Справа № 300/3183/22
Суддя: Шумей М.В.
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" грудня 2022 р. справа № 300/3183/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі судді Шумея М.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом до Івано-Франківської обласної прокуратури про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги мотивовані протиправною бездіяльністю відповідача, щодо не виплати позивачу середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні (за період з 31.12.2020 по 04.07.2022) у розмірі 90092,99 грн. Просить задовольнити позов.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15.08.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

30.08.2022 представник позивача подала до суду клопотання про долучення доказів.

05.09.2022 Івано-Франківська обласна прокуратура подала до суду відзив на позовну заяву, в якому заперечує проти позову з підстав викладених у відзиві та просить відмовити у задоволенні позову.

14.09.2022 представник позивача подала суду пояснення щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, в яких заперечує проти відзиву. Однак у частині зазначеної у позовній заяві кількості робочих днів періоду затримки виплати вихідної допомоги позивач погоджується із запереченням відповідача, щодо допущеної технічної помилки у розрахунку цього періоду з 31.12.2020 по 03.07.2022 (378 робочих днів), оскільки кількість робочих днів затримки у виплаті вихідної допомоги безпосередньо впливає на суму стягнення, яка відповідно до поданих пояснень становить 87997,80 грн. Просить позов задовольнити та стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської обласної прокуратури.

Також 14.09.2022 представником позивача подано до суду клопотання про приєднання доказів на підтвердження судових витрат позивача та про застосування висновку Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 при вирішенні питання стягнення витрат на правничу допомогу (гонорару успіху адвоката).

03.10.2022 Івано-Франківська обласна прокуратура подала суду пояснення, відповідно до яких подає пояснення по справі та заперечення. Просить суд, при винесенні судового рішення врахувати аргументи викладені в даному поясненні.

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах адміністративної справи, судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.11.2021 у справі № 300/4656/21 за позовом ОСОБА_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання до вчинення дій та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні Івано-Франківську обласну прокуратуру зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_2 вихідну допомогу при звільненні в розмірі 22 675,17 грн.

Восьмим апеляційним адміністративним судом апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури відхилено, відтак рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду 28.04.2022 набрало законної сили.

Івано-Франківська обласна прокуратура у добровільному порядку судове рішення не виконала.

Позивач отримавши виконавчий лист, звернувся до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України для примусового виконання рішення суду в частині зобов`язання Івано-Франківської обласної прокуратури нарахувати та виплатити вихідну допомогу при звільненні в розмірі 22 675,17 грн.

Після вжитих державним виконавцем заходів по примусовому виконанню рішення суду Івано-Франківською обласною прокуратурою 04 липня 2022 року рішення суду виконано - сплачено ОСОБА_1 після відрахування усіх обов`язкових податків і зборів вихідну допомогу у розмірі 18 253,51 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку належних при звільненні коштів ОСОБА_1 . Івано-Франківською обласною прокуратурою не виплачено.

Позивач не погоджуючись із бездіяльністю відповідача, щодо не нарахування та виплати позивачу коштів, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Статтею 47 Кодексу законів про працю України встановлено обов`язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку.

Так, частиною першою зазначеної статті визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у разі несвоєчасної виплати належних звільненому працівникові сум, таких як заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, індексація грошового забезпечення, вихідна допомога тощо, працівник має право на відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція щодо необхідності виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку (а саме невиплати вихідної допомоги при звільненні) прокурорам викладено у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі № 640/25354/19, від 22 липня 2021 року у справі № 300/2000/20, від 11 серпня 2021 року № 640/9375/20 тощо.

Відтак, у день звільнення позивача відповідачем не була проведена повна виплата належних позивачу сум, відповідачем не доведено відсутність вини з цієї невиплати у справі №300/4656/21.

У своєму рішенні, яке залишено в силі Восьмим апеляційним адміністративним судом, вказав Івано-Франківський окружний адміністративний суд в ході розгляду справи №300/4656/21, зазначивши:

"...відповідно до статей 116, 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 иього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З системного аналізу вище вказаних положень статей 116, 117 КЗпП України вбачається, що роботодавець зобов`язаний при звільненні працівника виплатити йому неоспорювану ним суму; в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір роботодавець повинен виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Тобто законодавець пов`язує виплату середнього заробітку за весь час затримки з наявністю вини роботодавця.

Як вбачається з матеріалів справи, Законом України "Про прокуратуру" не передбачено виплату вихідної допомоги при звільненні прокурора з підстав п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру". Саме з цих підстав відповідач при звільненні позивача не виплатив йому вихідну допомогу при звільненні.

