Справа № 140/7479/22
Суддя: Димарчук Тетяна Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року ЛуцькСправа № 140/7479/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

судді Димарчук, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернулася в суд з позовом до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі Перший відділ ДВС, відповідач) про визнання протиправними дій старшого державного виконавця Недумової А.О. щодо винесення 04.11.2022 постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження у ВП №44687625; скасування постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 04.11.2022 у ВП №44687625.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що державний виконавець 04.11.2022 у ВП №44687625 винесла оскаржувані постанови про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 17 771,95 грн та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження - 300 грн.

Позивач зазначила, що згідно з рішенням Луцького міськрайонного суду у справі №161/11803/13-ц від 24.02.2014 вирішено : «В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» за кредитним договором № 3945 від 24.04.2008 в сумі 177 719 (сто сімдесят сім тисяч сімсот дев`ятнадцять) грн. 45 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки: трьохкімнатну квартиру за адресою, АДРЕСА_1 , - та належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій».

У 2021 році державний виконавець був повідомлений позивачем, що із боржника ОСОБА_1 стягнуто борги по рішеннях суду від 10.11.2009 та від 05.05.2013 ВДВС у Маневицькому районі. Вважає, що винесення оскаржуваних постанов суперечить ст.ст. 27, 40, 42 Закону України «Про виконавче провадження», адже державний виконавець достовірно знав, що будь-яких яких дій стосовно нерухомого майна (квартири) він вчинити не може, тому що там проживають неповнолітні діти.

З наведених підстав просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 28.11.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи з урахуванням §2 глави 11 розділу ІІ Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) (а.с.21).

У відзиві на позов від 02.12.2022 №66333 (а.с.18) представник відповідача позовні вимоги заперечила. В обґрунтування цієї позиції вказала, що у провадженні Першого відділу ДВС перебуває виконавчий лист №2-161/110/14/2011, виданий 20.08.2014 Луцьким міськрайонним судом про те, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ Державний ощадний банк України за кредитним договором №3945 від 24.04.2008 в сумі 177719,45 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стаді оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

11.09.2014 державним виконавцем Радчук Л.О., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44687625, а 02.02.2015 у межах даного виконавчого провадження №44687625 було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження. Згідно акту опису й арешту майна від 12.02.2015, квартиру за адресою, АДРЕСА_3 , було описано, накладено заборону на її відчуження та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 . При проведенні даних виконавчих дій була присутня ОСОБА_1 , яка була визначена зберігачем описаного майна, про що свідчить її підпис. Вказане свідчить про те, що у межах виконавчого провадження №44687625 державним виконавцем вчинялися дії з примусового виконання рішення суду, тобто, було направлено запити для виявлення майна боржника, встановлено, що за боржником зареєстроване таке нерухоме майно, проведено його опис та арешт згідно постанови від 12.02.2015. В подальшому, 03.03.2015 на адресу Першого відділу ДВС надійшло повідомлення з ТОВ МОЦ, згідно з яким у квартирі за даною адресою зареєстровані неповнолітні діти.

Відповідно до ч.1 ст. 28 Закону України Про виконавче провадження № 606 від 21.04.1999 (який був чинний на момент відкриття виконавчого провадження ВП №44687625, та втратив чинність на підставі Закону №1404 від 02.06.2016) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

На адресу відділу, 03.11.2022 надійшла заява стягувача про повне погашення боргу. Після отримання виконавцем даного повідомлення, була винесена постанова про стягнення виконавчого збору.

Вказала, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, спрямованих на примусове виконання, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання останнього до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження. Зазначила, що Законом України від 03.07.2018 №1404-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання, який набрав чинності 28.08.2018, у частині другій статті 27 ЗУ Про виконавче провадження слова фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувану за виконавчим документом замінено словами підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості.

