Справа № 160/12969/22
Суддя: Сліпець Надія Євгенівна
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Сліпець Н.Є.
розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії,-
25.08.2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати неправомірним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 за період з 01.05 по 31.05 2022 року в частині невиплати старшому розвіднику 2 розвідувального відділення розвідувального взводу ОСОБА_1 додаткової винагороди за період з 01.05.2022р. по 31.05.2022р.в розмірі 30 тис.грн;
- визнати неправомірним та скасувати наказ командира в/ч НОМЕР_1 про невиплату старшому розвіднику 2 розвідувального відділення розвідувального взводу ОСОБА_2 премії в установленому розмірі за період з 01.05.2022р. по 31.05.2022р;
- зобов`язати в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити старшому розвіднику 2 розвідувального відділення розвідувального взводу ОСОБА_1 додаткову винагороду в розмірі 30 тис. грн. та премію в установленому розмірі - за період з 01.05.2022р. по 31.05.2022р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проходження військової служби командиром було допущено принизливі дії стосовно нього та інших військовослужбовців. З метою захисту своїх прав позивачем було вчинено дії проти свавільних та протиправних наказів командира. Наведені обставини призвели до конфлікту, в результаті чого ОСОБА_1 протиправно було позбавлено додаткової грошової винагороди, яку встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року № 168. Вважаючи наказ протиправним та таким, що порушує його право на належне грошове забезпечення, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 31.08.2022 року відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами з 19.09.2022 року, відповідно до ч. 5 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
Цією ж ухвалою відповідачу було надано строк для подання письмового відзиву на позовну заяву - протягом 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Також, даною ухвалою витребувано від Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " копію наказу про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 за період з 01.05. по 31.05 2022 року в частині відносно ОСОБА_1 , копію наказу про позбавлення премії ОСОБА_1 , докази на підтвердження повноважень ОСОБА_3 в період спірних правовідносин.
29.11.2022 року представником відповідача надано до суду докази направлення на адресу позивача копії відзиву з додатками.
Відповідно до положень ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглянув справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у ній матеріалами.
Згідно із ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 20.03.2022 року відповідно до мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом зараховано в списки частини та призначено до 232 окремого Батальйону територіальної оборони НОМЕР_2 Окремої бригади Територіальної оборони Регіонального управління сил територіальної оборони « ІНФОРМАЦІЯ_1 » солдата ОСОБА_1 відповідно до витягу із наказу № 40 командира військової частини НОМЕР_1 .
Бойовим розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 № 95 від 25.04.2022 року старшого розвідника солдата ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 з метою своєчасного обладнання боєздатності вогневих позицій направлено до 2-ї роти, командир ст. лейтенант ОСОБА_4 .
Розпорядженням командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 від 22.05.2022 року та згідно бойового розпорядження № 46/1805 від 18.05.2022 року та у зв`язку з передислокацією військової частини НОМЕР_1 на нові рубежі оборони, військовослужбовців розвідувального взводу, зокрема, ОСОБА_1 , наказано перемістити до місця розташування РОПу 4-ї роти та підпорядкувати командиру роти старшому лейтенанту ОСОБА_6 .
22.05.2022 року командиром 232 окремого батальйону ОСОБА_7 складено командиру 128 ОМБРТРО рапорт про доведення бойового розпорядження згідно бойового розпорядження № 46/180522 від 18.05.2022р., відповідно до якого всі підрозділи НОМЕР_3 батальйону ТРО повинні бути переміщені на смугу оборони на координати, вказані у БР до ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 в присутності свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 . У рапорті викладено, що вищевказані військовослужбовці, до яких доведено зміст бойового розпорядження, не бажають та відмовляються його виконувати.
20.05.2022 року начальником групи розвідки старшим лейтенантом ОСОБА_17 складено рапорт командиру військової частини НОМЕР_1 , відповідно до якого розпорядження начальника штабу № 147 від 22.05.2022 року було доведено до військовослужбовців ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 в присутності свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , проте військовослужбовці відмовились виконувати наказ та пояснили, що в подальшому також не будуть виконувати накази.
28.05.2022 року начальником караулу старшим лейтенантом ОСОБА_18 складено рапорт про відмову, зокрема солдатом ОСОБА_19 , виконувати бойове розпорядження та покинути КСП Просяна.
29.05.2022 року наказом № 189/1 командира військової частини НОМЕР_1 було розпочато службове розслідування за фактом невиконання Бойового розпорядження Командира 108 Обр ТрО № 596 від 17.05.2022 року про передислокацію 232 батальйону на рубежі оборони старшим сержантом ОСОБА_8 .
29.05.2022 в межах проведення службового розслідування було відібрано пояснення у діловода групи логістики ОСОБА_14 стосовно обставин, які зумовили проведення цього службового розслідування.
29.05.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 складено наказ № 191/1 Про результати службового розслідування, яким викладено фактичний зміст обставин та за порушення статей 402,403,404, 425 Кримінального Кодексу України, статті 11 Внутрішнього статуту Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України старшому розвіднику розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 оголошено сувору догану.
Начальнику фінансово-економічної служби наказано відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, телеграми Міністра оборони України від 25 березня 2022 року № 248/1298 щодо врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року старшого розвідника розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 позбавити 100% грошового забезпечення за травень 2022 року.
30.05.2022 року командиром військової частини НОМЕР_1 затверджено акт службового розслідування відносно ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , яким викладено фактичні обставини порушень, неправомірні дії військовослужбовців та описано вину військовослужбовців та причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією що трапилась. Актом викладені пропозиції щодо притягнення винних осіб до відповідальності, зокрема за порушення вимог статей 402,403,404,425 Кримінального Кодексу України, статті 11 Внутрішнього статуту Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - старшому розвіднику розвідувального взводу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 запропоновано оголосити сувору догану.
