Справа № 120/3553/22
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 грудня 2022 р. Справа № 120/3553/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі судді Яремчука Костянтина Олександровича, розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою звернувся ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 22 листопада 2021 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, проте листом від 13 грудня 2021 року вих. № 0200-0212-8/82349 позивача повідомлено, що рішенням пенсійного органу від 25 листопада 2021 року № 16 йому відмовлено в призначенні пенсії, оскільки до трудового стажу не зараховано періоди його роботи, зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05 квітня 1986 року, з огляду на те, що на титульній сторінці трудової книжки печатка не придатна для читання.

18 січня 2022 року позивач повторно звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, однак рішенням відповідача від 25 січня 2022 року № 16 позивачу знову відмовлено в призначенні пенсії.

Як зазначає позивач далі, зі змісту зазначеного рішення слідує, що йому не зараховано до страхового стажу період його роботи в Рудницькому СП "Агромаш" з 20 березня 1993 року по 20 липня 1995 року, оскільки відсутні накази щодо атестації робочих місць.

Позивач вважає згадані вище рішення пенсійного органу протиправними, у зв`язку із чим звернувся з позовом до суду з вимогами визнати протиправними дії щодо відмови у призначенні пенсії за віком та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 25 листопада 2021 року № 16 та від 25 січня 2022 року № 16, а також зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах період роботи з 20 березня 1993 року по 20 липня 1995 року на посаді "майстра цеху зміни поздовжньої різки металу" та повторно розглянути його заяву від 18 січня 2022 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Ухвалою від 26 квітня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Цією ж ухвалою витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області належним чином засвідчені копії рішень від 25 листопада 2021 року № 16 та від 25 січня 2022 року № 16, якими ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком.

19 травня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що рішення від 25 листопада 2021 року № 16 приймалося Головним управлінням Пенсійного фонду України у Запорізькій області, а рішення від 25 січня 2022 року № 16 - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області. Щодо суті позовних вимог, то представник відповідача зазначив, що відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка набрала чинності 11 жовтня 2017 року) пенсія за вислугу років робітникам, безпосередньо зайнятим на лісозаготівлях, призначається: чоловікам після досягнення ними 55 років і при загальному стажі роботи не менше 28 років 6 місяців, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Згідно з поданими документами на момент звернення за призначенням пенсії страховий стаж позивача складав 35 років 09 місяців 13 днів, пільговий стаж за Списком № 2 - 0 років 8 місяців 5 днів, спеціальний стаж, що дає право на пенсію за вислугу років станом на 11 жовтня 2017 року складає 9 років 11 місяців 10 днів, а тому підстав для призначення позивачу пенсії за вислугу років у пенсійного органу немає. За наведених обставин представник відповідача вважає, що підстави для задоволення позову відсутні.

Разом із відзивом на позов відповідачем надано копії рішень Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про відмову в призначенні позивачу пенсії від 25 листопада 2021 року № 16 та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25 січня 2022 року № 16.

Ухвалою суду від 23 травня 2022 року до участі у справі як співвідповідачів залучено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. Цією ухвалою співвідповідачам встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

17 червня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Такий, окрім іншого, обґрунтований тим, що 22 листопада 2021 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". За принципом екстериторіальності органом, що розглядає заяву позивача, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Так, пенсійним органом під час розгляду поданих позивачем документів встановлено, що страховий стаж позивача складає 26 років 8 місяців 14 днів, а стаж роботи на лісозаготівлях - 9 років 11 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи, що зазначені в трудовій книжці НОМЕР_2 від 05 квітня 1986 року, оскільки на титульному аркуші печатка не придатна до читання. За наведених обставин, на переконання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, підстави для задоволення позову відсутні.

04 липня 2022 року на адресу суду надійшов відзив від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. В обґрунтування поданого відзиву представник відповідача вказав, що 18 січня 2022 року позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", яка опрацьовувалася за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів Головним управління Пенсійного фонду України в Житомирській області. За результатами поданої позивачем заяви прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 25 січня 2022 року № 6 через відсутність необхідного спеціального стажу. Так, відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" і постанови Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року право на пенсію за вислугу років мають: робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнанні - при досягненні 55 років і при стажі роботи станом на 11 жовтня 2017 року - для чоловіків - не менше 28 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. За наданими документами до страхового стажу позивача не зараховано:

- період трудової діяльності в колгоспі з 01 квітня 1986 року по 08 квітня 1986 року, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованого та встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі;

період з 11 серпня 1988 року по 31 січня 1990 року, оскільки згідно з трудовою книжкою позивача наявні виправлення в наказі.

Загальний страховий стаж позивача становить 35 років 09 місяців 13 днів. При цьому стаж, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", станом на 11 жовтня 2017 року становить 09 років 11 місяців 10 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 - 08 місяців 05 днів. Взаємне зарахування зазначених періодів роботи не застосовується, оскільки умови призначення пенсії за вислугу років та за Списком № 2 відрізняються. Відтак, оскільки підтверджений спеціальний стаж роботи позивача становить 09 років 11 місяців 10 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням вимог статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", тому в призначенні пенсії позивачу відмовлено. За наведених обставин, на переконання представника Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, ОСОБА_1 правомірно відмовлено у призначенні пенсії за віком.

Дослідивши матеріали адміністративної справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

22 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 16 від 25 листопада 2021 року відмовлено в призначенні заявнику пенсії з огляду на те, що статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають робітники, безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів та обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України: чоловіки після досягнення 55 років і при загальному стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. При цьому вік заявника 55 років 9 місяців. Страховий стаж становить 26 років 8 місяців 14 днів, а стаж роботи на заготівлях 9 років 11 місяців 10 днів. До страхового стажу не зараховано періоди роботи, зазначені у трудовій книжці НОМЕР_1 від 05 квітня 1986 року, оскільки на титульному аркуші відбиток печатки є нечитабельним.

18 січня 2022 року позивач повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 16 від 25 січня 2022 року позивачу відмовлено в призначенні пенсії з огляду на те, що відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення". Відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і постанови Кабінету Міністрів України № 583 від 12 жовтня 1992 року право на пенсію за вислугу років мають, зокрема робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - при досягненні 55 років і при стажі роботи станом на 11 жовтня 2017 року: для чоловіків не менше 28 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі. Також у рішенні зазначено, що вік заявника 55 років. Страховий стаж 35 років 9 місяців 13 днів. Стаж, що дає право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» станом на 11 жовтня 2017 року 9 років 11 місяців 10 днів. Пільговий стаж за Списком № 2 8 місяців 5 днів. Взаємне зарахування зазначених періодів роботи не застосовується, оскільки умови призначення пенсій за вислугу років та по Списку № 2 різні. При цьому до пільгового стажу не зараховано період роботи з 20 березня 1993 року по 20 липня 1995 року, оскільки відсутні накази щодо атестації робочих місць за умовами праці на підприємстві. До страхового стажу також не зараховано період трудової діяльності в колгоспі з 01 квітня 1986 року по 07 квітня 1986 року, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованого та встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі, що не відповідає вимогам статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення. Період з 11 серпня 1988 року по 31 січня 1990 року не зараховано до страхового стажу, оскільки в наказі містяться виправлення, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58.

Надаючи правову оцінку рішенням, що оскаржуються, суд зважає на таке.

Відповідно до пункту 2-1 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".

При цьому статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років.

Так, відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за вислугу років мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, - після досягнення 55 років і при стажі роботи: для чоловіків не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.

Відтак право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «в» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» мають робітники, майстри (у тому числі старші майстри), безпосередньо зайняті на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання, - за списком професій, посад і виробництв, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; також слід досягнути віку 55 років, мати стаж роботи не менше 30 років, з яких не менше 12 років 6 місяців на лісозаготівлях і лісосплаві, включаючи зайнятих на обслуговуванні механізмів і обладнання.

Оскільки позивач звертався до пенсійного органу із заявами від 22 листопада 2021 року та від 18 січня 2022 року про призначення йому пенсії за вислугу років відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», тому наведені вище норми цього Закону застосовні до спірних правовідносин.

Так, за результатами розгляду заяви позивача про призначення пенсії за вислугу років від 22 листопада 2021 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області 25 листопада 2021 року прийнято рішення № 16. Таке рішення обгрунтовано тим, що до стажу позивача не зараховано періоди його роботи, що зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05 квітня 1986 року, оскільки на її титульному аркуші відбиток печатки є нечитабельним.

Надаючи оцінку таким аргументам пенсійного органу, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція № 58).

Відповідно до пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження (пункт 2.11 Інструкції).

Згідно з пунктом 2.12 Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Аналіз наведених положень дає підстави дійти висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців. У випадку ж проставлення печатки підприємства на титульній сторінці трудової книжки - такий обов`язок покладається на відповідальну особу підприємства на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Відтак неналежне ведення трудової книжки зокрема і проставлення нечитабельної печатки підприємства на титульному аркуші трудової книжки не може позбавити особу права на отримання пенсійних виплат, а тому такі мотиви не можуть бути підставою для неврахування періодів роботи, зазначених у такій трудовій книжці, до стажу тієї чи іншої особи.

Окрім того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 301 від 27 квітня 1993 року "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.

Таким чином, доводи одного з відповідачів щодо неврахування періодів роботи позивача, що зазначені у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05 квітня 1986 року, при обчисленні страхового стажу з підстав нечитабельності печатки на титульному аркуші трудової книжки є безпідставними.

З огляду на встановлені обставини суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 25 листопада 2021 року № 16 є протиправним, а тому таке рішення належить скасувати.

Визначаючись із підставами прийняття Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області 25 січня 2022 року рішення № 16, суд зауважує наступне.

18 січня 2022 року позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років з врахуванням стажу за Списком № 2.

Судом установлено, що таким рішенням до стажу роботи не зараховано період роботи позивача майстром цеху повздовжньої різки металу в Рудницькому СП «Агромаш» з 20 березня 1993 року по 20 липня 1995 року, оскільки відсутні накази щодо атестації робочих місць за умовами праці на підприємстві. До страхового стажу також не зараховано період трудової діяльності в колгоспі з 01 квітня 1986 року по 07 квітня 1986 року, оскільки відсутня довідка про кількість відпрацьованого та встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі, що не відповідає вимогам статті 56 Закону України Про пенсійне забезпечення. Період з 11 серпня 1988 року по 31 січня 1990 року не зараховано до страхового стажу, оскільки в наказі містяться виправлення, що не відповідає Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників № 58.

У позовній заяві наводяться аргументи в спростування доводів пенсійного органу щодо незарахування саме цього періоду роботи до стажу позивача, а також йдеться про необхідність зарахування лише такого періоду до стажу роботи ОСОБА_1 .

Так, особи, які зайняті на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах Списком № 2, оскільки на працівника, зайнятого на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці.

Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи.

Відтак непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №520/15025/16-а від 19 лютого 2020 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що період роботи позивача з 20 березня 1993 року по 20 липня 1995 року необґрунтовано не зараховано до пільгового стажу.

Окрім того, суд критично ставиться і до доводів пенсійного органу щодо незарахування періоду роботи ОСОБА_1 в колгоспі з 01 квітня 1986 року по 08 квітня 1986 року з підстав відсутності довідки про кількість відпрацьованого та встановленого мінімуму трудової участі в колгоспі.

До таких висновків суд дійшов з огляду на те, що основним документом, що підтверджує трудовий стаж є трудова книжка, а відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 05 квітня 1986 року позивач в період з 01 квітня 1986 року по 08 квітня 1986 року працював в колгоспі імені Суворова в якості колгоспника-бригадира.

Отже, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області неправомірно відмовлено зарахувати позивачеві до страхового стажу період його трудової діяльності в колгоспі імені Суворова з 01 квітня 1986 року по 08 квітня 1986 року.

Ще однією підставою для відмови у зарахуванні позивачу до страхового стажу періоду його роботи з 11 серпня 1988 року по 31 січня 1990 року слугувало те, що в трудовій книжці серії НОМЕР_1 наявні виправлення в наказі.

Як уже наголошувалось вище, відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні за змістом норми містить і Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637.

Згідно з пунктом 2.6 Інструкції у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.

Аналіз наведених положень дає підстави дійти обґрунтованого висновку, що обов`язок ведення трудових книжок покладено на роботодавців, тому неналежне ведення таких не може позбавити працівника права на соціальний захист, зокрема й на отримання пенсійних виплат.

Окрему увагу слід звернути на тому, що записи № 4, № 5 та № 6 у трудовій книжці серії НОМЕР_1 не містять жодних виправлень у наказах про прийняття на роботу та про звільнення з роботи, що додатково підтверджує безпідставність прийняття пенсійним органом оскаржуваного рішення в цій частині.

Варто наголосити на тому, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу позивача у спірні періоди, такі записи є належними доказами підтвердження стажу позивача.

За наведених вище обставин рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 25 листопада 2021 року № 16 та рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 25 січня 2022 року № 16 є протиправними, а тому такі належить скасувати.

Окрему увагу варто звернути на тому, що оскаржуваними рішеннями позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за віком, хоча позивач звертався із заявами про призначення пенсії за вислугу років, що додатково вказує на неналежний розгляд поданих заяв.

Водночас відсутні підстави для визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії, адже, як вже встановлено судом вище, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, а тому аргументи позивача в цій частині не знайшли підтвердження в ході судового розгляду.

З огляду на те, що суд дійшов висновку щодо протиправності згадуваних вище рішень територіальних органів Пенсійного фонду, якими позивачеві відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років, а тому задоволенню підлягає й похідна вимога щодо зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, період роботи з 20 березня 1993 року по 20 липня 1995 року, а також повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту в статті 55 Закону України Про пенсійне забезпечення.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, що підтверджується квитанцією від 19 квітня 2022 року.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Водночас при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (частина 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відтак з огляду на те, що позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір в розмірі 992,40 гривень, а тому на його користь слід стягнути 496,20 гривень за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів.

Визначаючись з приводу розміру судових витрат, які належить стягнути на користь позивача, суд зважає на те, що позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які співвідносяться між собою як основна та похідна, сплативши при цьому судовий збір в розмірі 992,40 гривень як за звернення до суду з позовом з однією немайновою вимогою.

А тому, задовольняючи позов частково, суд вважає, що половина від суми сплаченого судового збору і є пропорційною до розміру задоволених позовних вимог.

Отже, на користь позивача слід пропорційно стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви до суду судовий збір у розмірі по 165,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області та Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області.

Керуючись статтями 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 134, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 16 від 25 листопада 2021 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Визнати протиправним та скасувати рішення № 16 від 25 січня 2022 року про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи з 20 березня 1993 року по 20 липня 1995 року включно.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років від 18 січня 2022 року відповідно до пункту "в" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 165 (сто шістдесят п`ять) гривень 40 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 165 (сто шістдесят п`ять) гривень 40 копійок.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 165 (сто шістдесят п`ять) гривень 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 КАС України.

Відповідно до частини 1 статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 )

Відповідачі:

Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (місцезнаходження: 69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 20490012)

Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (місцезнаходження: 10002, м. Житомир, вул. О.Ольжича, буд. 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13559341)

Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (місцезнаходження: 21028, м. Вінниця, Хмельницьке шосе, 7; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 13322403)

Рішення суду в повному обсязі складено 05.12.2022

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович