Справа № 540/8191/21
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2022-12-09 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 540/8191/21
Головуючий в 1 інстанції: Ковбій О.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А :

14 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з позовною заявою до військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення за 2016 рік та грошової компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2016 роки;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2016 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби 27.03.2016 року;

- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за 2016 рік.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій і має право на додаткову відпустку із збереженням заробітної плати строком 14 днів на рік. Позивача звільнено з військової служби та з 27.03.2016 виключено з списків військової частини, однак не виплачено компенсацію за невикористану додаткову відпустку.

Також позивач зазначає, що під час проходження військової служби, йому не нараховувалась індексація грошового забезпечення.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що всі перерахунки та нарахування здійснювалися на підставі та в межах Закону України "Про індексацію грошових доходів" № 1282-ХІІ від 03.07.1991, постанови Кабміну України № 1078 від 17.07.2003. Щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій, відповідач зазначає, що оскільки відповідно частини 3 статті 10 Закону України "Про відпустки" додаткові відпустки є окремим видом відпусток, а тому не можуть бути замінені грошовою компенсацією. Також відповідач зазначає, що дана відпустка не віднесена до щорічних, а тому при звільненні компенсація за неї не виплачується.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що постановою Кабміну України №1013 визначено обчислення індексу споживчих цін розпочати з січня 2016 року відповідно до Порядку №1078. Відповідно до рішення Міноборони в грудні 2015 року військовослужбовцям ЗСУ підвищено рівень доходів шляхом збільшення розмірів премії та щомісячної додаткової винагороди. Оскільки нарахована сума ймовірної індексації протягом січня 2016 року лютого 2018 року не перевищила розмір підвищення грошового забезпечення випереджаючим шляхом у грудні 2015 року, то індексація грошового забезпечення не відновилася в межах прожиткового мінімуму для працездатних осіб в цьому періоді, а тому протиправну бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 не допущено.

Закон України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» не передбачає такого виду відпусток, як додаткова відпустка учасника бойових дій. Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення виплачується грошова компенсація лише за невикористані дні основної відпустки та додаткової відпустки особам, які мають дітей або неповнолітню дитину особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи. Додаткова відпустка, яку надають учасникам бойових дій не належить до категорії щорічних, не ділиться на частини і не замінюється грошовою компенсацією.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 26.11.2015.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 прапорщика ОСОБА_1 , звільненого Указом Президента України від 25.03.2016 №115/2016 по демобілізації, визнано таким, що з 27.03.2016 справу та посаду здав. З 27.03.2016 року виключено зі списків особового складу частин, усіх видів забезпечення та направлено для постановки на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно змісту вищевказаного наказу грошова компенсація за невикористані дні відпустки, як учаснику бойових дій позивачу не виплачена.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням, виданим Управлінням персоналу штабу військової частини НОМЕР_4 серії НОМЕР_5 . У випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону № 504/96-ВР та пунктом 12 частини першої статті 12 Закону № 3551-ХІІ, а тому в даному випадку наявна неправомірна бездіяльність відповідача щодо її не нарахування та невиплати позивачу. З грудня 2015 року відповідач мав почати обраховувати індексацію грошового забезпечення ОСОБА_1 за новими правилами, а саме з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник. З 2008 року за посадою позивача закріпилось право на індексацію, яке існувало станом на 2016 рік, оскільки за цей період розмір посадового окладу не підвищувався жодного разу.

Підвищення посадового окладу позивача за рахунок премії чи інших складових грошового забезпечення, на які посилається відповідач, не є підставою для зміни базового місяця. Прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2015 р. № 1013 "Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів" не звільнило відповідача від нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за 2016 рік.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Судова колегія зазначає, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 16 травня 2019 року розглянуто зразкову справу №620/4218/18, рішення по якій залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року.