Не погоджуючись з прийнятими командиром військової частини НОМЕР_1 наказом про Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям в/ч НОМЕР_1 за період з 01.05 по 31.05 2022 року та вважаючи його протиправним, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.
Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадянина України. Громадяни відбувають на військову службу відповідно до закону. Аналогічне передбачене п.1. ч.1. Закону України Про військовий обов`язок і військову службу.
Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закон України Про військовий обов`язок і військову службу, Закон України Про збройні Сили України, Закону України Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію, інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до п.21 ч.1. ст. 106 Конституції України, Закону України Про правовий режим воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24.02.2022р. № 64/2022 в Україні введено воєнний стан. Даний Указ затверджено Законом України Про затвердження Указу Президента України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні.
Відповідно до ст.1 Закону України Про правовий режим воєнного стану, воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, та передбачає надання відповідним органам влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відведення загрози, відсічі збройній агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Частиною 6 статті 2 ЗУ Про військовий обов`язок та військову службу визначені види військової служби, до яких відноситься військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Згідно п.5 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України , затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України.
Визначення соціального захисту військовослужбовців міститься у статті 1 Закону № 2011, та означає діяльність (функція) держави, спрямовану на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
У відповідності до статті 1-2 Закону № 2011, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Наказом Міністра оборони України № 260 від 07.06.2018, затверджений Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам.
Відповідно до п.2 Порядку № 260 Грошове забезпечення включає:
щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать:
посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать:
підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
У відповідності до п.3 Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є:
штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина);
накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження;
накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення;
накази про присвоєння військових звань;
грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Згідно п. 15 Порядку № 260 грошове забезпечення не виплачується: серед іншого , за час відсутності на службі без поважних причин одну добу і більше. Військовослужбовцям, які самовільно залишили військові частини або місця служби, виплата грошового забезпечення призупиняється з дня самовільного залишення військової частини або місця служби та поновлюється з дня повернення.
Виплата надбавки за особливості проходження служби здійснюється на підставі наказу командира про встановлення цієї надбавки. (ч. 5 Розділу 6 Порядку).
Згідно Розділу 16 Порядку № 260 командири (начальники) військових частин, військових навчальних закладів, установ та організацій Збройних Сил України мають право щомісяця здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби) відповідно до їх особистого внеску в загальні результати служби.
Виплата щомісячної премії військовослужбовцям здійснюється на підставі наказу командира військової частини, який видається до 05 числа місяця, наступного за місяцем преміювання, з урахуванням військової дисципліни, наявності дисциплінарних стягнень, показників виконання службових обов`язків. Військовослужбовцям щомісячні премії не виплачуються в таких випадках: за невихід на службу (навчання) без поважних причин - за місяць, у якому здійснено таке порушення.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та № 69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова № 168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування і застосовується з 24.02.2022 року.
Отже, за час проходження військової служби позивачу мало нараховуватися грошове забезпечення відповідно до постанови КМУ від 30.08.2017 № 794 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", а також додаткова винагорода у розмірі 30 000 грн., а за час участі у безпосередніх бойових діях - збільшена до 100 000 грн. пропорційно часу участі у таких діях.
Підставою для виключення позивача зі списків на отримання додаткової грошової винагороди стали відповідні накази командира військової частини, що було прийнято на підставі службового розслідування.
У цій справі, стверджуючи про допущення відповідачем протиправної бездіяльності під час нарахування та виплати додаткової винагороди в сумі 30 000,00грн. у травні 2022 року, позивач вказує на те, що незважаючи на телеграму Міністра оборони України № 248/1298 від 25.03.2022, встановлені службовим розслідуванням обставини не могли бути підставою для позбавлення його права на отримання додаткової винагороди.
Пунктом 3 Порядку № 260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, 25.03.2022 р. Міністром оборони України було прийнято рішення про врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 р., яке того ж дня телеграмою доведено до відома, в тому числі, командирів (начальників) військових частин, установ.
Пунктом 10 вказаного рішення встановлено, що до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000, 00 грн. або 30 000, 00 грн. не включаються, зокрема, ті військовослужбовці, які відмовились виконувати бойові накази (розпорядження) за той місяць, у якому здійснено таке порушення, а також ті, у діях (бездіяльності) яких є ознаки кримінального або адміністративного правопорушення.
Згідно із частинами 1, 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частиною 1 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).
Доводи ОСОБА_1 стосовно відсутності у майора ОСОБА_3 повноважень командира військової частини НОМЕР_1 як підстава для не виконання бойових розпоряджень є безпідставними з огляду на наступне.
Наказом командира військової частини НОМЕР_4 від 17.04.2022 р. № 27 призначено ОСОБА_3 тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 . Таким чином, ОСОБА_3 в період виникнення спірних правовідносин з 17.04.2022 р. по 04.06.2022 р. мав повноваження командира військової частини НОМЕР_1 . Повноваження ОСОБА_3 на винесення вказаних розпоряджень підтверджені належними та допустимими доказами по справі.
Таким чином, суд виходить з правомірності вказаних розпоряджень.
Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Оцінюючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку, що адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні підстави для вирішення питання стосовно повернення судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 243 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Згідно із ч. 5 ст. 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Регіонального управління Сил територіальної оборони " ІНФОРМАЦІЯ_1 " про скасування наказів та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.Є. Сліпець