Справа № 140/2643/21
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 140/2643/21 пров. № А/857/19352/21

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 140/2643/21 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Лозовський О.А.,

рішення ухвалене в порядку письмового провадження

місце ухвалення рішення м. Луцьк,

дата складання повного тексту рішення: не зазначена,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління ДПС у Волинській області, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 22.10.2020 №.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Волинській області від 22.10.2020 №.

Рішення мотивоване тим, що у позивача відсутня у власності будь-яка стаціонарна ємність для зберігання пального, що підтверджує факт використання ним пального виключно у господарській діяльності. При цьому, судом не встановлено факту використання позивачем у здійсненні господарської діяльності паливно-заправочного пункту на підставі договору оренди від 01.02.2020

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Головне управління ДПС у Волинській області подало апеляційну скаргу. Вважає, що таке постановлене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в ході проведення фактичної перевірки було встановлено, що позивачу було відвантажено пальне за відсутності ліцензії на право його зберігання, у зв`язку з чим позивачем допущено порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального», а саме зберігання пального без отримання ліцензії на право зберігання пального, за що передбачена відповідальність у вигляді штрафу 500 000 гривень.

Крім того, Головним управлінням ДПС у Волинській області подано клопотання про заміну відповідача по справі, яке суд апеляційної інстанції з урахуванням положень статті 52 КАС України вважає за необхідне задовольнити та замінити Головне управління ДПС у Волинській області () на його правонаступника - Головне управління ДПС у Волинській області як відокремлений підрозділ Державної податкової служби України ()

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив щодо доводів апелянта та просив залишити рішення суду без змін.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.09.2020 працівниками Головного управління ДПС у Волинській області на підставі наказу від 14.09.2020 №1776 та згідно направлень від 14.09.2020 №428 та №429 проведено фактичну перевірку місця зберігання пального за адресою: АДРЕСА_1 ?3 де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 .

За результатами перевірки складено акт про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним від 18.09.2020 №03/179/09-05/ НОМЕР_1 , з якого слідує, що згідно реєстру акцизних накладних «система електронного адміністрування реалізації пального та спирту етилового» встановлено, що ФОП ОСОБА_1 придбавав у ТзОВ «ТД «Газтрім» дизпаливо важкі дистиляти (газойлі), код товару згідно УКТ ЗЕД - , згідно акцизної накладної №429 від 12.06.2020 обсягом 5996,41 л та №231 від 09.07.2020 обсягом 6070,69 л на адресу місця зберігання пального, яке не є акцизним складом, на якому суб`єкт господарювання неплатник податку зберігає пальне виключно для потреб власного споживання чи промислової переробки - 44740, Волинська область, Володимир - Волинський район, с. Заріччя.

Так, згідно висновків акту перевірки, під час перевірки встановлено порушення позивачем статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (а. с. 7-8).

На підставі акту перевірки Головним управлінням ДПС у Волинській області було винесено податкове повідомлення-рішення від 22.10.2020 № про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в розмірі 500 000,00 грн (а. с. 6).

Платник податків не погоджуючись з винесеним рішенням від 22.10.2020, оскаржив його в адміністративному порядку.

Рішенням від 09.02.2021 № 2979/6/99-00-06-03-01-06 в задоволенні скарги було відмовлено, податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Волинській області від 22.10.2020 № залишено без змін, а скаргу без задоволення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що згідно частини першої статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №481/95-BP) оптова торгівля пальним та зберігання пального здійснюються суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності за наявності ліцензії.

Частиною восьмою статті 15 Закону № 481/95-BP передбачено, що суб`єкт господарювання (у тому числі іноземні суб`єкти господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) отримують ліцензії на право оптової торгівлі пальним та зберігання пального на кожне місце оптової торгівлі пальним або кожне місце зберігання пального відповідно, а за відсутності місць оптової торгівлі пальним - одну ліцензію на право оптової торгівлі пальним за місцезнаходженням суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) або місцезнаходженням постійного представництва.

Ліцензії на право зберігання пального видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади за місцем розташування місць зберігання пального терміном на п`ять років (частина десята статті 15 Закону № 481/95-BP).

Разом з тим, згідно частин тридцять дев`ять-сорок два статті 15 Закону № 481/95-BP для отримання ліцензії на право оптової або роздрібної торгівлі пальним або на право зберігання пального разом із заявою додатково подаються завірені заявником копії таких документів: документи, що підтверджують право власності або право користування земельною ділянкою, або інше передбачене законодавством право землекористування на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, чинні на дату подання заяви та/або на дату введення такого об`єкта в експлуатацію, будь-якого цільового призначення; акт вводу в експлуатацію об`єкта або акт готовності об`єкта до експлуатації, або сертифікат про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, або інші документи, що підтверджують прийняття об`єктів в експлуатацію відповідно до законодавства, щодо всіх об`єктів у місці оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального, необхідних для оптової або роздрібної торгівлі пальним або зберігання пального; дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки.

Відповідно до абзацу восьмого частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за зберігання пального без наявності ліцензії у вигляді штрафних санкцій в сумі 500000 гривень. Водночас така санкція не може бути застосована у випадку, якщо місце зберігання пального є таким, яке за змістом статті 15 Закону №481/95-ВР звільняє суб`єкта господарювання від обов`язку отримувати відповідну ліцензію.

Статтею 1 Закону №481/95-ВР надано визначення поняттям, зокрема:

зберігання пального - діяльність із зберігання пального (власного або отриманого від інших осіб) із зміною або без зміни його фізико-хімічних характеристик;

місце зберігання пального - місце (територія), на якому розташовані споруди та/або обладнання, та/або ємності, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування.

Однак, Закон №481/95-ВР не визначає, що саме розуміється під власним споживанням пального, а так само, під поняттям «споруди», «обладнання», «ємності». При цьому, якщо загальні визначення понять «споруда» та «обладнання» є більш чітко окресленими, то поняття «ємність» таким не є і за загальним правилом охоплює абсолютно усі споруди, обладнання, резервуари чи інші пристрої, які мають щонайменшу місткість, до яких можна віднести і паливні баки автомобілів, обладнання, пристроїв. Тому застосування такого поняття в абсолютному значенні у Законі №481/95-ВР робить його вимоги непередбачуваними для суспільства, позаяк, кожен суб`єкт господарювання, який придбав пальне і використовує його, зобов`язаний отримати ліцензію на зберігання пального, що, однак, суперечить правовому змісту запровадження державою вимог щодо ліцензування діяльності зі зберігання пального, метою чого було, зокрема, підвищення контролю за обігом пального не тільки у розрізі суб`єктів господарювання, які займаються такою діяльністю, але й місць, на яких провадиться діяльність зі зберігання пального.

Системний аналіз наведених норм ПК України та Закону №481/95-ВР у їх взаємозв`язку дають підстави для формулювання такого правового висновку. Зберігання пального нерозривно пов`язане із наявністю у суб`єкта господарювання споруд та/або обладнання, та/або ємностей, що використовуються для зберігання пального на праві власності або користування (місця зберігання пального). Наявність у суб`єкта господарювання обов`язку з отримання ліцензії на право здійснення діяльності зі зберігання пального, яка опосередковується придбанням та використанням суб`єктом господарювання пального для задоволення своїх власних виробничих потреб при провадженні його господарської діяльності (не пов`язаної з метою отримання доходу від зберігання пального як виду економічної діяльності) залежить саме від наявності у суб`єкта господарювання місця зберігання пального, яке за своїми ознаками (характеристиками) відповідає визначенню «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», незалежно від того чи зареєстрований такий суб`єкт платником акцизного податку, розпорядником акцизного складу та/або наявністю підстав для реєстрації такого місця як акцизного складу. Відповідно, у випадку, якщо наявне у суб`єкта господарювання місце зберігання пального відповідає ознакам, які ПК України встановлює як виключення з визначення «акцизного складу» та/або «акцизного складу пересувного», такий суб`єкт не має обов`язку отримувати ліцензію на право зберігання пального у такому місці.

Таким чином, для оцінки наявності в діях суб`єкта господарювання складу правопорушення у вигляді здійснення діяльності зі зберігання пального без отримання відповідної ліцензії, з`ясуванню підлягають місце та спосіб його зберігання, мета придбання, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), обсяги споживання, закупівлі та обставини використання пального. Ці обставини складають об`єктивну та суб`єктивну сторони правопорушення.

Як слідує з матеріалів справи, посилаючись на поставку ТзОВ «Газтрім» дизпалива обсягом 5996,41 л згідно акцизної накладної №429 від 12.06.2020 та обсягом 6070,69 л згідно акцизної накладної №231 від 09.07.2020, відповідач стверджує, що зберігання вказаного пального за адресою: Волинська область, Володимир - Волинський район, с. Заріччя, здійснювалось позивачем без отримання ліцензії на право зберігання пального.

Проте, позивач не погоджується з таким твердженням відповідача та вказує, що ним не здійснювалось зберігання придбаного пального, оскільки пальне було придбано для власних потреб у підприємницькій діяльності, котра пов`язана з наданням послуг спецтехнікою, в основному навантажувальні та розвантажувальні послуги.

Зокрема, наказом №1 від 02.01.2020 обов`язки за списання пального було покладено на відповідальну особу ОСОБА_2 згідно трудового договору від 19.06.2017 (а. с. 14, 15).

Крім того, наказом №2 від 02.01.2020 було затверджено норми списання пального, згідно яких актами №6 від 30.06.2020, № 7 від 31.07.2020, №8 від 31.08.2020, пальне було списано відповідно до подорожніх листів (а. с. 16, 19, 20-57).

Також матеріалами справи підтверджується, що 05.03.2019 між ТзОВ «Кроноспан УА» (замовник) та ФОП ОСОБА_1 (підрядник) було укладено Договір №15/Ш/2019 про виконання робіт (а. с. 58-64).

Додатком №4 до даного договору №15/ Ш/2019 від 05.03.2019 (а. с. 64) сторони погодили виконання робіт та їх вартість: розвантаження із поданих транспортних засобів обладнання лінії ДСП з розрахунку 0,50 грн/1 кг без ПДВ та складування цього обладнання на території, наданій Замовником. Вантажопідйомні механізми та транспортні засоби, необхідні для виконання розвантажувальних робіт згідно Договору, організовується та оплачується Виконавцем. На виконання даного договору у період з червня по серпень 2020 року включно, було зроблено великий обсяг робіт, що стверджується в тому ж числі копіями акті здачі-приймання-робіт (надання послуг), котрі додаються до даного позову, всього 25 акти.

Як стверджує позивач, на ремонтні роботи згідно вказаного вище договору, та які зазначені у актах наданих робіт (а. с. 66-89), було затрачено придбане пальне, оскільки ремонт здійснюється за допомогою важкої техніки - навантажувачів. При цьому, даний факт відповідачем не спростовано та не заперечується.

Також судом встановлено, що аналогічні послуги за вказаний період надавались ТзОВ «Сільва Транс» та ТзОВ «МТМ-Компаньйон.

Факт надання вище вказаних послуг підтверджується заключними виписками по рахунку за період з 01.07.2020 по 31.07.2020, з 01.08.2020 по 31.08.2020, з 01.09.2020 по 30.09.2020 (а. с. 89-97).

Крім того, як слідує з матеріалів справи, ФОП ОСОБА_1 на праві власності належить 12 транспортних засобів: ЗИЛ-ММЗ №9AC8271BX - 25 л/100 км; MERCEDES-BENZ №АСІ72ІВТ - 34 л/100 км; MERCEDES-BENZ SPRINTER 411CDI N2AC9420BE - 12 л/100 км; MERCEDES-BENZ SPRINTER 311CDI N0AC4003EH - 12 л/100 км; MERCEDES-BENZ SPRINTER 411CDI N0AC4003BK - 15 л/100 км; автокран SENNEBOGEN 613М N031313AC - 8 л/1 год; автонавантажувач HYSTER H9.00XL №35953АС - 12 л/1 год; автонавантажувач TOYOTA 02-7FD JF35 N037007AC - 12 л/1 год; навантажувач (погрузчик) LINDE H50D № 37537АС - 8л/1 год; екскаватор-навантажувач NEW HOLLAND LB115B-4PS NQ27827AC 10 л/ 1год; вишка-підйомник самохідний NIFTY LIFT HR21 №Т00995АС - 5л/ 1год; мінітрактор YANMAR FX32D -5л/1год

Як слідує з доводів позивача, весь обсяг пального був залитий у паливні баки транспортних засобів, що підтверджується відомістю №6 від 12.06.2020 та №7 від 09.07.2020 (а. с. 17, 18).

Будь-яких доказів фактичного встановлення місця зберігання, наявності стаціонарної ємності, замірювання обсягу палива чи інших доказів, які б підтвердили факт зберігання палива, відповідачем суду не надано.

Натомість відповідач, обґрунтовуючи заперечення щодо задоволення позову посилається на письмові пояснення позивача, згідно з якими він для зберігання пального взяв в оренду ємність згідно договору оренди.

Разом з тим, судом не встановлено, а відповідачем не доведено факту використання позивачем у здійсненні господарської діяльності паливно-заправочного пункту на підставі договору оренди від 01.02.2020, відтак твердження відповідача щодо зберігання позивачем пального у вказаному заправочному пункті без ліценції не заслуговує на увагу.

Суд зазначає, що надання пояснень позивачем не звільняє відповідача від обов`язку під час здійснення перевірки встановити та зафіксувати обставини, які свідчать про вчинене правопорушення.

У відповідності пп. 20.1.46 п. 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право:під час проведення перевірки та розгляду результатів перевірки отримувати письмові пояснення від посадових (службових) осіб з питань, що стосуються предмета перевірки, та їх документальне підтвердження, у тому числі щодо здійснення особою господарської діяльності без державної реєстрації.

При цьому, законодавцем визначено, що такі письмові пояснення повинні супроводжуватись відповідним документальним підтвердженням обставин та фактів, щодо яких такі пояснення надано.

Суд зазначає, що позивачем під час судового розгляду справи заперечується факт здійснення зберігання палива в стаціонарних ємностях.

Отже, відповідач як суб`єкт владних повноважень у спірних правовідносинах повинен довести факт порушення позивачем вимог чинного законодавства, однак не надав суду належних доказів, які б підтверджували викладені в акті перевірки висновки щодо здійснення зберігання позивачем пального без наявності відповідної ліцензії.

Також, як зазначив суд першої інстанції, в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 22.10.2020 № в графах «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, порушення якого встановлено», «посилання на пункт та статтю законодавчого акта, який є підставою для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності» наявні посилання лише на статті 15 та 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального» без зазначення конкретних частин, пунктів чи абзаців вказаних статей, що не дає можливості встановити чітку норму законодавства, порушення якої зафіксовано відповідачем та яка стала підставою для застосування штрафних (фінансових санкцій). Акт перевірки також не містить посилання на конкретну норму статті 15 Закону, порушення якої встановлено відповідачем, враховуючи, що сама стаття містить значну кількість вимог до імпорту, експорту, оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, пальним та зберігання пального.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення від 22.10.2020 № та наявність підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 24 травня 2021 року у справі № 140/2643/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення складено у зв`язку з перебуванням судді Гудима Л.Я. у відпустці 05.12.2022.