріїв та обставин цієї справи, суд дійшов до висновку про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Керуючись ст. 252 КАС України,-
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі № 552/ 4485/22 задоволити частково.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 6 000 грн. судових витрат .
У задоволенні інших вимог відмовити.
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Ж.В.Кузіна