За результатами розгляду встановлено ознаки притаманні даній зразковій справі, а саме:

- позивач, фізична особа: учасник бойових дій, звільнений з військової служби;

- відповідач, суб`єкт владних повноважень: військова частина, на якій позивач перебував на забезпечені;

- підстави спору: а) фактичні - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби, ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) нормативні - норми права, які регулюють відносини між позивачем і відповідачем щодо проходження публічної (військової) служби, набуття статусу учасника бойових дій, нарахування та виплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій. Такими нормами права є: стаття 4 Закону України «Про відпустки», статті 5, 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», стаття 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», стаття 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- предмет спору: а) протиправна бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»; б) стягнення невиплаченої грошової компенсацію при звільнені за невикористані календарні дні додаткової відпустки, передбаченої пунктом 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» в період визначений підпунктами 17-18 статті 101 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;

- відносини, що регулюються одними нормами права - відносини, які виникли між учасником бойових дій і військовою частиною щодо проходження ним публічної (військової) служби та які регулюються нормами Закону України «Про відпустки», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»;

- позивачами заявлено аналогічні вимоги: а) визнати протиправною бездіяльність військової частини щодо ненарахування та невиплати грошової компенсації відпустки як учаснику бойових дій; б) зобов`язати військову частину нарахувати та виплатити грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій.

Оцінивши фактичні обставини даної справи, судова колегія зазначає, що сторони, підстави та предмет спору, а також правове регулювання оскаржуваних правовідносин в частині позовних вимог щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його здійснити виплату ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 року по 2016 рік, відповідають ознакам зразкової справи №620/4218/18.

Оцінивши висновки суду першої інстанції, судова колегія вбачає їх відповідність висновкам Верховного Суду у зразковій справі, а тому не вважає за необхідне надавати додаткову оцінку доводам апелянта у відповідній частині, оскільки вони сформовані на підставі помилкового трактування правових норм, що регулюють спірні правовідносини.

В частині наявності підстав для задоволення позовних вимог щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.01.2016 по 27.03.2016, судова колегія зазначає таке.

Відповідно до ст. 1 Закону України Про індексацію грошових доходів населення від 03 липня 1991 року № 1282-XII (далі - Закон України № 1282-XII) визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до ст.2 Закону України № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі оплата праці (грошове забезпечення).

Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Стаття 4 Закону України № 1282-XII (до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII, який набрав чинності з 1 січня 2016 року) визначала, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 101 відсотка.

Ця ж стаття зі змінами внесеними Законом України № 911-VIII на сьогодні передбачає поріг індексації 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Вірними є висновки суду першої інстанції, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а також, що відповідно до вимог законодавства проведення індексації у зв`язку з зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Слід звернути увагу, що відповідачем в апеляційній скарзі такі висновки не заперечуються, а тому детального правового обґрунтування на стадії апеляційного перегляду не потребують.

Щодо посилань апелянта на положення ч.6 ст.5 Закон України № 1282-XII, як на підставу не нарахування та невиплати індексації грошового забезпечення, згідно з якою проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів на відповідний рік, то вони є необґрунтованими.

Судова колегія відхиляє вищенаведені доводи, адже вони не відповідають нормам Закону № 1282-XII та п. 11 Порядку №1078, яким визначено, що додаткові витрати, пов`язані з індексацією грошових доходів громадян, відображаються у складі витрат, до яких відносяться виплати, що індексуються.

Отже, в кошторисі доходів і видатків бюджетної установи, організації індексація заробітної плати відображається не як самостійна витрата, а в складі витрат на виплату заробітної плати.

Тобто, сума індексації грошового забезпечення є складовою частиною грошового забезпечення і відповідно до Закону, підлягає обов`язковому нарахуванню та виплаті.

Індексація заробітної плати (грошового забезпечення) є одним із способів забезпечення державних соціальних стандартів і нормативів, тому держава не може односторонньо відмовитись від взятих на себе зобов`язань, шляхом не виділення на дані цілі бюджетних асигнувань, без внесення відповідних змін до чинного законодавства щодо зміни соціальних стандартів і нормативів.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабміну України від 17.07.2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Питання визначення індексу споживчих цін (фактично базового місяця) врегульовано п.5 Порядку № 1078.

Відповідно до абз.1 п. 5 Порядку № 1078 (зі змінами згідно постанови Кабміну України «Про внесення змін до Порядку проведення індексації грошових доходів населення» від 29 січня 2014 р. № 36, які діяли до 01.12.2015) у разі підвищення розмірів мінімальної заробітної плати, пенсії, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, стипендій, а також у разі зростання грошових доходів населення без перегляду їх мінімальних розмірів місяць, в якому відбулося підвищення, вважається базовим при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення. У базовому місяці значення індексу споживчих цін приймається за 1 або 100 відсотків. Індексація грошових доходів, отриманих громадянами за цей місяць, не провадиться. З наступного місяця здійснюється обчислення наростаючим підсумком індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

Відповідно до п. 5 Порядку № 1078 (зі змінами згідно постанови Кабміну України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013, яка застосовується з 01.12.2015) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.

Вищенаведене свідчить, що з грудня 2015 року змінено правове регулювання питання визначення індексу споживчих цін (фактично базового місяця), відповідно до якого його визначення за 1 або 100% пов`язано із, зокрема, підвищенням посадових окладів.

Доводи апелянта, що обчислення індексу споживчих цін для спірного періоду, а саме з січня 2016 року по лютий 2018 року, має розпочинатися з січня 2016 року є помилковими з огляду на таке.

Правовим обґрунтуванням вищевказаних доводів стало посилання на постанову Кабміну України «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» від 09.12.2015 року №1013, п. 3 якої передбачено, що:

міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади, головам обласних, Київської міської державних адміністрацій та інших державних органів у межах передбачених коштів державного бюджету, місцевих бюджетів та власних коштів вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати), перегляду розмірів надбавок, доплат, премій, спрямувавши на зазначені цілі всі виплати, пов`язані з сумою індексації, яка склалась у грудні 2015 р., з тим, щоб розмір підвищення всіх складових заробітної плати у сумарному виразі для кожного працівника у грудні 2015 р. перевищив суму індексації, яку йому повинні були виплатити у грудні 2015 року.

Для проведення подальшої індексації заробітної плати обчислення індексу споживчих цін починається з січня 2016 р. відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № 1078 (Офіційний вісник України, 2003 р., № 29, ст. 1471).

Судова колегія звертає увагу, що дію абз. 2 п. 3 Постанови №1013 слід нерозривно пов`язувати з абз. 1 даного пункту, яким установлено, зокрема, міністрам, керівникам інших центральних органів виконавчої влади вжити заходів для підвищення з 1 грудня 2015 р. розмірів посадових окладів (тарифних ставок, ставок заробітної плати).

Вірними є висновки суду першої інстанції, що початком відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу позивача. З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця. Водночас нарахування індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Судова колегія зазначає, що місяць, у якому відбулося підвищення оплати праці (суми її постійних складових), є базовим при проведенні індексації.

У цьому контексті колегія суддів звертає увагу на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено схеми посадових окладів військовослужбовців.

Указана постанова була чинна з 01.01.2008 до 01.03.2018.

Судова колегія звертає увагу, що з січня 2008 року посадовий оклад за посадою, яку займав позивач не змінювався. Він змінився лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 27.03.2016.

За таких правових висновків, помилковими є доводи апелянта, що Постанова №1013 чітко визначила початок обчислення індексу споживчих цін з січня 2016 року.

Оцінюючи викладене в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки ухвалою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2022 апелянту відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, судовий збір у розмірі 2724,00 грн підлягає стягненню з ВЧ НОМЕР_1 .

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 20 грудня 2021 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду лише з підстав, передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Керуючись ст.ст.308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, судова колегія

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року залишити без змін.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 2 724,00 (дві тисячі сімсот двадцять чотири) грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених ст.328 КАС України.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В. Кравченко