Справа № 161/448/22
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 161/448/22 пров. № А/857/12721/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.,

суддів: Ніколіна В.В., Пліша М.А.,

за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2022 року (головуючий суддя: Крупінська С.С., місце ухвалення м. Луцьк) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

встановив:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2022 року скасовано постанову від 17.12.2021 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 № 714298 відносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення на нього штрафу у розмірі 3400 грн. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП закрито.

Позивачем, подано заяву про ухвалення додаткового рішення у зв`язку з понесенням судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2022 року заяву представника позивача адвоката Хомич Олени Володимирівни про ухвалення додаткового рішення у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративне стягнення задоволено частково. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції Житомирської області () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 копійок та 1000 (одна тисяча) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Департамент патрульної поліції не погодився з вказаним судовим рішення та просив його скасувати, ухвалити нове про відмову у стягненні витрат по оплаті правничої допомоги на користь позивача.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт покликається, що представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення майже через два місяці після ухвалення рішення по суті, тобто з пропуском строку передбаченого ч. 7 ст. 139 КАС України.

Вказує, що згідно акта-здачі прийняття виконання робіт, послуги адвокатом надавалися ОСОБА_1 з приводу порушення позивачем митних правил, однак предметом спору є накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Представником позивача, 06.12.2022 подано клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням в іншому судовому засіданні.

Однак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні цього клопотання необхідно відмовити, оскільки участь представника позивача в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась, а його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.

У відповідності до ч. 3 ст. 268 і ч. 4 ст. 229 КАС України неприбуття сторін не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з таких мотивів.

Стягуючи з відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені до відшкодування позивачем витрати на професійну правничу допомогу є не співмірними із складністю цієї справи, наданий адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 19.09.2019 у справі № 826/8890/18.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції додано: договір про надання правової допомоги № 04/04-01 від 04 січня 2022 року, укладений між адвокатом Хомич О.В. та Андрійчуком О.М.; додаткова угода № 1/04-01 до договору № 04/04-01 від 04.01.2022; акт здачі-прийняття надання послуг № 1/04-01 за договором від 04.01.2022; квитанція № 1/04-01.

Згідно акта здачі-прийняття надання послуг № 1/04-01 за договором від 04.01.2022 адвокатом надані наступні послуги:

1) консультація клієнта 1000 грн;

2) підготовка та подання позовної заяви 3000 грн;

3) участь у судовому засіданні 1000 грн.

Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) становить сума 5000 грн.

загальна сума 5000 грн. (а. с.25-29 ).

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.

Оскільки, згідно матеріалів справи, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відбулося одне судове засідання 21.03.2022. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 березня 2022 року приймалося без участі сторін та їх представників, тобто адвокат Хомич О.В. не брала участі у судовому засіданні при розгляді справи в суді першої інстанції.

Крім цього, ураховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу (5000 грн) є неспівмірною з вимогами про скасування постанови, якою накладено штраф у розмірі 3400 грн, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 1000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

Щодо покликання апелянта, що представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення майже через два місяці після ухвалення рішення по суті, тобто з пропуском строку передбаченого ч. 7 ст. 139 КАС України то суд апеляційної інстанції вважає такі безпідставними, з огляду на таке.

Так, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що заяву та докази, які підтверджують понесення позивачем витрат на правничу допомогу були подані до суду першої інстанції разом з позовною заявою (а. с. 25-29). Однак, судом першої інстанції при винесенні рішення по суті, не вирішено питання судових витрат по справі, що в подальшому й зумовило звернення представника позивача із заявою про винесення додаткового рішення. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що пропуску строку, передбаченого ч. 7 ст. 139 КАС України, щодо подання заяви та доказів які підтверджують понесення витрат на правничу допомогу не відбулося.

Щодо покликання апелянта, що у акті-здачі прийняття виконання робіт, вказано, що підготовка та подання позовної заяви адвокатом здійснено з приводу визнання протиправною та скасування постанови про порушення митних правил, то суд апеляційної інстанції вважає, що наведене не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу повному в обсязі. Оскільки в матеріалах справи є належним чином складений договір про надання правової допомоги № 04/04-01 від 04 січня 2022 року, на підставі якого видано ордер від 10.01.2022 Серія АС № 1032847 на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_1 у Луцькому міськрайонному суді Волинської області адвокатом Хомич О.В.

Стосовно покликання апелянта, що Департамент патрульної поліції, не був залучений судом першої інстанції до розгляду справи, а тому відсутні правові підставі для стягнення судових витрат з Департаменту, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, наказом Національної поліції України від 06.11.2015 № 73 затверджено Положення про Департамент патрульної поліції (у редакції наказу Національної поліції України від 03.09.2019 № 887, далі Положення).

Відповідно до п. 1, 3, 4 Розділу І. «Загальні положення», Департамент патрульної поліції (далі - Департамент) є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законодавством України порядку.

Департамент складається із структурних підрозділів апарату Департаменту, його територіальних (відокремлених) підрозділів та інших підрозділів патрульної поліції згідно з штатним розписом Національної поліції України (далі - підрозділи Департаменту).

Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення.

Згідно п. 1, 2, 3 Розділу IV. «Структура та організація діяльності Департаменту» Положення, структура, штатний розпис (штат) та кошторис Департаменту затверджується відповідно до законодавства України.

Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи Департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.

Підрозділи Департаменту очолюють керівники, які підпорядковуються начальнику Департаменту, його першому заступнику та заступникам.

Відповідно до п. 9 Розділу V. «Керівництво Департаменту», Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції не є юридичною особою, не має самостійного балансу та рахунків в Державній казначейській службі, що ускладнює виконання рішення суду у цій справі.

У свою чергу, Департамент патрульної поліції, в структуру якого входить Управління патрульної поліції у Житомирській області, є юридичною особою публічного права з самостійним балансом та рахунками в органах Державної казначейської служби України, тобто є розпорядником та одержувачем бюджетних коштів, зокрема, призначених для утримання Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи вищенаведене Положення та вимоги ч. 1 ст. 139 КАС України, понесені позивачем у цій справі судові витрати, підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань саме Департаменту патрульної поліції, який є юридичною особою та суб`єктом владних повноважень, структурним підрозділом якого є відповідач.

Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта за рахунок якого слід стягувати судові витрати у цій категорії справ, викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/52466/18-а

Крім цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2022 року стягнуто з Департаменту патрульної поліції Житомирської області () за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн 20 копійок та 1000 (одна тисяча) грн витрат на професійну правничу допомогу.

Тобто, судом першої інстанції допущено описку в резолютивній частині додаткового рішення від 20.06.2022, оскільки згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, суб`єкт владних повноважень за кодом є Департамент патрульної поліції, а не Департамент патрульної поліції Житомирської області.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що вказана обставина не є підставою для скасування додаткового рішення та може бути вирішена Луцьким міськрайонним судом Волинської області шляхом внесення виправлення в судове рішення, в порядку ст. 253 КАС України.

Таким чином, апеляційна скарга Департаменту патрульної поліції не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, судове рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 134, 139, 143, 268, 271, 272, 286, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд,-

постановив:

апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а додаткове рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 червня 2022 року у справі № 161/448/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 08.12.2022.