Отже, на час звернення позивача до суду з позовом щодо виплати середнього заробітку передбаченого ст. 117 КЗпП України, остаточний розрахунок по виплаті належних позивачу сум не відбувся.

Враховуючи те, що з позивачем не проведено остаточного розрахунку, підстави для застосування до відповідача відповідальності, саме за період передбачений ст. 117 КЗпП України на час розгляду цієї справи в суді відсутні".

З наведеного вбачається, що суд констатував обов`язок обласної прокуратури сплати позивачу середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги, відмовивши у стягненні цієї суми виключно з підстав передчасності заявлення вимоги про стягнення з Відповідача вказаних коштів в судовому порядку, розраховуючи, що при виплаті стягнутої судом суми вихідної допомоги обласна прокуратура самостійно виконає свій обов`язок, передбачений ст. 117 КЗпП України. Однак, такий обов`язок залишився не виконаним обласною прокуратурою.

Стаття 10 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, що набула чинності для України з 16.05.1995, гарантує: "Якщо органи, зазначені в статті 8 цієї Конвенції (суд, трибунал у трудових питаннях, арбітражний комітет, арбітр) з`ясовують необґрунтованість звільнення, і якщо вони відповідно до національних законодавства й практики не мають повноважень або не вважають за практично можливе відмінити рішення про звільнення та/або дати розпорядження чи запропонувати поновити працівника на колишній роботі, вони наділяються повноваженнями давати розпорядження про виплату відповідної компенсації чи іншої такої допомоги, яку можна вважати за доцільну".

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 07.05.2002 за № 8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) при розгляді та вирішенні конкретних справ, пов`язаних із спорами щодо проходження публічної служби, адміністративний суд, встановивши відсутність у спеціальних нормативно-правових актах положень, якими врегульовано спірні правовідносини, може застосувати норми Кодексу Законів про працю України, у якому визначені основні трудові права працівників.

Таким чином, трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.

На підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - "Порядок обчислення середньої заробітної плати") у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують звільненню.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Пунктом 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Відповідно до довідки, наданої відповідачем № 21-102 вих-21 від 10.03.2021 середньоденний заробіток позивача за два календарні місяці роботи, що передували його звільненню, становить 1079,77 грн.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Ні Законом України "Про прокуратуру" № 1697-УІІ, ні постановою Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" від 31.05.2012 № 505 не передбачено визначення середнього заробітку через календарні дні, тому для обрахунку суми, що підлягає стягненню на користь позивача варто обчислювати кількістю робочих днів з моменту звільнення з органів прокуратури.

Згідно п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" №13 від 24.12.1999, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

За статтею 4 Закону України "Про оплату праці", джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, грантів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел.

Відтак, застосовуючи ст. 117 КЗпП України, до стягнення підлягає середній заробіток за увесь час затримки, починаючи з наступного дня після звільнення по день фактичного розрахунку.

Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд, зокрема у постанові від 24.04.2021 у справі № 818/1551/17.

Відповідно до абзацу 2 пункту 2.27. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, дата звільнення є останнім робочим днем.

Відповідно до наказу про звільнення № 1273к від 24.12.2020 - позивача звільнено з посади прокурора Косівського відділу Коломийської місцевої прокуратури Івано-Франківської області та з органів прокуратури на підставі п. 9 ч. 1 ст. 51 Закону України "Про прокуратуру" 30.12.2020 року.

Таким чином, останнім робочим днем позивача в органах прокуратури було 30 грудня 2020 року.

Суд погоджується із відзивом відповідача та поясненнями позивача, щодо визначення кількості робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні, обгрунтовуючи механізм розрахунку розміру середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку, а саме з 31.12.2020 по 03.07.2022, виходячи з наступного.

Для обрахунку середнього заробітку за час затримки виплати позивачу вихідної допомоги необхідно помножити середньоденний заробіток позивача на число робочих днів за період з 31.12.2020 по 03.07.2022, що становить 378 робочих днів.

- 1 робочий день у 2020 році (грудень 1 день);

- 250 робочих днів у 2021 році (підтверджується листом Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України № 3501-06/219 від 12.08.2020 "Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік);

- за період з 01.01.2022 по 03.07.2022 кількість робочих днів становить 127 робочих днів (із врахуванням норм Закону України "Про організацію трудових в умовах воєнного стану" від 15.03.2022 в частині обліку робочого часу та відпочинку), з яких у січні - 19 днів, лютому - 20 днів, березні - 22 дні, квітні - 21 день, травні - 22 дні, червні - 22 дні, липні - 1 день (01.07.2022 - п"ятниця).

Як уже зазначалося судом, відповідно до довідки, наданої відповідачем № 21-102 вих-21 від 10.03.2021 середньоденний заробіток позивача за два календарні місяці роботи, що передували його звільненню, становить 1079,77 грн.

Тому враховуючи наведене, суд зазначає, що середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги слід розраховувати наступним чином.

1079,77 грн (середньоденний заробіток позивача) x 378 робочих днів = 408 153,06 грн.

З урахуванням визначеного у постанові Верховного Суду від 30.11.2020 у справі № 4820/3105/19 механізму застосування принципу пропорційності, визначення справедливої суми, що підлягає стягненню на користь позивача, у зв"язку з невчасною виплатою вихідної допомоги, необхідно здійснювати у три кроки наступним чином:

1) встановлення суми середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги (шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів періоду затримання виплати) обрахунок якої наведено вище і становить 408 153,06 грн.;

2) загальний розмір належних позивачеві при звільненні виплат складав: 105 187,87 грн., з яких: грошове забезпечення - 82 512,61 грн., що становить 78,44 % від загального розміру належних виплат та вихідна допомога - 22 675,17 грн., (21,56 %);

3) остаточний розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні з урахуванням наведеної у позові позиції Верховного Суду становить 87 997,80 грн, що складає 21,56 % від суми середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги, тобто від 408 153,06 грн.

Враховуючи, що наведений механізм зменшення з урахуванням висновків Верховного суду є обгрунтованим та пропорційним, враховує справедливий та розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця, суд приходить до висновку, що з Івано-Франківської обласної прокуратури слід стягнути середній заробіток у розмірі 89 997,80 грн., на користь позивача.

У відповідності з пунктом 23 частини 1 статті 371 КАС України рішення суду присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць підлягають негайному виконанню.

Суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Івано-Франківської обласної прокуратури середній заробіток на користь позивача у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд згідно зі статтею 90 цього Кодексу оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єктів владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем та його представником (адвокатом), суд доходить до висновку, що позовні вимоги належить задовольнити.

Щодо вирішення клопотання позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правову допомогу.

Частинами першою та другою статті 16 КАС України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Представництво в суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до вимог статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження) та суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України", від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України", від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України", від 30 березня 2004 року у справі "Меріт проти України", заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, професійна правнича допомога у даній справі надавалася позивачу адвокатом Мигаль Христиною Орестівною.

Представником позивача для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу до суду було подано наступні документи: ордер від 03.08.2022; договір про надання правничої допомоги № 02-08/256-2022 від 21.01.2022; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Мигаль Х.О. серія КС № 5474/10 від 19.11.2015; копія додатку № 2 до договору № 02-08/256-2022 від 04.07.2022; акт № 1 здачі - приймання наданих послуг від 09.09.2022.

Відповідно до 1. додатку до договору № 02-08/256-2022 про надання правничої допомоги від 04.07.2022, який укладено між АО "Градум" в особі старшого партнера Мигаль Христини Орестівни, вартість послуг за надання правової допомоги становить 5 000 грн.

Згідно акту здачі - приймання наданих послуг від 09.09.2022 зазначено, що в ході надання правової допомоги на виконання доручення замовника, вказаного в п. 1 додатку № 2 до договору № 02-08/256-2022 від 21.01.2022 витрачено 11 годин робочого часу адвоката виконавця. Загальна вартість робіт (послуг) по представництву інтересів замовника відповідно до визначеної сторонами ціни в п. 1 додатку № 2 до договору про надання правничої правової допомоги від 04.07.2022 становить 5 000 грн.

Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги адвоката, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суд вважає, що сумою, підтвердженою відповідними доказами та співмірною з фактичним обсягом наданих адвокатом послуг є 5000 грн.

Таким чином, вимоги позивача по відшкодуванню судових витрат підлягають задоволенню з урахуванням співмірності шляхом стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської обласної прокуратури витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути із Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 саредній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 31.12.2020 по 03.07.2022 у розмірі 87997,80 грн.

Рішення суду в частині стягнення з Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в межах суми стягнення за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 , 5000,00 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

відповідач: Івано-Франківська обласна прокуратура (, вул. Грюнвальдська, 11, м.Івано-Франківськ, 76018).

Суддя Шумей М.В.