З наведених підстав просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні, що відбулося 02.12.2022 позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з мотивів та підстав зазначених у позовній заяві та просила позов задовольнити. Зазначила, що державним виконавцем не вчинялося виконавчих дій по виконавчому провадженню №44687625, а заборгованість по кредитному боргу (де позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є солідарними боржниками) погашена ОСОБА_2 , а не нею. Відповідно головними державними виконавцями Маневицького відділу державної виконавчої служби у Камінь-Каширському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) 09.07.2021 винесені відповідні постанови про закінчення виконавчих проваджень. При вирішенні спору просила суд врахувати правові висновки викладені у постанові КАС ВС від 22.01.2021 у справі №400/4023/19, згідно з якими виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Представник відповідача в судовому засіданні 02.12.2022 просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позов. Вказала, що виносячи оскаржувані постанови діяла виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Натомість позивач посилається на положення статті 27 Закону України №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла до 28.08.2018, відтак є не актуальною на час виникнення спірних правовідносин.

У судовому засіданні була оголошена перерва до 08.12.2022.

07.12.2022 до суду надійшли додаткові пояснення позивача та відповідь на відзив, у яких ОСОБА_1 вказала, що складення державним виконавцем Радчук Л.О. акта опису й арешту майна від 12.02.2015 (квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 ) не свідчить про фактичне виконання виконавчого листа №2- 161/110/14/2011 виданого 20.08.2014 Луцьким міськрайонним судом. Звернення на предмет іпотеки завідомо було не можливим, оскільки правом користування даним майном мали двоє малолітніх дітей. 02.11.2022 іпотека та обтяження припинені на вимогу іпотекодержателя. Борг по кредитному договору сплачений і був стягнутий виконавчою службою у Камінь-Каширському районі Волинської області ЗМУ МЮ (м. Львів) смт Маневичі, в межах виконавчого провадження з боржника ОСОБА_2 . Зазначила, що стягнення виконавчого збору без реального стягнення боргу створюють умови для сплати боржником подвійної суми виконавчого збору або ж стягнення його без реального виконання рішення суду. Стягнення виконавчого збору залежить від розміру фактично стягнутого, повернутого або переданого майна при примусовому виконанні виконавчого документа. Просила позов задовольнити (а.с. 52, 63).

Позивач та представник відповідача у судове засідання, призначене на 08.12.2022 не з`явились, однак подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.50, 51).

Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій. Частиною дев`ятою статті 205 КАС України передбачено, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Як передбачено частиною четвертою статті 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відтак, оскільки неприбуття у судове засідання представників позивача та відповідача не перешкоджає розгляду справи, судовий розгляд справи проведено в порядку письмового провадження, без фіксування судового засідання технічними засобами.

Суд, перевіривши доводи позивача та відповідача у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних мотивів та підстав.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Першого відділу ДВС перебуває виконавчий лист №2-161/110/14/2011, виданий 20.08.2014 Луцьким міськрайонним судом про те, що в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед ПАТ Державний ощадний банк України за кредитним договором №3945 від 24.04.2008 в сумі 177719,45 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , шляхом продажу квартири на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України Про виконавче провадження, визначивши, що початкова ціна встановлюється на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стадії оцінки майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, незалежним експертом, на стаді оцінки майна під час проведення виконавчих дій (а.с. 21).

11.09.2014 державним виконавцем Першого відділу ДВС Радчук Л.О., винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №44687625 (а.с.20).

02.02.2015 державним виконавцем Першого відділу Радчук Л.О., у межах даного виконавчого провадження №44687625 було винесено постанову про приєднання виконавчого провадження до зведеного виконавчого провадження.

Згідно акту опису й арешту майна від 12.02.2015, квартиру за адресою, АДРЕСА_3 , було описано державним виконавцем, накладено заборону на її відчуження та передано на відповідальне зберігання ОСОБА_1 . При проведенні даних виконавчих дій була присутня ОСОБА_1 , яка була визначена зберігачем описаного майна, про що свідчить її підпис (а.с. 24-27). Також з акту державного виконавця від 12.02.2015 вбачається, що у вказаній квартирі проживають та зареєстровані двоє малолітніх дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.23).

З довідки місцевого обчислювального центру від 03.03.2015 також вбачається, що у квартирі за адресою, АДРЕСА_3 зареєстровані неповнолітні діти - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 28)

З довідки від 02.11.2011 №102.003-23/795 заступника керуючого Волинського обласного управління AT «Ощадбанк», виданій фізичній особі поручителю по Кредитному договору № 3945 від 24.04.2008 ОСОБА_1 , вбачається, що станом на 02.11.2022 у ТВБВ 10002/03 філії - Волинське обласне управління AT «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором №3945 від 24.04.2008 відсутня кредит погашено повністю (обтяження згідно іпотечного договору №1086 від 24.04.2008 накладене на трикімнатну житлову квартиру АДРЕСА_4 та належить на праві власності ОСОБА_1 ) (а.с. 29).

04.11.2022 старшим державним виконавцем Першого відділу ДВС Недумовою А.О., винесено постанови ВП №44687625 про стягнення виконавчого збору з боржника ОСОБА_1 у розмірі 17771, 95 грн (а.с.30) та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження 300 грн (а.с. 5).

Вважаючи постанови від 04.11.2022 ВП №44687625 про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження протиправними, позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд застосовує такі нормативно-правові акти.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» (Закон №1404-VІІІ, який набрав чинності 05.10.2016).

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Зазначеною нормою Закону №1404-VІІІ вказано на порядок виконання та правового регулювання саме «виконавчих дій», а не «виконавчого провадження».

З урахуванням пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІІ кожна окрема виконавча дія та відповідно прийнята постанова державного виконавця в межах виконавчого провадження має вчинятися (прийматися) на підставі того нормативно-правового акта, під час дії якого вона була розпочата.

Відповідно до статті 1 Закону №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Приписами абзацу другого частини п`ятої статті 26 Закону №1404-VІІІ, частини четвертої статті 27 №1404-VIII визначено, що у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до частини першої статті 27 Закону №1404-VIII (тут і надалі в редакції, чинній на час прийняття спірних постанов, тобто, станом на 04.11.2022) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною другою статті 27 Закону №1404-VIII визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. В такій редакції частина друга статті 27 названого Закону діє з 28.08.2018 у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 №2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання» (далі Закон №2475-VIII).

Відповідно до частини п`ятої статті 27 Закону №1404 виконавчий збір не стягується: 1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню; 2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини; 3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень; 4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону; 5) у разі виконання рішення приватним виконавцем; 6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії, а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

З вказаних правових норм слідує, що виконавчий збір є обов`язковим до сплати за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби, та його розмір становить 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом, а не з фактично стягнутої суми, як вважає позивач. Стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження.

Як визначено частиною першою статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно - правовими актами.

Частиною першою статті 40 Закону №1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини третьої статті 40 цього Закону у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Частиною дев`ятою статті 27 Закону №1404-VІІІ встановлено виняток з правил, коли виконавчий збір не стягується з боржника. Відповідно до цієї норми виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У даному випадку виконавець у межах виконавчого провадження ВП №44687625 вчиняв усі необхідні дії спрямовані на примусове виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24.02.2014 у справі №161/11803/13-ц: відкрив виконавче провадження, описав й арештував майно 12.02.2015 ( квартиру за адресою, м. Луцьк, вул. Гетьмана Дорошенка, 1), наклав заборону на її відчуження та передав на відповідальне зберігання ОСОБА_1 ..

Отже, положення частини дев`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ у спірних правовідносинах застосуванню не підлягають, а інших підстав для звільнення від сплати судового збору цей Закон у чинній її редакції не передбачає. Так само відсутні підстави для застосування положень частини п`ятої статті 27 Закону №1404-VІІІ, якою визначено випадки, коли виконавчий збір не стягується.

Враховуючи, що заборгованість позивача перед банком по кредитному договору №3945 від 24.04.2008 відсутня, кредит станом на 02.11.2022 погашено повністю, а відтак відсутнє й обтяження згідно іпотечного договору накладене на трикімнатну квартиру позивача ( АДРЕСА_3 ), однак виконавчий збір не стягнуто, то дії державного виконавця з винесення 04.11.2022 постанови ВП №44687625 про стягнення виконавчого збору відповідають приписам ст.27 Закону №1404-VIII, а тому є правомірними та такими, що вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а визначення державним виконавцем виконавчого збору з суми, що підлягала примусовому стягненню, узгоджується з положеннями статті 27 Закону №1404-VIII.

Такі ж висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 28.04.2020 у справі №520/9144/18 та враховуються при вирішенні цієї справи на підставі частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно з якою при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 №480/3452/19, стягнення виконавчого збору за нормами Закону №1404-VІІІ в редакції Закону №2475-VIII є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Суд звертає увагу, що ч.1 статті 28 Закону №606-XIV від 21.04.1999, що була чинною на момент відкриття виконавчого провадження ВП №44687625, також передбачала, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. Тобто, нею також були встановлені ті ж правила, що і частиною другою статті 27 Закону №1404-VІІІ в редакції Закону №2475-VIII.

Суд вважає безпідставним посилання позивача ОСОБА_1 на те, що за своїм змістом виконавчий збір є винагородою за вчинення заходів примусового виконання рішення, лише за умови, що такі заходи привели до виконання рішення і що він стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом, оскільки позивач цитує положення статті 27 Закону №1404-VIII у редакції, яка діяла до 28.08.2018, тоді як чинна редакція вказаної частини другої статті 27 цього Закону (яка діяла на час винесення оскаржуваної постанови і чинна на сьогодні) так і ч.1 ст. 28 Закону №606-XIV від 21.04.1999, що була чинною на момент відкриття виконавчого провадження ВП №44687625, розмір виконавчого збору ставить у залежність від суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Окрім того, суд вважає посилання позивачем на висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11.01.2021 у справі №400/4023/19 безпідставними, оскільки правовідносини у цій справі не є подібними до правовідносин у справі №400/4023/19, у якій, на відміну від справи що розглядається, періоди спірних правовідносин та норми, що їх регулюють інші (редакція Закону №1404-VІІІ до 28.08.2018).

Не підлягає також до задоволення позовна вимога про визнання протиправною та скасування постанови ВП №44687625 про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті.

Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.

Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

На стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Види та розміри витрат виконавчого провадження затверджені Наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5. Зокрема, до витрат виконавчого провадження відносяться: 1) виготовлення документів виконавчого провадження: папір; копіювання, друк документів; канцтовари; 2) пересилання документів виконавчого провадження: конверти; знаки поштової оплати (марки); послуги маркувальної машини; послуги поштового зв`язку; 3) послуги осіб, залучених до проведення виконавчих дій: експертів; зберігачів; перекладачів; суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; суб`єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до проведення виконавчих дій; 4) послуги поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум; 5) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини; 6) послуги перевезення, зберігання арештованого майна, у тому числі транспортування і зберігання транспортного засобу на спеціальному майданчику чи стоянці; 7) банківські послуги при операціях з іноземною валютою; 8) сплата судового збору; 9) плата за користування Єдиним державним реєстром виконавчих проваджень та після введення в дію статті 8 Закону України № 1404-VIII «Про виконавче провадження» плата за користування автоматизованою системою виконавчого провадження.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 1, 3, 6, 7, 10 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до вартості товарів і послуг, зазначеної у відповідних договорах.

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пунктах 2, 4 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються згідно з тарифами Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта».

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 8 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до ставок судового збору, затвердженого Законом України «Про судовий збір».

Розміри витрат виконавчого провадження, види яких зазначені у пункті 9 розділу I Видів та розмірів витрат виконавчого провадження, визначаються відповідно до встановленого Міністерством юстиції України розміру оплати.

Згідно з пунктом 2 розділу 6 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2832/5) витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу). Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем 04.11.2022 відповідно до статті 42 Закону України Про виконавче провадження винесено постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження в сумі 300 грн.

Таким чином, на переконання суду, витрати виконавчого провадження, вказані державним виконавцем у відповідній постанові - це фактично понесені державним виконавцем витрати під час організації та проведення виконавчих дій. Такі витрати компенсуються за рахунок боржника, безвідносно до того чи виконано рішення боржником у добровільному порядку.

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені обставини та з урахуванням наведених вище правових норм суд вважає доводи позивача безпідставними, в той час як відповідач належними та допустимими доказами довів правомірність спірних постанов. Відтак, в задоволенні позову належить відмовити повністю.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову відсутні підстави для відшкодування позивачу судових витрат.

Керуючись статтями 2, 72-77, 139, 243-246, 268, 271, 272, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання дій протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору та про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 04.11.2022 у ВП №44687625, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його складення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач: Перший відділ державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (43021, Волинська область, м. Луцьк, вул. Винниченка, 27-а, )

Повний текст рішення суду складений 08.12.2022

Суддя Т.М. Димарчук