Справа № 200/15203/21
Суддя: Кочанова П.В.
Дата ухвалення: 2022-12-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2022 року Справа№200/15203/21

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Кочанова П.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо незарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періодів роботи за списком №1 з 9.01.1992 року по 5.07.1995 року (3 роки 5 місяців 28 днів), з 5.10.1999 року по 1.01.2007 року (7 років 2 місяці 27 днів), з 1.01.2007 року по 30.11.2014 року (7 років 11 місяців 1 день), з 1.12.2014 року по 31.12.2015 року (1 рік 1 місяць 1 день), з 1.01.2016 року по 15.05.2021 року (5 років 4 місяці 16 днів), всього 25 років 1 місяць 10 днів в повному обсязі;

- зобов`язати Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 із зарахуванням до стажу роботи на пільгових умовах за списком №1 періодів роботи з 9.01.1992 року по 5.07.1995 року (3 роки 5 місяців 28 днів), з 5.10.1999 року по 1.01.2007 року (7 років 2 місяці 27 днів), з 1.01.2007 року по 30.11.2014 року (7 років 11 місяців 1 день), з 1.12.2014 року по 31.12.2015 року (1 рік 1 місяць 1 день), з 1.01.2016 року по 15.05.2021 року (5 років 4 місяці 16 днів), всього 25 років 1 місяць 10 днів в повному обсязі.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 26.05.2021 року він звернувся до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області зі скаргою на призначення йому пенсії на пільгових умовах із розрахунку 14 років пільгового стажу. Листом від 31.05.2021 року №977-1013/К-0218-0574/21 відповідачем повідомлено, що йому призначено пенсію з 15.05.2021 року за списком №1 відповідно до п.1 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Повний страховий стаж складає 47 років 1 місяців 4 дні, робота за списком №1 складає 14 років 6 місяців.

Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не зараховано до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи з 09.01.1992 року по 5.07.1995 року (3 роки 5 місяців 28 днів), з 05.10.1999 року по 01.01.2007 року (7 років 2 місяці 27 днів), з 01.01.2007 року по 30.11.2014 року (7 років 11 місяців 1 день), з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року (1 рік 1 місяць 1 день), з 01.01.2016 року по 15.05.2021 року (5 років 4 місяці 16 днів), у зв`язку з чим змушений був звернутися до суду.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 листопада 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

На виконання вимог вищезазначеної ухвали, позивач усунув недоліки позовної заяви у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року відкрито провадження у справі № 200/15203/21, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Засобами електронного зв`язку до суду від Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області надійшов відзив на адміністративний позов ОСОБА_1 , в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог. В обґрунтування заперечень зазначив про те, що позивачем через вебпортал 18.05.2021 року подано заяву для призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-ІV. До пільгового стажу враховані період роботи з 09.01.1992 по 05.07.1995 в ДП «Артемсіль» згідно довідки, уточнюючий пільговий характер роботи № 10/25-02-24 від 18.05.2021, з 01.01.2016 по 31.12.2020 в Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні згідно довідки, уточнюючий пільговий характер роботи, та даних персоніфікованого обліку, з 08.04.2009 по 07.04.2014 в Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні тільки за даними персоніфікованого обліку, оскільки довідка видана підприємством, яке знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Період роботи в Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні з 05.10.1999 по 07.04.2009, з 08.04.2014 по 30.09.2014 та в Десятому воєнізованому гірничорятувальному загоні з 01.12.2014 по 31.12.2015 зараховано в страховий стаж на загальних умовах, оскільки за даними персоніфікованого обліку відсутні дані про проведення атестації робочих місць.

На підставі зазначеного, просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 грудня 2022 року замінено відповідача Бахмутсько-Лиманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області на правонаступника Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, судом встановлено наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області 23 лютого 2002 року, РНОКПП НОМЕР_2 ).

Судом встановлено, що 18 травня 2021 року позивач звернувся до Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області через Веб-портал із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

За заявою ОСОБА_1 , пенсійним органом призначено з 15 травня 2021 року пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Листом Бахмутсько-Лиманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 31.05.2021 року №977-1013/К-0218-0574/21 за результатом розгляду скарги позивача від 26 травня 2021 року, повідомлено про те, що з 15.05.2021 року йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах по списку №1 відповідно до пункту 1 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Період роботи з 09.01.1992 року по 05.07.1995 не зараховано до пільгового стажу, тому що в довідці №10/25-02-24 від 18.05.2021, яка видана ДП «Артемсіль» не вказано підрозділ, до якого відноситься спеціальність. Довідки про пільговий стаж роботи №01/687 від 06.05.2021 та №22 від 14.05.2021 не прийняті до уваги, тому що не виведено фактично відпрацьований час в роках, місяцях, днях. Відповідно до статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» повний страховий стаж складає 47 років 01 місяць 04 дні (врахований по 31.12.2020). Робота за списком №1-14 років 06 місяців.

За результатом розгляду звернення позивача від 14.06.2021 року, листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 12.07.2021 року повідомлено позивача про те, що до пільгового стажу враховано період з 09.01.1992 по 05.07.1995 в ДП «Артемсіль» згідно довідки, уточнюючої пільговий характер роботи №10/25-02-24 від 18.05.2021, з 01.01.2016 по 31.12.2020 в Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні згідно довідки, уточнюючої пільговий характер роботи, та даних персоніфікованого обліку, з 08.04.2009 по 07.04.2014 в Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні тільки за даними персоніфікованого обліку, оскільки довідка (№2/72 від 29.11.2014) видана підприємством, яке знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Період роботи в Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні з 05.10.1999 по 07.04.2009, з 08.04.2009 по 30.09.2014 та в Десятому воєнізованому гірничорятувальному загоні з 01.12.2014 по 31.12.2015 зараховано в страховий стаж на загальних умовах, оскільки за даними персоніфікованого обліку відсутні дані про проведення атестації робочих місць.

Не погоджуючись з такою бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормою статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписом пункту 6 частини 1 статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Отже, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 року № 1058-IV (далі за текстом Закон № 1058-IV).

Частина 1 статті 9 Закону № 1058-ІV встановлює, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Пунктом 2 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди цим особам пенсії призначаються органами Пенсійного фонду за нормами цього закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами пункту першого частини другої статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За змістом статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788), на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;

б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, зокрема, чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

У пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Згідно з пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Постановою Кабінету Міністрів України N 1028 від 09.12.2015 пункт 20 Порядку №637 доповнено новим абзацом яким визнано, що у разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз зазначених нормативно-правових актів свідчить про те, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 року у справі № 233/2084/17, від 16.05.2019 року у справі № 161/17658/16-а, від 27.02.2020 року у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 року у справі №446/656/17, від 21.05.2020 року у справі №550/927/17, від 25 лютого 2021 року у справі № 683/3705/16-а.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що коли йдеться про підтвердження роботи в особливо шкідливих і шкідливих умовах праці, уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників не є необхідними, якщо відповідний стаж підтверджується відомостями, зазначеними у трудовій книжці.

Такий висновок суду кореспондує позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній в постанові від 20.01.2021 року по справі №311/2865/13-а.

Щодо не зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача з 05.10.1999 по 01.01.2007 року та з 01.01.2007 року по 30.11.2014 року, суд зазначає наступне.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 містяться наступні записи щодо спірних періодів праці:

- у період з 05.10.1999 року (наказ про прийняття №107/к від 05.10.1999) по 31.12.2006 року (наказ про звільнення №120/к від 18.12.2006) позивач працював у Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні респіраторником 6-го взводу;

- у період з 01.01.2007 року (наказ про прийняття №125/к від 28.12.2006) по 30.11.2014 року (наказ про звільнення №218/к від 27.11.2014) позивач працював у Першому воєнізованому гірничорятувальному загоні командиром взводу за контрактом.

Записи в трудовій книжці позивача виконані без перекреслень, виправлень, чітким правописом, у чіткій послідовності та відповідності дати, номеру запису з посиланням на відповідний наказ, на підставі якого внесено відповідний запис, і завірені печаткою роботодавця, тобто здійснені відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 № 58.

Суд зазначає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи, та ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07.02.2018 Справа № 275/615/17 (К/9901/768/17).

Крім того, доказів, які б спростовували факт роботи позивача повний робочий день у шкідливих умовах праці та інших доказів, які підтверджували б не виконання позивачем роботи за зазначеними професіями у спірні періоди до суду не надано.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36 затверджено Порядок застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно позиції 1.5а та позиції 1.5б підрозділу 5 «Аварійно-рятувальні частини (станції)» розділу «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36 визначені посади: респіраторники та командири взводів.

Таким чином, посади «респіраторника» та «командира взводу» передбачені списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36.

При цьому, періоди роботи позивача з 05.10.1999 по 31.12.2006 року та з 01.01.2007 року по 30.11.2014 року на посадах, які передбачені списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах підтверджуються Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній від 29.11.2014 №2/72, виданою Першим воєнізованим гірничорятувальним загоном.

Надана довідка кореспондується з даними, що є в трудовій книжці позивача, та містить уточнюючі відомості, які відсутні в трудовій книжці, а саме: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видані довідки, тобто складені у відповідності до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 637.

Щодо посилання відповідача у листі від 12.07.2021 року на те, що довідка №2/72 від 29.11.2014 видана підприємством, яке знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, суд зазначає наступне.

За приписами ч.ч. 1 та 2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

За приписами ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Тобто, відповідно до наведених норм закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Трудовий стаж позивач набув у період, коли населений пункт, на території якого підприємство здійснювало господарську діяльність, перебувало під контролем української влади, і зазначене підприємство також утворено відповідно до законодавства України.

Поряд з цим, суд наголошує, що на практиці Міжнародного суду ООН щодо окупованих територій сформульовані висновки (намібійські винятки), згідно яких документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження права громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10 травня 2001 року, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі Мозер проти Республіки Молдови та Росії наголосив, що першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою] (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23 лютого 2016 року, § 142).

З огляду на принципи, сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, суд приймає до уваги інформацію викладену в документах, що видані органами, підприємствами, установами та організаціями, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, оскільки їх неприйняття та невизнання веде за собою порушення прав громадян.

Суд повторно наголошує, що трудова книжка позивача містить достатні дані для визначення зазначеного періоду в якості стажу без надання відповідних довідок.

В матеріалах справи наявні накази Першого воєнізованого гірничорятувального загону від 07.05.1999 року №149, від 09.04.2004 року №87, від 08.04.2009 №74 та від 07.04.2014 №75 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», якими затверджено перелік посад, які мають право на пільги та компенсацію за роботу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці, серед яких визначено посади: респіраторник та командир взводу.

Водночас, судом встановлено, що в Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 містяться відомості по спеціальному стажу за спірні періоди за кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013А1.

При цьому, під час призначення пенсії відповідачем взагалі не прийнято до уваги, інформацію, викладену у вищезазначеному реєстрі.

Разом з тим, з наявного в матеріалах справи розрахунку стажу, судом встановлено, що відповідачем зараховано до пільгового стажу за списком № 1 (ст.14 пост.202, підземні) період роботи позивача з 08.04.2009 по 07.04.2014 року, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи, що матеріалами справи підтверджується пільговий стаж роботи позивача, суд вважає, що відповідачем протиправно було відмовлено у зарахуванні до пільгового стажу за списком №1 періодів роботи позивача з 05.10.1999 року по 31.12.2006 року, з 01.01.2007 року по 07.04.2009 року та з 08.04.2014 року по 30.11.2014 року.

Щодо вимоги позивача про зарахування до стажу роботи на пільгових умовах за списком №1 періоду роботи з 09.01.1992 року по 05.07.1995 року, суд відмовляє у її задоволенні, з огляду на те, що матеріалами справи, а саме розрахунком стажу підтверджується зарахування відповідачем спірного періоду до пільгового стажу за списком №1.

Окрім того, суд звертає увагу позивача на те, що у своєму листі від 12.07.2021 року відповідачем було повідомлено позивача про те, що до пільгового стажу враховано період з 09.01.1992 по 05.07.1995 в ДП «Артемсіль» згідно довідки, уточнюючої пільговий характер роботи №10/25-02-24 від 18.05.2021.

Щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року, суд зазначає наступне.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 містяться наступні записи щодо спірного періоду праці:

- у період з 01.12.2014 року (наказ про прийняття №201/к від 01.12.2014) по 31.12.2015 року (наказ про звільнення №318/к від 25.12.2015) позивач працював у Десятому воєнізованому гірничорятувальному загоні командиром взводу за контрактом.

На підтвердження обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, позивачем надано довідку про підтвердження наявного пільгового трудового стажу для призначення пенсії від 06.05.2021 року №01/687, видану Десятим воєнізованим гірничорятувальним загоном, інформація в якій кореспондується з даними, що є в трудовій книжці позивача, та містить уточнюючі відомості, які відсутні в трудовій книжці, а саме: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видані довідки, тобто складені у відповідності до пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. N 637.

Також, згідно позиції 1.5б підрозділу 5 «Аварійно-рятувальні частини (станції)» розділу «Гірничі роботи» Списку № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36 визначено посаду: командири взводів.

Таким чином, посада «командира взводу» передбачена списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 р. № 36.

Окрім того, в матеріалах справи наявний наказ Десятого воєнізованого гірничорятувального загону від 14.04.2014 року №130 «Про результати проведення атестації робочих місць за умовами праці», яким затверджено перелік посад, які мають право на пільги та компенсацію за роботу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці, серед яких визначено посаду: командир взводу.

Також, в Індивідуальних відомостях про застраховану особу форми ОК-5 містяться відомості по спеціальному стажу за спірний період за кодом підстави для обліку спецстажу ЗПЗ013А1.

Суд вважає безпідставними послання відповідача на те, що період роботи позивача в Десятому воєнізованому гірничорятувальному загоні з 01.12.2014 по 31.12.2015 зараховано в страховий стаж на загальних умовах, оскільки за даними персоніфікованого обліку відсутні дані про проведення атестації робочих місць, з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством.

Роботодавець - власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган незалежно від форм власності, виду діяльності та господарювання; фізична особа, яка використовує працю найманих працівників (у тому числі іноземців, які на законних підставах працюють за наймом в Україні); власник розташованого в Україні іноземного підприємства, установи, організації (у тому числі міжнародної), філії та представництва, який використовує працю найманих працівників, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», персоніфіковані відомості про заробітну плату (дохід, грошове забезпечення, допомогу, компенсацію) застрахованих осіб, на яку нараховано і з якої сплачено страхові внески, та інші відомості подаються до Пенсійного фонду роботодавцями, підприємствами, установами, організаціями, військовими частинами та органами, які виплачують грошове забезпечення, допомогу та компенсацію відповідно до законодавства.

Враховуючи вищезазначені приписи законодавства, суд дійшов висновку, що роботодавець є відповідальним за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів, в даному ж випадку подання до Пенсійного фонду персоніфікованих відомостей.

Також, у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що у Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області були відсутні підстави для не зарахування до пільгового стажу позивача за Списком № 1 періоду роботи з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року у Десятому воєнізованому гірничорятувальному загоні.

Щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 01.01.2016 року по 15.05.2021 року, суд зазначає наступне.

Як вбачається з розрахунку стажу позивача, наявного в матеріалах справи, відповідачем зараховано до пільгового стажу за списком № 1 (ст.14 пост.202, підземні) період роботи позивача з 01.01.2016 по 31.12.2020 року, у зв`язку з чим питання щодо зарахування до пільгового стажу за списком №1 вищеозначеного періоду роботи позивача судом не розглядається.

Також, зарахування періоду роботи позивача з 01.01.2016 по 31.12.2020 року в Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні до пільгового стажу за списком №1 підтверджується відповідачем у листі 12.07.2021 року за результатом розгляду звернення позивача.

Отже, суд розглядає питання щодо наявності підстав для зарахування до пільгового стажу періоду роботи позивача з 01.01.2021 року по 15.05.2021 року.

В трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 містяться наступні записи щодо спірного періоду праці:

- 01.01.2016 року позивач прийнятий до Другого воєнізованого гірничорятувального загону командиром взводу за контрактом (підстава: наказ від 31.12.2015 №267/к),

- 03.06.2015 на підставі атестації робочих місць за умовами праці, підтверджено право переходу на пенсію за списком №1 (підстава: наказ від 03.06.2015 №45),

- 29.05.2020 за підсумками атестації робочих місць за умовами праці, підтверджено право переходу на пенсію за списком №1 (підстава: наказ від 29.05.2020 №82).

Згідно довідки Другого воєнізованого гірничорятувального загону від 14.05.2021 №22 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 , працює повний робочий день у Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні і у період з 01.01.2016 року (наказ №267к від 31.12.2015 року) по теперішній час виконував гірничорятувальні роботи в шахті за посадою: командир взводу, що передбачена списком №1 розділом 1 підрозділом 5 згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461.

Суд зазначає, що Інформація, викладена в довідці повністю узгоджується з записами у трудовій книжці позивача серії НОМЕР_3 .

Постановою Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року №461 затверджено, зокрема, Список №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

До вказаного списку віднесено роботи особового складу, який безпосередньо забезпечує здійснення екстрених і невідкладних заходів щодо запобігання та ліквідації надзвичайних ситуацій техногенного і природного характеру та їх наслідків, проведення пошукових і аварійно-рятувальних робіт.

Також, в матеріалах справи наявні накази Другого воєнізованого гірничорятувального загону від 03.06.2015 року №45 та від 29.05.2020 року №82 «Про результати атестації робочих місць за умовами праці», яким затверджено перелік посад, які мають право на пільги та компенсацію за роботу в особливо шкідливих та особливо важких умовах праці, серед яких визначено посаду: командир взводу.

Враховуючи наведене та матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем документально доведено необхідність зарахування періоду роботи з 01.01.2021 року по 14.05.2021 року до пільгового стажу за списком №1.

Що стосується обраного позивачем способу захисту порушеного права, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення, зокрема, про:

- визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень (пункт 2);

- визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (пункт 3);

- визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункт 4);

- інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів (пункт 10).

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, з точки зору ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У п. 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Змістом зобов`язань за ст. 13 Конвенції вимагається щоб захист був "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява N 38722/02)).

Іншими словами, у кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет міжнародного договору за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права для вирішення конкретного спору.

У рішенні «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), n. 73), Європейський суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок. Принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.

Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), заява № 36548/97, п. 58, ECHR 2002-VIII).

Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (див. зазначене вище рішення у справі «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), п. 74).

Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки» (Pincova and Pine v. the Czech Republic), n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії» (Gashi v. Croatia), заява № 32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (Trgo v. Croatia), заява № 35298/04, п. 67, від 11 червня 2009 року).

З метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог, самостійно обравши спосіб захисту, який відповідає об`єкту порушеного права та у спірних правовідносинах є достатнім і необхідним (ефективним): визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу позивача за списком №1 періоду роботи: з 05.10.1999 року по 31.12.2006 року, з 01.01.2007 року по 07.04.2009 року, з 08.04.2014 року по 30.11.2014 року, з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2021 року по 14.05.2021 року та зобов`язати відповідача зарахувати позивачу до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи: з 05.10.1999 року по 31.12.2006 року, з 01.01.2007 року по 07.04.2009 року, з 08.04.2014 року по 30.11.2014 року, з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2021 року по 14.05.2021 року, та здійснити перерахунок пенсії та виплату перерахованої пенсії з урахуванням фактично виплачених сум.

Що стосується дати, з якої необхідно зробити перерахунок, суд зазначає, що оскільки позивачу призначено пенсію з 15.05.2021 року та суд дійшов висновку про протиправну бездіяльність відповідача щодо не зарахування до пільгового стажу спірних періодів під час розгляду питання щодо призначення позивачу пенсії, то датою з якої необхідно зробити перерахунок є 15 травня 2021 року.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає частковому задоволенню.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Частиною 8 статті 139 КАС України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-262, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо не зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 за списком №1 періодів роботи: з 05.10.1999 року по 31.12.2006 року, з 01.01.2007 року по 07.04.2009 року, з 08.04.2014 року по 30.11.2014 року, з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2021 року по 14.05.2021 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до пільгового стажу за списком №1 періоди роботи: з 05.10.1999 року по 31.12.2006 року, з 01.01.2007 року по 07.04.2009 року, з 08.04.2014 року по 30.11.2014 року, з 01.12.2014 року по 31.12.2015 року та з 01.01.2021 року по 14.05.2021 року, та здійснити перерахунок пенсії та виплату перерахованої пенсії з урахуванням фактично виплачених сум, з 15 травня 2021 року.

В іншій частині задоволення позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, юридична адреса: 84122, Донецька область, м.Слов`янськ, пл.Соборна, 3) судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім гривень) 00 копійок на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Рішення складено у повному обсязі та підписано 12 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя П.В. Кочанова