Справа № 420/2866/22
Суддя: Танасогло Т.М.
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/2866/22
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
рішення суду першої інстанції прийнято у
м. Одеса, 08 липня 2022 року

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Танасогло Т.М.,

суддів: Бітова А.І., Градовського Ю.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 (позивач) звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач) з позовними вимогами про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 31.08.2018 р. включно; зобов`язання військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 31.08.2018 р. (включно) з урахуванням вже виплачених сум.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за період проходження військової служби з 01.01.2016р. по 31.05.2016р. (включно) та з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. (включно), позивачу не виплачувалась індексація грошового забезпечення. На думку позивача, така бездіяльність військової частини є протиправною, а відповідач має бути зобов`язаний здійснити нарахування та виплату позивачу індексації за спірні періоди.

Відповідач проти позову заперечував мотивуючи відсутністю підстав для нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача, оскільки у період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. кошти на цю мету були відсутні, а у період з 01.03.2018р. по 31.08.2018р. індексація позивачу виплачувалась.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням вересня 2016 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 роки із застосуванням січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця), з урахуванням раніше нарахованої та виплаченої суми індексації.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнуто з бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,4 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Військовою частиною НОМЕР_1 подано на вказане рішення апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити повністю у задоволенні позову.

В обґрунтування своєї скарги, апелянт вказує, що суд першої інстанції не врахував відсутність у позові вимог про застосування січня 2008 року як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За правилами ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 проходив військову службу на посаді головного сержанта інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_2 . Грошове забезпечення позивачу нараховувалось та виплачувалося посадовими особами військової частини НОМЕР_3 . Грошове забезпечення позивач отримував у військовій частині НОМЕР_3 .

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.08.2018 р. № 191 ОСОБА_1 було виключено зі списків військової частини з 31.08.2018 р.

Однак повного розрахунку від військової частини НОМЕР_1 , у якій ОСОБА_1 перебував на грошовому забезпеченні позивач не отримав.

У подальшому, в жовтні 2021 року адвокат Скржешевський М.С. в інтересах позивача звернувся до відповідача із заявою про нарахування і виплату гр. ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 р. по 31.08.2018 р.

Листом від 27.10.2021 р. № 350/303/2/1399 відповідач зазначив, що на даний момент немає законних підстав для виплати позивачу індексації грошового забезпечення. Також відповідачем було повідомлено, що індексація грошового забезпечення в період з 01.01.2016 р. по 28.02.2018 р. не проводилась в зв`язку з відсутністю фінансування.

Також, суд першої інстанції встановив, що відповідач надав довідку-розрахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з січня 2016 року по серпень 2018 року, в якій було зазначено про нараховану позивачу індексацію грошового забезпечення в періоді з червня 2016 року по лютий 2018 року (включно) із базовим місяцем - січень 2016 р.

Однак позивач наголошує, що за період з 01.01.2016 р. по 31.05.2016 р. (включно) та в періоді з 01.03.2018 р. по 31.08.2018 р. (включно) індексація грошового забезпечення ОСОБА_1 не виплачувалась.

Вважаючи таку позицію відповідача неправомірною та такою, що порушує права та інтереси позивача, він звернувся до суду з даним позовом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши приписи постанови № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», з прийняттям якої було збільшено грошове забезпечення військовослужбовців та яка набрала чинності з 01.01.2008р., а також постанови №704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 року, та якою затверджено нові збільшені схеми тарифних розрядів та ставок за посадами та тарифні сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, виходив з того, що саме січень 2008р. відповідно до вимог чинного законодавства є базовим для нарахування індексації за спірний період, однак тільки з 01 січня 2016р. по 28 лютого 2018р., а саме з дати дії п.5 Порядку №1078 в редакції постанови КМ України від 09.12.2015р. № 1013.

При цьому, зазначивши, що індекс споживчих цін з березня 2018 року не перевищував 103% аж до листопада 2018 року, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та обґрунтованості висновку суду першої інстанції з урахуванням доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи відповідають вони встановленим ч.2 ст.2 КАС України вимогам.

Згідно з ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 3 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

У відповідності до приписів ст.18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, умови та порядок проведення індексації грошових доходів населення визначаються Законом України від 03.07.1991 № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» (зі змінами та доповненнями, далі - Закон № 1282-XII, у редакції чинній на час спірних правовідносин) та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» (надалі Порядок № 1078).

Як встановлено ст.2 Закону № 1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема: оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно ст.4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» в редакції Закону № 911-VIII від 24.12.2015 року, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, яким визначені правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (надалі «Порядок №1078»).

