Справа № 758/9241/13-а
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2022-12-08 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 758/9241/13-а Суддя (судді) першої інстанції: Клочкова Н.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Ключковича В.Ю.,

Федотова І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження у місті Києві апеляційну скаргу Військової частин НОМЕР_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2022 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Військової частин НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо виплати грошової допомоги,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (надалі - позивач 1), ОСОБА_3 (надалі - позивач 2) до військової частин НОМЕР_1 (надалі - відповідач), третя особа без самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України (надалі - третя особа), в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просив суд:

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідності другої групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби;

- визнати протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності другої групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням інвалідності другої групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, - у розмірі 243600 (двісті сорок три тисячі шістсот) грн. 00 коп;

- зобов`язати командира військової частини НОМЕР_1 призначити і виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням інвалідності другої групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, - у розмірі 243600 (двісті сорок три тисячі шістсот) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилаються на те, що уповноваженим органом було протиправно відмовлено у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності другої групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, оскільки, у відповідності до вимог чинного законодавства, останні мають на це всі передбачені підстави.

Постановою Подільського районного суду міста Києва від 12 серпня 2013 року адміністративний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до військової частини НОМЕР_1 , третя особа: Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії щодо виплати грошової допомоги задоволено частково: визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби; визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у призначенні ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення ОСОБА_1 ; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням інвалідності 2 групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення ОСОБА_2 ; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 28 листопада 2013 року скасував постанову Подільського районного суду міста Києва від 12 серпня 2013 року та прийняв нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково, визнав незаконною відмову військової частини НОМЕР_1 від 04 липня 2013 року № 222/4/755 та від 03 січня 2013 року № 222/4/17 у поданні висновку головному розпорядникові бюджетних коштів щодо можливості виплати одноразової допомоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та зобов`язав військову частину НОМЕР_1 скласти та спрямувати на адресу головного розпорядника бюджетних коштів висновки стосовно можливості виплати одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Вищий адміністративний суд ухвалою від 08 вересня 2015 року постанову суду апеляційної інстанції залишив без змін.

В подальшому, Верховний Суд України постановою від 05 квітня 2016 року скасував рішення судів попередніх інстанцій, а справу передав на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також, з аналізу матеріалів справи судом встановлено, що під час нового розгляду справи позивачі уточнили позовні вимоги та просили визнати протиправною відмову відповідача у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, а також просили зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу на підставі пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 в розмірі 243 600 грн кожному.

Подільським районним судом міста Києва рішенням від 21 лютого 2018 року позов задоволено частково: визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови призначити і виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи внаслідок поранення (контузії), отриманого кожним з них під час виконання обов`язків військової служби, в розмірі 30-місячного грошового забезпечення відповідно до Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку № 499; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, отриманої ними під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Порядку № 499.

Київським апеляційним адміністративним судом постановою від 27 червня 2018 року рішення суду першої інстанції було скасовано та постановлено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме, визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо відмови призначити і виплатити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу у зв`язку із настанням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, отриманого кожним з них під час виконання обов`язків військової служби та зобов`язано військову частину НОМЕР_1 вирішити питання щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги по інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок травми, отриманої ним під час виконання обов`язків військової служби, у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, що становить 243 600 грн кожному.

Військовою частина НОМЕР_1 , не погодившись із рішенням суду першої та апеляційної інстанцій, було подано касаційну скаргу про їх скасування та прийняття нового рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

В постанові Верховний Суд зазначив, що судами, приймаючи вказані вище рішення, не було з`ясовано, чи зверталися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідача із заявами про виплату їм одноразової грошової допомоги відповідно до положень наведених нормативних актів; чи подавали вони необхідний перелік документів; чи дотримав відповідач процедуру розгляду таких звернень; якою була поведінка суб`єкту владних повноважень - протиправна бездіяльність чи ухвалення незаконного рішення, яке б потребувало судового контролю з метою захисту прав позивачів; чи має позивач право на отримання одноразової грошової допомоги саме на підставі положень статті 162 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, чи існували підстави для відмови такої виплати, якщо так, то які саме, чи ґрунтуються вони на законі; чи були підстави для виплати одноразової грошової допомоги на підставі законодавчого регулювання на час подання позову, чи реалізували їх позивачі, які обставини вказують на здійснення цього права. У цьому контексті слід звернути увагу на те, що у відзиві на заяву про уточнення позовних вимог в/ч НОМЕР_2 вказувала про те, що вона не приймала рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність на розгляді заяв позивачів.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2022 року позов задоволено частково:

- визнано протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у призначенні і виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності другої групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби;

- визнано протиправними дії командира військової частини НОМЕР_1 щодо відмови у призначенні і виплаті виплатити ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності другої групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби;

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) призначити і виплатити ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням інвалідності другої групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

- зобов`язано військову частину НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) призначити і виплатити ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_5 ) одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням інвалідності другої групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення;

- у задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції з огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що подані позивачами довідки військових частин не засвідчує обставин отримання ним травми, зокрема те, що вона не пов`язана з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, що відповідно до вимог пункту 3 вказаного вище Порядку є обов`язковою умовою для підготовки відповідного висновку та прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги.

Крім того, апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушив норми процесуального законодавства, зобов`язавши військову частину НОМЕР_1 призначити і виплатити позивачам одноразову грошову допомогу, оскільки військова частина НОМЕР_1 має право діяти на власний розсуд.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 0181 від 27 листопада 2002 року відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом 67, підпункт "б" (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу заступника командира частини з озброєння начальника служби озброєння військової частини НОМЕР_6 підполковника ОСОБА_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 0193 від 15 грудня 2002 року у відповідності до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України звільнено з військової служби у запас за пунктом 67, підпункт "б" (за станом здоров`я) з правом носіння військової форми одягу заступника командира частини повітряно-десантної підготовки, начальника відділення (парашутно-десантної служби) військової частини НОМЕР_6 підполковника ОСОБА_2 .

01 червня 2013 року, ОСОБА_1 було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми та її наслідків, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

29 травня 2012 року, ОСОБА_2 було встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми та її наслідків, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

На підставі викладених вище обставин, позивачі звернулися до військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової допомоги, у зв`язку з настанням інвалідності пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, на підставі Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499.

Листами від 03 січня 2013 року № 222/4/17 та від 04 липня 2013 року № 222/4/75 відповідачем було відмовлено у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, в обґрунтування чого відповідачем було зазначено, що нормативно-правові акти, якими передбачено виплата військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності набрали чинності 01 січня 2007 року, тобто після звільнення позивачів. У зв`язку з цим на них не розповсюджується дія норм законодавчих актів, якими передбачено виплату допомоги.

Не погоджуючись з викладеною вище відмовою уповноваженого органу щодо не виплати одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності, позивачі звернулись до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог в частині, суд першої інстанції виходив з того, що у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу, що постановою Верховного Суду України від 05 квітня 2014 року встановлено, обов`язок військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги. Таким чином, оскільки в ході розгляду даної справи судом першої інстанції встановлено, що встановлена позивачам інвалідність пов`язана із захворюванням, яке виникло при виконання обов`язків військової служби, за правилами статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивачі мають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, оскільки саме в період дії вказаного порядку у позивачів виникли підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, а тому, суд приходить до висновку про наявність підстав, з урахуванням приписів статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Надаючи правову оцінку правомірності прийнятого судом першої інстанції рішення з урахуванням доводів апеляційної скарги та встановлених обставин справи, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (в редакції, чинній на час виникнення між сторонами спірних відносин, надалі - Закон №2232-XII).

Відповідно до частини 4 статті 2 Закону №2232-XII, порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" (в редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин) виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно частини 1 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції чинній, на момент виникнення спірних правовідносин) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Приписами частини 2 статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.

Отже, право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і у тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження.

Аналогічна правова позиція викладена Верховного Суду від 18 квітня 2019 року у справі № 537/2897/16-а, від 13 грудня 2018 року у справі № 623/1711/17 та від 22 серпня 2019 року у справі № 806/246/16 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби(зборів) осіб і (надалі - Порядок № 499).

Судом першої інстанції встановлено та як вже було зазначено вище, що первинно позивачам, внаслідок травми та її наслідків, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби встановлено ІІ групи інвалідності 29 травня 2012 року ( ОСОБА_2 ) та 01 червня 2013 року ( ОСОБА_1 ).

