Справа № 161/13879/22
Суддя: Пушкарчук В. П.
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/285/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Фурман Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України,

В С Т А Н О В И В:

07.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обгрунтування якої зазначив, що постановою відповідача серії АА № 0001063 від 16.09.2022 року його було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено штраф в розмірі 8500 грн. Згідно оскаржуваної потанови йому інкриміновано порушення п. 22.5 ПДР, а саме: перевищення нормативних параметів, які стосуються навантаження транспортного засобу. Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки вантаж, який перевозився, був розміщеним без порушення нормативно-вагових параметрів. У свою чергу, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього було здійснено із грубим порушенням вимог чинного законодавства. Враховуючи наведене, просить суд оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП відносно нього закрити.

Ухвалою судді від 10.10.2022 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваної постанови.

Ухвалою судді від 10.10.2022 року адміністративний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з проведенням судового засідання та повідомленням сторін.

21.10.2022 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву. В обгрунтування своїх заперечень щодо позову остання зазначила, що фіксація вчинення позивачем адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП відпбулося в автоматичному режимі за допомогою сертифікованих технічних приладів, що, у свою чергу, виключає людський фактор та корупційну складову. Оскаржувана постанова була прийнята у відповідності чинним нормам чинного законодавства, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

31.10.2022 року від позивача надійшла на адресу суду відповідь на відзив, у якому останній, із посиланням на мотиви, які викладені у його адміністративному позові, вважає заперечення сторони відповідача з приводу заявлених вимог такими, що не грунтуються на вимогах закону.

До початку судового засідання позивач подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача подала заяву про розгляд справи у її відсутності, щодо задоволення позову заперечує.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 16.09.2022 року ст. державним інспектором відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень Департаменту реалізації державної політики по нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Державної служби України з безпеки на транспорті Соколюком Л.М. було винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місці проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АА № 00001063, в якій зафіксовано, що 21.07.2022 року о 12 год. 34 хв. за автодорозі М-19, 127 км. + 793 м. у Волинській області, автомобіль DAF FA CF 65.220, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався із перевищенням нормативних параметрів зазначених п. 22.5 ПДР, а саме: навантаження на одинарну вісь транспортного засобу на 7.9 % (0,911 тон) при дозволеному навантаженню на вісь 11,5 тон. У зв`язку з чим, відповідальну особу власника транспортного засобу ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 8500 грн.

Примірник цієї постанови позивач отримав поштою 26.09.2022 року, а тому, з врахуванням приписів ч. 2 ст. 286 КАС України, строк звернення до суду ним не пропущений, а його клопотання про поновлення такого строку є зайвим.

Надаючи правову оцінку спірній постанові, суд зазначає наступне.

Нормою ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Відповідно до п.1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.

Відповідно до пункту 22.5 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (надалі Правила дорожнього руху), рух транспортних засобів та їх составів допускається у разі, коли їх параметри не перевищують: 18 тон (для вантажного двовісного автомобіля для автомобільних доріг державного значення), максимальне навантаження на одинарну вісь для автомобільних доріг державного значення 11,5 тон (п. б, в п. 22.5 ПДР в редакції Постанови КМ № 105 від 09.02.2022 року).

Згідно з ч.2 ст.132-1 КУпАП перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм під час руху великогабаритними і великоваговими транспортними засобами автомобільними дорогами, вулицями або залізничними переїздами тягне за собою накладення штрафу в розмірі: тягне за собою накладення штрафу в розмірі: п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм від 5% до 10% включно; однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 10%, але не більше 20%; двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 20%, але не більше 30%; трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян - у разі перевищення встановлених законодавством габаритно-вагових норм понад 30%.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, відповідач, підтверджуючи правомірність свого рішення про притягнення позивача до відповідальності, повинен був надати суду всі наявні у нього докази, що свідчать про вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Вивчивши надані відповідачем докази, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 дійсно наявний склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 132-1 КУпАП.

За правилами п. 22.5 ПДР в розглядуваному випадку максимальне навантаження на одинарну вісь становить 11,5 тон для дороги державного значення.

І наданих відповідачем матеріалів слідує, що автомобіль DAF FA CF 65.220, НОМЕР_1 , рухався у двовісному режимі (графа axlecount). Навантаження на першу вісь становило 5503 кг, на другу 14775 кг (графи axleload-1, axleload-2).

Отже, автомобіль позивача перевищив встановлені у п.22.5 ПДР нормативи навантаження на одинарну вісь, а саме при дозволеному навантаженні 11 500 кг, рухався з навантаженням у 14775 кг.

Суд погоджується з доводами відповідача, що в оскаржуваній постанові розмір перевищення в кілограмах та відсотках зазначений з врахування 16 % похибки приладу та розрахований за формулою ((14775 11500) 16% х 14775) / 11500) х 100 = 7.9 %. У своїх поясненнях, чому такий спосіб розрахунку перевищення є невірним, або свого контррозрахунку, позивач суду не надав.

Суд відхиляє посилання позивача на відомості про масу транспортного засобу, які наведені в товарно-транспортній накладній, оскільки цей документ можливо скласти в односторонньому порядку, зазначивши довільні показники маси. Натомість сертифікований прилад відповідача вимірює об`єктивні дані і підстав сумніватися у них у суду не має.

Верховний Суд у свої постанові від 31 липня 2019 року (справа № 802518/17-а) дійшов висновку, що товарно-транспортна накладна не є первинним документом, що підтверджує фактичну вагу товарно-матеріальних цінностей, що перевозяться, а використовується виключно для обліку таких товарно-матеріальних цінностей в аспекті підтвердження факту. Тому, сам факт наявності товарно-транспортної накладної не виключає перевезення, одночасно і інших товарно-матеріальних цінностей, не вказаних в первинних документах, що впливає на загальну вагу транспортного засобу.

Разом з тим, суд зазначає, що сумніви позивача про коректну роботу приладу для вимірювання маси транспортного засобу нічим не підтверджуються та зводяться до його власних припущень, які об`єктивними доказами не підтверджуються.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Проаналізувавши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

У зв`язку з відмовою у позові, суд, виходячи із положень ст. 139 КАС України, вважає за необхідне понесені позивачем судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на нього.

Крім того, слід скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року, оскільки судом встановлена правомірність оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.286 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову, які вжиті у цій справі ухвалою суду від 10 жовтня 2022 року.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук