Справа № 200/11930/21
Суддя: Лазарєв В.В.
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
У Х В А Л А

29 листопада 2022 року Справа №200/11930/21

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лазарєва В.В., за участю: секретаря судового засідання Шемет Я.О., прокурора Тичиніна Я.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Донецької обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 11 січня 2022 року у справі №200/11930/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі 200/11930/21, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а саме суд вирішив:

- визнано протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 28 жовтня 2020 року;

- стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 28 жовтня 2020 року, за період з 23.12.2020 року по 09.08.2021 року включно, в сумі 104 876 гривень 10 копійок, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

25 жовтня 2022 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла (зареєстрована) заява Донецької обласної прокуратури про перегляд вищевказаного судового рішення за нововиявленими обставинами, яка сформована через Електронний суд 24 жовтня 2022 року.

В обґрунтування заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зазначено, що задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, суди виходили з того, що судовим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 200/7541/20-а допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді, проте виконано відповідачем шляхом видання вiдповiдного наказу лише 10.08.2021.

Тобто підставою для ухвалення судового рішення у справі № 200/11930/21 стало судове рішення у справі № 200/7541/20 про поновлення ОСОБА_1 на посаді.

Однак, постановою Верховного Суду від 22.09.2022 касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та обласної прокуратури задоволено, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду вiд 06.07.2021 у справі № 200/7541/20-а скасовано, та ухвалено в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

За таких обставин, враховуючи законність дій, рiшень відповідача при звільненні позивача, вiдповiдальнiсть у вигляді стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді, яке скасовано Верховним Судом, не може бути застосована до відповідача, оскільки наказ про звільнення є законним, скасуванню не підлягав, а відповідно позивач не підлягав поновленню як незаконно звiльнений працівник.

Враховуючи викладене, заявник вважає, що рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 справі № 200/11930/21 пiдлягає скасуванню з ухваленням нововиявлених обставин у вигляді скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року було відкрито провадження за нововиявленими обставинами, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання на 23.11.2022 року о 14 год. 00 хв.

23 листопада 2022 року судове засідання не відбулося, оскільки не працювало серверне обладнання у зв`язку з технічними неполадками електромережі суду. До того ж, позивачем було подано заяву про відкладення розгляду заяви, у зв`язку з неможливістю прибути до суду.

Розгляд заяви відкладено та призначено судове засідання на 29.11.2022 року о 14 год. 00 хв.

Позивач не прибув у судове засідання, про дату, час та місце повідомлений належним чином. Разом з тим, 15.11.22 позивачем подано відзив на заява Донецької обласної прокуратури про перегляд вищевказаного судового рішення за нововиявленими обставинами, в якій заперечує проти її задоволення.

Представник відповідача підтримав доводи, що викладені у заяві та наполягав на її задоволенні.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 368 КАС України, заява про перегляд судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами розглядається у судовому засіданні протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження за нововиявленими або виключними обставинами. Неявка заявника або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду.

Враховуючи положення вищевказаних норм процесуального законодавства, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутності осіб, які не з`явилися у судове засідання.

Розглянувши заяву, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, що наявні в матеріалах справи, суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 361 КАС України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.

Згідно ч.4 ст. 361 КАС України, не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі №200/7541/20-а позовні вимоги ОСОБА_1 до Десятої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Донецької обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити частково. Визнано протиправним та скасовано рішення № 22 від 16 липня 2020 року Кадрової комісії № 10 Про неуспішне проходження прокурором атестації, а саме - начальником відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області ОСОБА_1 атестації за результатами співбесіди. Визнано протиправним та скасовано наказ Донецької обласної прокуратури № 1472-к від 26 жовтня 2020 року про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області на підставі пункту 9 частини 1 ст. 51 Закону України «Про прокуратуру» у зв`язку зі скороченням кількості прокурорів органу прокуратури. Поновити ОСОБА_1 в Донецькій обласній прокуратурі на посаді, рівнозначній посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області, з 28 жовтня 2020 року. Стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 жовтня 2020 року по 22 грудня 2020 року в сумі 119680,44 грн., з вирахуванням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Постанову в частині поновлення на посаді та стягнення середньої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.

Постановою суду апеляційної інстанції від 06.07.2021 року рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а змінено. В абзаці четвертому резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а змінено слова «в Донецькій обласній прокуратурі на рівнозначній посаді» на слова «в прокуратурі Донецької області». В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а залишено без змін.

На виконання судового рішення у справі 200/7541/20-а наказом керівника Донецької обласної прокуратури №2189-к від 10.08.2021 року скасовано наказ Донецької обласної прокуратури №1472-к від 26.10.2020 року про звільнення позивача з посади начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області. Поновлено позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 28.10.2020 року. Підстава: заява ОСОБА_1 , рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а, постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 06.07.2021 року у справі № 200/7541/20-а, постанова про відкриття виконавчого провадження від 02.02.2020 року.

Зважаючи на те, що рішення суду у справі № 200/7541/20-а не виконувалось, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адмiнiстративного суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 11 січня 2022 року у справі 200/11930/21, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року, задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, а саме суд вирішив:

- визнано протиправною бездіяльність Донецької обласної прокуратури щодо несвоєчасного виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 28 жовтня 2020 року;

- стягнуто з Донецької обласної прокуратури на користь позивача середній заробіток за час затримки виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 200/7541/20-а, допущеного до негайного виконання у частині поновлення позивача на посаді начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності прокуратури Донецької області з 28 жовтня 2020 року, за період з 23.12.2020 року по 09.08.2021 року включно, в сумі 104 876 гривень 10 копійок, з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення про поновлення на роботі, суди виходили з того, що судовим рішення Донецького окружного адміністративного суду 22.12.2020 у справі № 200/7541/20 допущено до негайного виконання в частині поновлення позивача на посаді, проте виконано відповідачем шляхом видання вiдповiдного наказу лише 10.08.2021.

Постановою Верховного Суду від 22.09.2022 касаційні скарги Офісу Генерального прокурора та обласної прокуратури задоволено, рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 та постанову Першого апеляційного адміністративного суду вiд 06.07.2021 у справі № 200/7541/20-а скасовано, та ухвалено в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку вищезазначеним обставинам суд зазначає, що судове рішення, яке набрало законної сили, може бути переглянуто на підставі істотних для справи обставин, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Істотними обставинами справи вважаються ті, які можуть вплинути на рішення суду, яке набрало законної сили, а це передусім ті, що взагалі не були предметом розгляду по даній адміністративній справі в адміністративному суді у зв`язку з тим, що вони не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою на час розгляду справи. Також, істотними для справи обставинами вважаються такі факти і події, які мають юридичне значення для взаємовідносин сторін, що звернулись до суду з метою розгляду спірної ситуації, тобто ці факти існували вже під час розгляду спірної ситуації в суді, але не були і не могли бути відомі ні особам, які брали участь у розгляді адміністративної справи, ні суду, який її розглядав та вирішував її по суті.

В адміністративному судочинстві перегляд судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами є особливим видом провадження. Підставою такого перегляду не є недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення, суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки учасники судового розгляду не знали про неї та, відповідно, не могли надати суду дані про неї. Тобто, перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок, а лише перегляд уже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Таким чином, нововиявлені обставини - це факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення прав і обов`язків осіб, що беруть участь у справі, тобто юридичні факти. Нововиявлені обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення, та породжують процесуальні наслідки, впливають на законність і обґрунтованість ухваленого без їх врахування судового рішення. Ці обставини повинні бути належним чином підтверджені письмовими доказами, показаннями свідків, нотаріальною формою певних документів тощо.

В заяві про перегляд рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 по справі №200/11930/21 за нововиявленими обставинами Донецькою обласною прокуратурою було вказано, що нововиявленою обставиною є постанова Верховного Суду від 22.09.2022 по справі №200/7541/20, якою скасовано рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22 грудня 2020 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 06 липня 2021 року у справі № 200/7541/20 в частині задоволення позовних вимог та ухвалено в цій частині нову постанову про відмову у задоволенні позову.

Як вважає заявник, рішення суду, на підставі якого було прийнято рішення у справі №200/11930/21 скасовано, що є підставою для перегляду справи за нововиявленими обставинами та відмови в задоволенні позову.

Надаючи оцінку наведеним у заяві доводам, суд дійшов висновку про їх помилковість з огляду на наступне.

Так, пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства відносить обов`язковість судового рішення.

У статті 129-1 Конституції України вказано, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частинами другою, четвертою статті 13 Закону України від 02.60.2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

Подібні за змістом норми щодо обов`язковості судового рішення закріплено у процесуальних кодексах України.

Так, ч. 1-3 ст. 14 КАС України та ч. 1 та 2 ст. 370 КАС України визначено, що судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно із ч. 2 ст. 372 КАС Україна судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання

Так, пунктом 3 ч. 1 ст. 371 КАС України визначено, що негайно виконуються рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

На важливість належного виконання судового рішення неодноразово наголошував у своїх рішеннях Конституційний Суд України.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією з основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової. З огляду на це, посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду із цією метою правом накладати штрафні санкції є заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист.

Крім того, в абзаці п`ятому підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість - сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя (підпункт 2.4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 листопада 2018 року №10-р/2018); невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012).

ЄСПЛ у пункті 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

ЄСПЛ у рішенні від 28 жовтня 1999 року у справі "Брумареску проти Румунії" (заява №28342/95) вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Таким чином, обов`язковість судового рішення та його виконання є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції, та однією з основних засад судочинства, визначених статтями 129, 129-1 Конституції України, статтею 13 Закону №1402-VIII та статтею 14 КАС України.

Частинами 1 та 7 статті 235 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Приписами ст. 236 Кодексу законів про працю України передбачено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

У пункті 34 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 "Про практику розгляду судами трудових спорів" роз`яснено, що рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Добровільне виконання рішення суду боржником це його законодавчо встановлений обов`язок. Зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.

У постанові від 12.06.2019 у справі № 826/18436/16 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середнього заробітку за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Як було зазначено у рішенні Донецького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 року в справі №200/11930/21, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 у справі № 200/7541/20 керівником Донецької обласної прокуратури видано наказ №2189-к від 10.08.2021 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді, що свідчить про затримку виконання вказаного судового рішення, яке у цій частині підлягало негайному виконанню, а тому відповідно до ст. 236 КЗпП України позивачка має право на виплату їй середнього заробітку за весь час затримки виконання судового рішення.

Зазначене відповідає правовим висновкам Верховного Суду, які викладені в постанові від 08.11.2019 у справі № 813/5952/15 і в постанові від 30.01.2019 у справі № 808/1271/18.

Таким чином, фактичною підставою для прийняття рішення, яке заявник просить переглянути за нововиявленими обставинами, є не рішення суду про поновлення позивача на посаді, як помилково вважає заявник, а факт невиконання без поважних підстав Донецькою обласною прокуратурою рішення суду, яке підлягало негайному виконанню.

Відповідно ч.1 ст. 359 КАС України, постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Рішення суду, яке передбачало обов`язок Донецької обласної прокуратури виконати його негайно скасовано постановою суду касаційної інстанції 22.09.2022 року, а отже, до моменту скасування, протягом спірного періоду часу, відповідний обов`язок Донецької обласної прокуратури існував, а тому рішення Донецького окружного адміністративного суду від 22.12.2020 року, в частині щодо негайного виконання повинно було бути виконане заявником.

Фактично, у разі якщо б позивача було поновлено на посаді своєчасно, позивач би працював, виконував свої посадові обов`язки та отримував би за це заробітну плату.

Як зазначено Верховним судом, зокрема, в постановах від 23.06.2021 року в справі № 540/1642/19, від 5 березня 2020 року у справі № 280/360/19, аналіз положень ст. 236 КЗпП України, дозволяє стверджувати, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Для вирішення питання про наявність підстав для стягнення середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі на підставі статті 236 КЗпП суд повинен установити: чи мала місце затримка виконання такого рішення, у разі наявності затримки виконання рішення - встановити період затримки, який необхідно рахувати від наступного дня після постановлення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі, та, відповідно, провести розрахунок належних до стягнення сум за встановлений період.

Отже, відповідальність за затримку виконання рішення про поновлення на роботі покладається на роботодавця (суб`єкта призначення у відносинах публічної служби).

Також, в постанові від 01 вересня 2021 року в справі № 540/677/20 Верховний Суд зазначив, що наведений обов`язок виплатити поновленій на посаді особі середній заробіток за час вимушеного прогулу не залежить від обставин та причин невиконання судового рішення про поновлення такої особи на посаді.

Аналіз чинного законодавства, що регулює правовідносини в сфері проходження громадянами публічної служби та звільнення з публічної служби, дає підстави для висновку, що рішення судів про поновлення на роботі є обов`язковими та виконуються негайно з часу його оголошення (набрання законної сили), чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Тобто, стала судова практика Верховного Суду визначає обов`язок роботодавця виплатити середній заробіток як міру відповідальності за невиконання рішення суду, яке підлягає негайному виконанню. Подальше скасування такого рішення не нівелює обов`язку виконати рішення суду, який існував раніше.

Якщо б Донецька обласна прокуратура виконала покладений не неї законом та судом обов`язок негайно виконати рішення суду про поновлення на посаді, то й негативних наслідків, передбачених ст.236 КЗпП України не виникало би, а спірні правовідносини були б вичерпані результатом касаційного розгляду.

В свою чергу, Донецька обласна прокуратура проігнорувала чинні приписи закону та рішення суду яке набрало законної сили, що має закономірний наслідок у вигляді настання передбаченої законом відповідальності. Подальше скасування рішення суду про поновлення особи на посаді не відміняє існуючого в минулому обов`язку Донецької обласної прокуратури та не робить її бездіяльність обґрунтованою чи поважною.

У пункті 33 рішення у справі "Христов проти України" (заява №24465/04) Європейський Суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. рішення у справі "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania), заява N 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII, у справі "Желтяков проти України", заява №4994/04, пункт 42).

Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata (пункт 34), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява №52854/39, пункт 52, ECHR 2003-IX, у справі "Желтяков проти України", заява №4994/04, пункт 43).

Проаналізувавши наведене, суд зазначає, що обставина, на яку посилається заявник, не може вважатись нововиявленою, а відтак, не може слугувати підставою для перегляду судового рішення у даній справі за нововиявленими обставинами.

Згідно з частиною 4 статті 368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може: відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі; задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення; скасувати судове рішення і закрити провадження у справі або залишити позов без розгляду.

Частиною 1 статті 369 КАС України передбачено, що у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.

З огляду на викладене суд зазначає, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами є необґрунтованою, наведені в ній обставини не є нововиявленими в розумінні положень ст. 361 КАС України, а тому підстави для скасування рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11.01.2022 у справі №200/11930/21 відсутні.

Враховуючи приписи статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви Донецької обласної прокуратури про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 11 січня 2022 року у справі №200/11930/21 за позовом ОСОБА_1 до Донецької обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі - відмовити.

Повний текст ухвали складено 06 грудня 2022 року. (05.12.22 серверне обладнання не працювало у зв`язку з технічними неполадками електромережі суду).

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається до Першого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя В.В. Лазарєв