Отже, Порядком № 499 встановлено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, що сталися після 1 січня 2007 року, здійснюється згідно з Порядком, затвердженим цією постановою.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 Порядку № 499 встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової служби) у разі настання інвалідності внаслідок виконання обов`язків військової служби, одноразова грошова допомога інвалідам ІІ групи виплачується у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Судом першої інстанції правомірно звернуто увагу, що доводи відповідача про те, що дія Порядку № 499 не поширюється на позивачів у зв`язку з тим, що вони були звільнені до 01 січня 2007 року є безпідставними, оскільки отримання одноразової грошової допомоги на підставі статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" законодавство пов`язує не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому тієї чи іншої групи інвалідності, що впливає на розмір такої допомоги.

Так, Верховний Суд України неодноразово усував розбіжності у застосуванні норм статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", висловивши правовий висновок, що право на отримання вказаної допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності та часу звільнення.

Тобто, застосування статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", пов`язується не з фактом звільнення позивача зі служби, а з часом встановлення йому інвалідності внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 22 березня 2018 року у справі № 278/307/17 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Отже, оскільки інвалідність ІІ групи позивачам встановлено після 01 січня 2007 року та внаслідок виконання обов`язків військової служби, судом першої інстанції дійшов висновку про наявність законних підстав щодо необхідності застосування до спірних правовідносин положень Порядку № 499.

Разом з тим, у пункті 2 цього Порядку також зазначено, що у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або в разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Верховний Суд у постанові від 22 березня 2018 року по справі № 278/307/17 висловив правову позицію згідно якої, законодавством визначені однакові умови для виплати військовослужбовцям як страхових сум, так і одноразової грошової допомоги. "Обов`язкове особисте державне страхування" та "одноразова грошова допомога" є двома рівнозначними компенсаційними механізмами соціального захисту військовослужбовців, які спрямовані на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Отже, у разі встановлення військовослужбовцю більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка дає право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі, у нього виникає право на отримання відповідної допомоги, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 05 квітня 2019 року у справі № 820/4143/18, від 18 квітня 2019 року у справі № 539/921/14-а та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

Крім того, у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2014 року встановлено, обов`язок військової частини НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги.

Судом першої інстанції встановлено, а відповідачем не спростовано, що інвалідність позивачів пов`язана із захворюванням, яке виникло при виконання обов`язків військової служби, за правилами статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" позивачі мають право на отримання одноразової грошової допомоги в розмірі, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, оскільки саме в період дії вказаного порядку у позивачів виникли підстави для нарахування та виплати одноразової грошової допомоги.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, з урахуванням статті 9 КАС України, шляхом зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням інвалідності ІІ групи внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 травня 2008 року № 499, у розмірі 30-місячного грошового забезпечення.

Крім того, постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 лютого 2019 року Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково, рішення Подільського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2018 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Приходячи до висновку про наявність підстав для скасування рішень першої та апеляційної інстанції, колегія суддів Верховного Суду зазначила, що судами приймаючи вказані вище рішення не було з`ясовано, чи зверталися ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до відповідача із заявами про виплату їм одноразової грошової допомоги відповідно до положень наведених нормативних актів; чи подавали вони необхідний перелік документів; чи дотримав відповідач процедуру розгляду таких звернень; якою була поведінка суб`єкту владних повноважень - протиправна бездіяльність чи ухвалення незаконного рішення, яке б потребувало судового контролю з метою захисту прав позивачів; чи має позивач право на отримання одноразової грошової допомоги саме на підставі положень статті 162 Закону № 2011-ХІІ та Порядку № 975, чи існували підстави для відмови такої виплати, якщо так, то які саме, чи ґрунтуються вони на законі; чи були підстави для виплати одноразової грошової допомоги на підставі законодавчого регулювання на час подання позову, чи реалізували їх позивачі, які обставини вказують на здійснення цього права. У цьому контексті слід звернути увагу на те, що у відзиві на заяву про уточнення позовних вимог в/ч НОМЕР_2 вказувала про те, що вона не приймала рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги через відсутність на розгляді заяв позивачів.

Положеннями статті 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

В свою чергу, механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01 січня 2014 року, шляхом доповнення Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04 липня 2012 року № 5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців").

Так, частиною 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", передбачено, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який набрав чинності з 24 січня 2014 року.

Відповідно до норм пункту 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.

Положеннями пункту 8 Порядку № 975, передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Таким чином, виходячи з аналізу викладених вище обставин, обмеження дворічним строком, протягом якого відбулась зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності що є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені починаючи з 01 січня 2014 року.

При цьому, важливо врахувати, що згідно з частиною 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", яка набрала чинності з 01 січня 2014 року, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

З аналізу норм права, колегія суддів доходить висновку, що норми частини 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, після 01 січня 2014 року, проте, надалі Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року № 1774-VIII (який набрав чинності з 01 січня 2017 року), норми частини 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", було доповнено абзацом другим: "У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється".

Колегія суддів звертає увагу, що правовідносини щодо встановлення позивачам ІІ групи інвалідності довічно, виникли після набрання чинності зазначеним законом, а тому, пункт 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", навіть, за існування підстав для застосування Порядку № 975, мали б застосовуватись до позивачів.

Проте, з 01 червня 2015 року позивачам було повторно встановлено ІІ групу інвалідності, тобто зміни групи інвалідності в даному випадку не відбулось, що свідчить про відсутність підстав для застосування Порядку № 975.

З аналізу матеріалів справи та норм права колегія суддів доходить висновку про наявність законодавчого обмеження на реалізацію права на перегляд розміру одноразової грошової допомоги, враховуючи положення статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", у редакції, яка діяла на дату повторного встановлення позивачам інвалідності.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було звернуто увагу, на викладену Верховним Судом у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19 правову позицію щодо аналогічних правовідносин, в якій Верховний Суд прийшов до наступного висновку: "Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців".

Суд звертає увагу, що вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у тлумаченні пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 240/10153/19, відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 295/3091/17, від 21 червня 2018 року у справі № 760/11440/17, від 30 вересня 2019 року у справі № 825/1380/18 та інших, де його застосовано, та дійшов наступного висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей":

1. Право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;

2. Передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01 січня 2014 року;

3. Зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01 січня 2014 року чи після).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29 вересня 2020 року по справі № 806/3742/17, від 01 жовтня 2020 року по справі № 240/8345/19 та відповідно до частини 5 статті 242 КАС України, підлягає врахуванню судом при розгляді цієї справи.

З аналізу матеріалів справи та норм права, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачі, навіть за умови звернення до уповноваженого органу з заявою в Порядку № 975, не мають права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки між цими подіями минуло понад два роки та під час повторного встановлення інвалідності не відбулась зміна інвалідності, а тому застосування в даному випадку приписів Порядку № 975 є безпідставним та необґрунтованим.

Щодо посилання відповідача на те, що подані позивачами довідки військових частин не засвідчує обставин отримання ним травми, зокрема те, що вона не пов`язана з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, що відповідно до вимог пункту 3 вказаного вище Порядку є обов`язковою умовою для підготовки відповідного висновку та прийняття рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, в матеріалах справи містяться Листи від 03 січня 2013 року № 222/4/17 та від 04 липня 2013 року № 222/4/75, в яких відповідачем було відмовлено у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 та ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги, в обґрунтування чого відповідачем було зазначено, що нормативно-правові акти, якими передбачено виплата військовослужбовцям одноразової грошової допомоги у разі настання інвалідності набрали чинності 01 січня 2007 року, тобто після звільнення позивачів. У зв`язку з цим на них не розповсюджується дія норм законодавчих актів, якими передбачено виплату допомоги.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача, оскільки у вищезазначених листах відсутні посилання, що подані позивачами довідки військових частин не засвідчує обставин отримання ним травми, зокрема те, що вона не пов`язана з вчиненням особою злочину чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного заподіяння собі тілесного ушкодження, що відповідно до вимог пункту 3 вказаного вище Порядку.

Щодо посилання апелянта, що судом першої інстанції порушив норми процесуального законодавства, зобов`язавши військову частину НОМЕР_1 призначити і виплатити позивачам одноразову грошову допомогу, оскільки військова частина НОМЕР_1 має право діяти на власний розсуд, колегія суддів зазначає наступне.

Колегія суддів звертає увагу, що задоволення такої вимоги не є втручанням у здійснення відповідачем своїх дискреційних повноважень, оскільки зобов`язання відповідача вчинити вказані вище дії щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, є належним способом захисту прав позивача та відповідає частинам 2 і 3 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, як похідна вимога, а тому також підлягала задоволенню.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що апеляційній скарзі відповідачем зазначено норми права, при цьому не зазначено, що саме порушено судом першої інстанції під час прийняття рішення.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 10 травня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, зазначених у ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: В.Ю. Ключкович

І.В. Федотов