Справа № 160/15931/22
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
13.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 01.10.2021 року та виплатити заборгованість, що утворилася з 01.10.2021 року, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Дніпропетровської області зарахувати ОСОБА_1 для призначення пенсії в якості страхового стажу, що дає право на пенсію за віком, періоди з 07.06.1993 року по 05.05.1997 року.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.
Позивач вважає, що рішення про відмову у призначені пенсії за віком не відповідає чинному законодавству, оскільки пенсійним органом не зараховано до страхового стажу період роботи з 07.06.1993 року по 05.05.1997 року через те, що у трудовій книжці відсутня інформація про зміну назви малого підприємства «Селекс» в ТОВ «Селекс». Позивач вважає, що він не має відповідати за дії працівників роботодавця, які зробили помилки в документах, а трудова книжка в повному обсязі підтверджує трудовий стаж позивача.
28.10.2022 року, через систему електронний суд, відповідачем-2 Головним управлінням Пенсійного фонду в Кіровоградській області подано відзив на позовну заяву, в якому заперечується проти задоволення позовних вимог через відсутність необхідного страхового стажу у позивача, а саме: 24 роки 06 місяці 22 дні з необхідних 28 років.
07.11.2022 року, через систему електронний суд, відповідачем-1 Головним управлінням Пенсійного фонду в Дніпропетровській області подано відзив на позовну заяву, в якому заперечується проти задоволення позовних вимог так як позивачем не надано довідку про реорганізацію малого підприємства «Селекс» в ТОВ «Селекс», а тому відповідачем не враховано оскаржуваний період до страхового стажу позивача.
16.11.2022 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якому позивач спростовує доводи відповідачів по справі та наголошує щодо необхідності задоволення позовних вимог, оскільки відповідачами протиправно не зараховано оскаржуваний період до страхового стажу позивача, так як трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи працівника, а уточнюючі довідки вимагаються, якщо трудова книжка не містить відповідних записів.
Дослідивши матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини справи.
Відповідно до записів №10 та 11 трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 останнього 07.06.1993 року прийнято в мале підприємство «Селекс» газоелектрозварювальником (Наказ №77 від 07.06.1993 року); 05.05.1997 року звільнено за власним бажання (Наказ №22 від 05.05.1997 року).
Позивач вважаючи, що досяг необхідного пенсійного віку, та маючи достатній страховий стаж звернувся до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням Управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області від 11.11.2021 року №73 відмовлено у призначенні пенсії за віком позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (28 років). Страховий стаж особи становить 24 роки 06 місяців 22 дні. До страхового стажу не зараховано період роботи з 07.06.1993 року по 05.05.1997 року. Оскільки записи в трудову книжку виконано з порушенням Інструкції ведення трудових книжок, а саме відсутня інформація про зміну назви малого підприємства «Селекс» в ТОВ «Селекс». Для зарахування до страхового стажу вказаного періоду необхідно надати довідку про реорганізацію малого підприємства «Селекс» в ТОВ «Селекс».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у редакції чинній станом на момент звернення позивача за призначенням пенсії за віком, було встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років та наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017 року.

Починаючи з 01.08.2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 01.08.2021 року по 31.12.2021 року - не менше 28 років.

Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Абзацом 1 ч.4 ст.24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до п.«д» ч.3 ст.56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що до стажу роботи зараховується, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.1, п.2, п.3 Постанови Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що для розрахунку пенсії пенсійний орган обчислює страховий стаж за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди, до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

При цьому, у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами; на підставі показань свідків; даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідок, виписок із наказів, особових рахунків і відомостей на видачу заробітної плати, посвідчень, характеристик, письмових трудових договорів і угод з відмітками про їх виконання та інших документів, які містять відомості про періоди роботи.

Так, як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 у період з 01.09.1977 року по 16.07.1980 року навчався в Нікопольському металургійному технікумі. З 20.07.1980 року по 20.11.1980 року працював майстром виробничого навчання за спеціальністю газоелектрозварник. З 12.11.1980 року по 16.11.1982 року служив в радянській армії. З 23.12.1982 p. по 07.03.1985 p. працював на Сулімській дільниці СРБУ «ЮВЕНЕРГОЧЕРМЕТ» газоелектрозварником ручної зварки 4 розряду. З 03.04.1985 року по 18.11.1989 року працював у колгоспі «Дніпро». З 01.12.1989 року по 27.05.1991 року працював в кооперативі «Таврія» газоелектрозварником 4 розряду. З 10.06.1991 року по 01.03.1992 року працював на малому підприємстві «Жигулі» газоелектрозварником 4 розряду. З 07.06.1993 року по 05.05.1997 року працював в малому підприємстві (ТОВ) «Селекс» газоелектрозварником. З 07.02.2011 року по 30.06.2020 року працював у ФОП ОСОБА_2 газоелектрозварником. З 02.07.2020 року по 26.06.2021 p. отримував виплату в Нікопольскому міськрайонному центрі зайнятості.

