Справа № 140/7467/22
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2022 року ЛуцькСправа № 140/7467/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (далі Луцький відділ ДВС у Луцькому районі, відповідач) про зобов`язання зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_2 , номер запису про обтяження: 15228792 від 04.07.2016, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 15.03.2016 у виконавчому провадженні №50339444.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, позивачу з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна стало відомо, що державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50339444 від 15.03.2016 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, реєстраційні номера обтяження №15228792 від 04.07.2016.

З метою встановлення, з яких причин та на підставі яких рішень суду було накладено дані арешти позивач звернулася до Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з відповідним запитом. 03.11.2022 було отримано відповідь за №48813 від 03.11.2022 Луцького відділ ДВС в Луцькому районі, з якої слідує, що згідної даних автоматизованої системи виконавчого провадження у відділі перебувало виконавче провадження АСВП №50339444 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області №Ф-423-17-У від 22.02.2016 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області 6 387,62 грн. заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Виконавче провадження ВП №50339444 завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 вказує, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 19.11.2005 вона є дружиною ОСОБА_2 . Відповідно до свідоцтва про смерть від 08.11.2021, виданого Виконавчим комітетом Підгайцівськоі сільської ради 07.11.2021 ОСОБА_2 помер. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 17.12.2021 була зареєстрована спадкова справа за №68874963, спадкодавець - ОСОБА_2 . Позивач як спадкоємець першої черги, звернулась до нотаріуса, де отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо реєстрації спадкового майна у зв`язку із наявністю накладення арешту на нерухоме майно.

Позивач вказує, що станом на 07.11.2022 відкриті виконавчі провадження, щодо неї та ОСОБА_2 на виконанні у Луцькому відділі державної виконавчої служби у Луцькому районі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - не перебувають, а продовження арешту майна порушує її майнові права

На підставі наведено просить позов задовольнити.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 06.12.2022 відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін, з урахуванням § 2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), судове засідання призначено на 10:00 12.12.2022.

До судового засідання позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності.

В поданому до суду відзиві представник відповідача в розгляді позовної вимоги ОСОБА_3 покладається на розсуд суду. Зокрема, вказує, що в 08.06.2018 в порядку п. 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем відділу Навроцьким Д.В. у ВП №50339444 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану, у зв`язку з відсутністю майна у боржника. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини передбачені частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Оскільки, обставини та підстави на момент повернення виконавчого документа ВП №50339444, що зумовлювали зняття арешту з майна ОСОБА_2 , були відсутні, то державний виконавець не мав законних підстав для вчинення таких дій.

Відтак, виходячи із приписів частини третьої статті 268 КАС України та враховуючи норми частини третьої статті 194, частини четвертої статті 229 КАС України, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у завах по суті справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 (далі ОСОБА_2 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 19.11.2005 та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08.11.2021.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі 17.12.2021 була зареєстрована спадкова справа за №68874963, спадкодавець - ОСОБА_2 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50339444 від 15.03.2016 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , реєстраційний номер обтяження №15228792 від 04.07.2016

На звернення позивача, відповідач листом від 03.11.2022 №48813 повідомив позивача про те, на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження АСВП №50339444 з примусового виконання вимоги про сплату боргу (недоїмки) Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області №Ф-423-17-У від 22.02.2016 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Луцької ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області 6 387,62 грн. заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Виконавче провадження ВП №50339444 завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Оскільки, виконавчі провадження по яких ОСОБА_2 є боржником на виконанні у відділі станом на 03.11.2022 не перебувають, то відділ не має законних підстав для винесення будь-яких процесуальних документів щодо накладення чи зняття арештів з майна ОСОБА_2 .

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За приписами статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації.

Стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банків та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів.

Стягнення на майно боржника звертається в розмірах і обсягах, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням витрат на виконання та стягнення виконавчого збору. У випадках коли боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Згідно із частиною першою статті 55 Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З системного аналізу наведених правових норм вбачається, що з метою забезпечення реального виконання рішення державний виконавець був наділений повноваженнями щодо накладення арешту на майно боржника.

Як слідує з матеріалів справи, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Навроцьким Д.В. 15.03.2016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №50339444.

Разом з цим, як встановлено судом під час судового розгляду, виконавче провадження ВП №50339444, на підставі якого накладено арешт на майно ОСОБА_2 було завершено 08.06.2018 на підставі пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Водночас, статтею 38 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV встановлено, що у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувану згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII, від 02 червня 2016 року передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року визначено підстави, за яких державний виконавець знімає арешт з усього майна або його частини: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

При цьому, частиною третьою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року передбачено, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

В той же час, частиною п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року зазначено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З змістом частин першої-другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Отже, наслідки завершення виконавчого провадження щодо зняття арешту з майна боржника, можуть бути застосовані лише у випадку закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа.

З матеріалів справи вбачається, що виконавче провадження №50339444 в межах якого була винесена постанова від 15.03.2016, якою було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , завершено на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», що підтверджується листом Луцького відділу ДВС у Луцькому районі від 03.11.2022 №48813 та відзивом.

Водночас, відомості про арешт майна ОСОБА_2 на даний час містяться в Єдиному реєстрі заборон відчуженням об`єктів нерухомого майна.

Відповідачем не надано доказів зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_2 .

Виходячи з того, що виконавче провадження було завершено, відсутні докази, які давали б підстави для висновку про обґрунтованість існування арешту нерухомого майна, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача вчинити дії щодо зняття арешту нерухомого майна ОСОБА_2 накладеного на підставі постанови ВП № 50339444 від 15.03.2016.

Більш того, як зазначав в своїх рішеннях (від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15, від 02.02.2016 у справі № 804/14800/14) Верховний Суд України спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, оскільки відповідачем за наслідками завершення виконавчого провадження не вчинено дій по зняттю арешту з майна боржника, в той час як існування арешту на майно позивача порушує його конституційне право володіти, користуватись і розпоряджатись своєю власністю (стаття 41 Конституції України) та є порушенням статті 1 Першого протоколу (право власності) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, якої прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності, суд дійшов висновку, що з метою повного захисту прав та інтересів позивача необхідно зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_2 , накладеного постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції Навроцького Д.В. 15.03.2016 ВП №50339444 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_2 , номер запису про обтяження 15228792 від 04.07.2016, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 15.03.2016 у виконавчому провадженні №50339444.

Відповідно до частини 1 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно частини 2 статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд задовольняє позов повністю, то на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 992,40 грн, сплачений згідно квитанції від 30.11.2022.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Зобов`язати Луцький відділ державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) зняти арешт з нерухомого майна, належного ОСОБА_2 , номер запису про обтяження: 15228792 від 04.07.2016, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони відчуження від 15.03.2016 у виконавчому провадженні №50339444.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Луцького відділу державної виконавчої служби у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (43025 Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27а, ) понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Я. Ксензюк