Згідно з п.1-1 Порядку №1078 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Порядок), підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка (застосовується з 1 січня 2016 року).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

До об`єктів індексації, у розумінні п.2 Порядку № 1078 віднесено грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Відтак, індексація грошового забезпечення, як обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, є однією з державних гарантій, спрямованою на забезпечення достатнього життєвого рівня населення, яка дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковим для всіх роботодавців.

Колегія суддів оцінює критично доводи апелянта з посиланням на роз`яснення Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 04.01.2016 №248/3/9/1/2, оскільки, по-перше вказаний документ не є нормативно-правовим актом та має виключно рекомендаційний характер.

По-друге, проведення індексації, в тому числі, грошового забезпечення військовослужбовців, а також обмеження реалізації цих норм не може відбуватися за телеграмами, роз`ясненнями Департаменту фінансів Міністерства оборони України, вказівками командирів військових частин, закладів та установ Міністерства оборони України, роз`яснень міністерств тощо.

При цьому, апеляційний суд наголошує, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

З огляду на викладене вище, інші доводи апеляційної скарги, зазначені в обґрунтування правомірності не здійснення індексації грошового забезпечення позивача (зокрема щодо відсутності коштів, тощо) оцінюються колегією суддів також критично.

Колегією суддів з наявної в матеріалах справи довідки-розрахунку №350/303/2/1630 від 10.12.2021р. встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 на користь позивача було нараховано індексацію грошового забезпечення за період з січня 2016р. по лютий 2018р. із застосуванням при цьому в якості базового місяця січень 2016 року. (а.с. 15).

Крім того, згідно змісту вказаної вище довідки-розрахунку, з березня 2018р. по листопад 2018р. індексація грошового забезпечення позивачу не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки поріг індексу споживчих цін не перевищував 103%, базовий місяць березень 2018р.

Отже, твердження позивача про те, що відповідач не нарахував індексацію грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016р. не є обґрунтованими.

Водночас, доказів виплати нарахованої індексації відповідач не надав.

При цьому, колегія суддів враховує, що виходячи з приписів п. 5 Порядку № 1078, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців є місяць у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів).

Отже, підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення посадових окладів особи.

Тобто, початок відліку для обчислення індексу споживчих цін є місяць підвищення посадового окладу.

З цього місяця значення індексу споживчих цін приймають за 1 або 100 відсотків, а приріст індексу розраховується з наступного місяця.

Нарахування ж індексації проводиться в місяці, наступному за місяцем, у якому був офіційно опублікований індекс інфляції.

Згідно з п.10-2 Порядку №1078 для працівників, яких переведено на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі або організації, а також переведено на роботу на інше підприємство, в установу або організацію або в іншу місцевість та у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці у разі продовження такими працівниками роботи, для новоприйнятих працівників, а також для працівників, які використали відпустку для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустку без збереження заробітної плати, передбачені законодавством про відпустки, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), за посадою, яку займає працівник.

За вказаного, суд першої інстанції правильно вказав на те, що місяць в якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів) є базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення військовослужбовців. Разом з тим, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, то базовий період не змінюється, а сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

У цьому контексті апеляційний суд враховує, що 01 січня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу", якою були встановлені підвищені посадові оклади військовослужбовців, які визначені додатком №1 до цієї Постанови. Вказана постанова втратила чинність 01 березня 2018 року.

01 березня 2018 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу, а також нові схеми тарифних розрядів та тарифних коефіцієнтів. Згідно з вказаною Постановою відбулося наступне підвищення посадових окладів військовослужбовців.

Отже, січень 2008 року та березень 2018 року є місяцями підвищення тарифних ставок (посадових окладів), а тому, відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців з 01 грудня 2015 року по 28 лютого 2018 року, а березень 2018 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення військовослужбовців починаючи з 01 березня 2018 року.

З січня 2008 року по лютий 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався не підвищувався. Він змінився лише в березні 2018 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704), якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців.

Іншого відповідачем у справі не доведено.

Отже, відповідно до положень Порядку № 1078, саме січень 2008 року є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.12.2015 по 28.02.2018р., що свідчить на користь обґрунтованості висновку суду першої інстанції про те, що відповідно до Положень Порядку №1078, січень 2008р. є базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 28.02.2018р., що своєю чергою підтверджує правильність висновку суду першої інстанції про необґрунтоване застосування відповідачем в якості базового для вищевказаного періоду - місяця січня 2016 року.

Твердження апелянта щодо правомірності застосування в якості базового місяця січня 2016р колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки з прийняттям Постанови № 1013 змінилась процедура визначення базового місяця при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення.

Таким місяцем (базовим) є той, в якому відбулось підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці.

В контексті даних правовідносин ключовим є те, що із прийняттям Постанови №1013 базовим місяцем при обчисленні індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення є не місяць зростання грошових доходів військовослужбовця (в тому числі у зв`язку із встановленням надбавок, виплати премії), а саме місяць в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець.

Тобто, наслідком прийняттям Постанови № 1013 стало те, що місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації військовослужбовців є місяць наступний за місяцем, в якому відбулось підвищення тарифної ставки (посадового окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець згідно з постановою Кабінету Міністрів України.

При цьому, обчислення такого індексу за даними правилами відбувається незалежно від того, коли військовослужбовець прийняти на військову службу, коли перемістився на посаду з більшим посадовим окладом, коли встановлено чергове військове звання або встановлені різні надбавки, доплати і премії.

А тому, починаючи з грудня 2015 року як базовий місяць для розрахунку індексації грошового забезпечення військовослужбовців повинен застосовувати січень 2008 року, оскільки саме з грудня 2015 року застосовуються нові єдині підходи щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення (заробітної плати), затверджені Порядком №1078.

Доводи скаржника про те, що позивачем у даній справі не заявлялись вимоги стосовно визначення базового місяця для нарахування та виплати індексації а період з 01.01.2016р. по 28.02.2018р. апеляційний суд оцінює критично, виходячи з наступного.

В силу вимог ч.1 ст.2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Під ефективним засобом (способом) судового захисту слід розуміти такий, що призводить до бажаних наслідків, дає найбільший ефект для відновлення юридичного становища особи, яке існувало до порушення її прав чи законних інтересів. Тому ефективний спосіб захисту має забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження».

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 05.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02) засіб захисту повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30.01.2003 № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9).

Згідно ч.1 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина з боку суб`єктів владних повноважень.

Проаналізувавши вказану норму колегія суддів зазначає, що при розгляді справи суд дійсно обмежений предметом та обсягом заявлених позовних вимог та не може застосовувати інший спосіб захисту ніж той, що зазначив позивач у позовній заяві.

Водночас суд може вийти за межі правового обґрунтування, зазначеного у позовній заяві, якщо вбачає порушення інших приписів ніж ті, про які йдеться у позовній заяві.

Отже, вихід за межі позовних вимог можливий у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, при цьому, вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна вимога.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення".

Так, відповідно до пункту 3 цієї, Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

З огляду на встановлені спірні обставини справи, суд першої інстанції мав достатньо правових підстав для виходу за межі позовних вимог.

Вихід судом першої інстанції за межі позовних вимог мав на меті саме забезпечення ефективного правового захисту прав та інтересів позивача, й недопущення необхідності наступного звернення до суду з позовом щодо перерахунку індексації у певному відсотковому розмірі.

Отже, на думку апеляційного суду, в межах розгляду цієї справи судом першої інстанції цілком обґрунтовано було надано оцінку щодо базового місяця для нарахування спірної індексації.

Вирішення питання щодо визначення базового місяця, який належить застосувати при обчисленні індексу споживчих цін для розрахунку грошового забезпечення позивача за період з 01.08.2017р. по 28.02.2018, сприятиме досягненню мети правосуддя та цілей ефективного захисту судом порушеного права позивача, що в свою чергу узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 12.05.2022 у справі №580/3335/21, від 28.09.2022р. у справі № 400/1119/21, тощо, з подібними правовідносинами, що в свою чергу спростовує висновок суду першої інстанції про передчасність такої вимоги.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, встановлених обставин справи, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи дане судове рішення колегія суддів керується ст.322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України» ) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень та враховує, що у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив спірні обставини справи, за наявності на те передбачених процесуальним законом підстав вийшовши за межі позовних вимог обрав належний спосіб захисту прав позивача.

При цьому, у резолютивній частині рішення суд першої інстанції помилково зазначив про протиправність застосування відповідачем в якості базового місяця вересень 2016р. замість січень 2016., адже саме січень 2016 року був використаний Військовою частиною НОМЕР_1 в якості місяця обчислення індексу споживчих цін для нарахування індексації за період з 01.01.2016 по 28.02.2018р.

В силу вимог ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Підсумовуючи усе вказане вище, колегія суддів вбачає підстави для зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції відповідно до викладеного.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315-317, 321, 322, 325, 326, 328, 329 КАС України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі №420/2866/22 змінити з підстав, викладених у даній постанові.

Абзац другий резолютивної частини рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі №420/2866/22 викласти у наступній редакції: «Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 28 лютого 2018 року із застосуванням "січня 2016 року" як місяця, з якого починається обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базового місяця).».

В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 08 липня 2022 року у справі №420/2866/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено та підписано 07.12.2022р.

Головуючий суддя Танасогло Т.М.
Судді Бітов А.І. Градовського Ю.М.