Разом з тим, період страхового стажу з 07.06.1993 року по 05.05.1997 року не було зараховано відповідачем-2 до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (на підставі записів у трудовій книжці), оскільки записи в трудову книжку виконано з порушенням вимог Інструкції ведення трудових книжок, а саме відсутня інформація про зміну назви малого підприємства «Селекс» в товариство з обмеженою відповідальністю «Селекс», що підтверджується копією рішення пенсійного органу №73 від 11.11.2021 року.

Тобто, фактично, вказаний період роботи позивача в малому підприємстві (ТОВ) «Селекс» не було зараховано пенсійним органом до стажу роботи позивача, який зараховується для призначення пенсії за віком, у зв`язку з виявленими недоліками при заповненні трудової книжки позивача відповідальними працівниками підприємства, на якому позивач працював.

У спірний період роботи позивача діяли Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах та організаціях Державного комітету СРСР по труду та соціальним питанням від 20.06.1974 року №162 та Інструкція про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства Юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 року.

Відповідно до пункту 1 Інструкції №162: «Трудова книжка є основним документом про трудової діяльності робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників та службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій*, які пропрацювали понад 5 днів, у тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також на позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.».

Відповідно до п.2.3. Інструкції №162: «Всі записи в трудовій книжці про прийом на роботу, переведення на іншу постійну роботу чи звільнення, а також про нагородження та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого терміну, а при звільненні - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).».

Згідно до пункту 1 Інструкції №58 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Пунктом 2.2. Інструкції №58 визначено, що заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.

До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Відповідно до п.2.6. Інструкції №58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Тобто, враховуючи вищенаведені норми, можна дійти висновку, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто працівником, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу.

Аналізуючи вищенаведені норми законодавства та надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що за умови надання позивачем до пенсійного органу трудової книжки серії НОМЕР_1 , яка підтверджує факт роботи позивача за не зарахований період, а також і з урахуванням повноважень пенсійного органу щодо надання допомоги особам у одержанні відсутніх для призначення пенсії документів та проведення перевірок за наданими для призначення пенсії документами, відповідачем-2 безпідставно відмовлено позивачеві у призначенні пенсії за віком у зв`язку із не зарахуванням наведених періодів його на підставі записів трудової книжки серії НОМЕР_1 .

При цьому, слід зазначити, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Вказана правова позиція узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у його постановах від 24.05.2018 року у справі №490/12392/16-а та від 29.03.2019 року у справі №548/2056/16-а.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Проте, відповідачами не було надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про правомірність прийняття відповідачем-2 рішення №73 від 11.11.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачеві, з урахуванням норм вищенаведеного законодавства, обставин встановлених судом та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, яка наведена вище та не спростована відповідачами жодними доказами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно до ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вимог ч.2 ст.2 вказаного Кодексу, перевіривши правомірність прийняття відповідачем-1 рішення №973 від 11.11.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачеві, суд приходить до висновку, що відповідач-2, відмовивши у призначенні позивачеві пенсії за віком, діяв не у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, не обґрунтовано та без врахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

Отже, судом встановлено порушення вищенаведеним рішенням відповідача-2 №73 від 11.11.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачеві, прав та інтересів позивача на належне пенсійне забезпечення, які підлягають судовому захисту у відповідності до ч. 2 ст. 9 КАС України, шляхом виходу за межі позовних вимог та як наслідок визнання такого рішення протиправним та його скасування.

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги позивача в частині визнання протиправними дії відповідача-1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачеві, оскільки з урахуванням визнання протиправним та скасування рішення відповідача-1 №73 від 11.11.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком позивачеві, такий спосіб захисту як визнання ще й протиправними дій відповідача-1 щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачеві, є зайвим, та не призведе до поновлення порушеного права позивача.

Також суд наголошує, що з урахуванням наведеної правової позиції, суд приходить до висновку, що зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу позивача період страхового стажу з 07.06.1993 року по 05.05.1997 року, є дотриманням судом гарантій того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.

Щодо дати, з якої позивачу має бути призначена пенсія, суд зазначає таке.

Відповідно до ч.1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, зокрема: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Судом встановлено, що позивач досяг віку 60 років - ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата звернення до пенсійних органів із заявою про призначення пенсії 08.11.2021 року, тобто у межах тримісячного строку.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії з 01.10.2021 року.

Стосовно вимоги позивача про зобов`язання пенсійного органу виплати заборгованості, що утворилася з 01.10.2021 року, суд зазначає, що це є вимогою на майбутнє, не відповідає завданню адміністративного судочинства, передбаченою ст. 2 КАС України, оскільки з позивачем ще не було проведено відповідних виплат.

Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26, ), до Відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25009, м. Кропивницький, вул. Соборна, 7а, ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Кіровоградській області №73 від 11.11.2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з 07.06.1993 року по 05.05.1997 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.10.2021 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко