Справа № 160/14484/22
Суддя: Тулянцева Інна Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Тулянцевої І.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
20 вересня 2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до відповідача - 1 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача - 2 Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області у зарахуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 :
- до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 04.12.2005 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшою медичною сестрою (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради;
- у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 01.01.2004 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшої медичної сестрою (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер`Дніпропетровської обласної ради;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
- зарахувати до пільгового стажу позивача ОСОБА_1 за Списком №2 період роботи з 04.12.2005 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшої медичної сестри (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради;
- зарахувати у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи позивача ОСОБА_1 з 01.01.2004 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшої медичної сестри (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради;
- з 15 липня 2022 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІ1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23.01.2020 на підставі заяви про призначення пенсії № 325 від 15.07.2022.
02.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Івано-Франківській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-2 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 15.07.2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Так, відповідно до п. 2 ч. 2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (Закон № 1058) право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Вищеозначена стаття Закону № 1058 є чинною, неконституційною не визнавалась, а відтак підлягає застосуванню під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах особам, які працювали на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці. При цьому, Закон № 1058 з моменту набрання чинності Законом № 2148-VІІІ, тобто, з 11 жовтня 2017 року є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2. На день подання заяви Позивач досягла 52 роки 03 місяці 27 днів, загальний страховий стаж склав 35 років 3 місяці 27 днів, стаж роботи із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 - 4 роки 05 місяців 08 днів. Так, до страхового стажу позивача зараховано всі періоди роботи, до пільгового стажу роботи позивача не зараховано період роботи на посаді молодшої медичної сестри палатної відділення легеневого туберкульозу №2 з 04.12.2005 по 28.02.2019, оскільки згідно наказів про затвердження результатів атестації робочих місць №181а від 04.06.2005, №220 від 04.06.2010, №231 від 20.06.2011 та №103 від 04.06.2015 дана посада не проатестована, а проатестовані посади молодшої медичної сестри стаціонару та молодшої медичної сестри по догляду за хворими. Посада молодшої медичної сестри палатної проатестована згідно наказів №231 від 21.06.2011 та №130 від 04.06.2015 у відділенні легеневого туберкульозу для дорослих №6. Однак в матеріалах справи відсутня інформація про періоди роботи (переводи) заявниці в різних відділення ( № 2 і №6), або перейменування (реорганізацію) відділення легеневого туберкульозу №2 протягом періоду її роботи. Крім того, відповідачем-2 зауважено, що у зазначені у трудовій книжці позивача записи не дають можливість встановити пільговий характер роботи та чи працювала позивач повний робочий день на вказаній посаді, як того вимагає п. 2 ст. 114 Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Тому, оскільки записи у трудовій книжці позивача про займану посаду не містить даних про характер виконуваної роботи та про зайнятість протягом повного робочого дня, виникає необхідність надання довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи ОСОБА_1 за Списком №2 в подвійному розмірі, згідно статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», зараховано період роботи з 16.09.2003 по 03.12.2005 згідно довідки, які підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці від 24.06.2022 №193. Оскільки період роботи з 04.12.2005 по 28.02.2019 на роботах із шкідливими і важкими умовами праці не підтверджений належним чином, то він не може бути зарахований до пільгового стажу позивача згідно ст. статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Таким чином, стаж роботи ОСОБА_1 за Списком №2 становить 4 роки 7 місяців 2 дні. З огляду на наведене, Головним управлінням правомірно відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
07.11.2022 року через підсистему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив в якій останній виклав позицію аналогічну заявленій ним у позовній заяві.
11.11.2022 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ПФУ в Дніпропетровській області на позовну заяву ОСОБА_1 , в якому відповідач-1 пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що 15 липня 2022 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернулася ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах (встановленого зразка) та надала пакет необхідних документів, серед яких, зокрема трудова книжка, уточнююча довідка №193 від 24,06.2022. видана КП Криворізький протитуберкульозний диспансер Дніпропетровської обласної ради, копії наказів по підприємству №244 від 04.12.2000, №181а від 04.06.2005, №220 від 04.06.2010, №231 від 21.06.2011 та 103 від 04.06.2015 Про затвердження результатів атестації робочих місць за умовами праці. Згідно наданих до управління документів, зокрема уточнюючої довідки №193 від 24.06.2022, ОСОБА_1 працювала повний робочий день в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер Дніпропетровської обласної ради: з 16.09.2003 по 02.08.2016 молодша медична сестра палатна по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №2, що передбачено Списком №2 Розділом XXIV пункт 24а, затвердженим постановою КМУ №36 від 16.01.2003 (за даний період стаж - 12 років 10 місяців 17 днів); з 03.08.2016 по 28.02.2016 молодша медична сестра (санітарка палатна) туберкульозного відділення №6, що передбачено Списком №2 Розділом XXIV, затвердженим постановою КМУ №461 від 24.06.2016 (за даний період стаж - 02 роки 06 місяців 26 днів). За результатом розгляду наданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 у 52 роки, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи (загальний стаж Позивачки становить 35 років 03 місяці 27 днів, стаж за Списком №2 04 роки 05 місяців 08 днів та у зв`язку із недосягненням необхідного пенсійного віку. Так відповідачем-1 зазначено, що факт проведення атестації робочих місць у спірний період роботи Позивача на КП Криворізький протитуберкульозний диспансер Дніпропетровської обласної ради підтверджено Наказом №181 від 04.06.2005, №220 від 04.06.2010, №231 від 21.06.2011 та №103 від 04.06.2015 Про підтвердження права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за результатами атестації робочих місць. Згідно Переліків професій, посад, робочих місць по підприємству до вищевказаних Наказів посада молодша медична сестра палатна відділення легеневого туберкульозу №2 відсутня (атестовані посади молодшої медичної сестри стаціонару та молодшої медичної сестри по догляду за хворими). Посада молодшої медичної сестри палатної атестована згідно наказу №103 від 21.06.2011 у відділенні легеневого туберкульозу для дорослих №6. Інформація про періоди роботи заявниці в різних відділеннях (№2 та №6), або перейменування (реорганізацію) відділення легеневого туберкульозу №2, в наданих документах відсутня. Тобто, професія (посада) сестра медична палатна, за якою ОСОБА_1 працювала у спірний період з 04.12.2005 по 28.02.2019 не атестована. Таким чином, вимога Позивача про зарахування періоду роботи з 04.12.2005 по 28.02.2019 в КП Криворізький протитуберкульозний диспансер Дніпропетровської обласної ради до пільгового стажу є безпідставною та протиправною, адже однією з обов`язкових умов виникнення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, 2 є - проведення атестації робочих місць з 21.08.1992. Крім того, відповідач-1 зауважує, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області при визначенні права на пенсію за вислугу років ОСОБА_1 було враховано період роботи з 16.09.2003 по 31.12.2003 в подвійному розмірі на підставі статті 60 Закону №1788, період з 01.01.2004 в одинарному розмірі. Для визначення права на пільгову пенсію період роботи з 01.01.2004 по 03.12.2005 зараховано в пільговому обчисленні. Щодо періоду з 04.12.2005 по 28.02.2019 неможливо зарахувати взагалі до вислуги років як мед.працівнику, так, зокрема, неможливо його зарахувати і у подвійному розмірі. Крім того відповідачем-1 зауважено, що рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) та втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, статтю 13 Закону №1788-ХІІ. У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148-VІІІ (далі - Закон №2148), який набрав чинності 11.10.2017, було внесено зміни до багатьох законодавчих актів, зокрема, Закон №1058-IV було доповнено розділом ХІV-1 «Пенсійне забезпечення окремих категорій громадян», в якому виділена окрема стаття 114, що включила в себе всі категорії громадян, які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників, в тому числі, і за Списком №2. Отже, починаючи з 01.10.2017 зниження пенсійного віку громадянам, які працювали за Списком №1 та Списком № 2, відбувається виключно на підставі статті 114 Закону №1058-IV, яка, на відміну від статті 13 Закону №1788-ХІІ, не була визнана неконституційною. Отже, відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Розділу XIV-1 Закону України №1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Також відповідач-1 вказує на те, що Закон від 03.10.2017 №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017 року, а тому досягти віку, передбаченого Законом №1788-XII для призначення пенсії особі необхідно було до 11.10.2017 року. При цьому, Закон №1058-IV, як спеціальний закон, є пріоритетним у правовідносинах щодо призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 з моменту набрання законної сили Законом від 03.10.2017 №2148-VIII з 11.10.2017, а тому рішення Конституційного Суду №1-р/2020 від 23.01.2020 у справі №1-5/2018 (746/15) впливає лише на осіб, у яких право на призначення пенсії на пільгових умовах виникло до 11.10.2017р.
14.11.2022 року та 22.11.2022 року через підсистему «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшло клопотання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому останній просив долучити до матеріалів справи відзив на позовну заяву і матеріали пенсійної справи ОСОБА_1 .
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 15 липня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2.
Засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача.
В обґрунтування відмови у призначенні пенсії відповідачем було зазначено: згідно з наданими документами страховий стаж становить 35 років 3 місяці 27 днів. Вік заявниці на дату звернення становить 52 роки 3 місяці 27 днів. Стаж роботи за Списком №2 (для визначення права) становить 4 роки 5 місяців 8 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до стажу роботи за Списком №2 зараховано період роботи з 16.09.2003 по 03.12.2005 згідно довідки, яка підтверджує спеціальний трудовий стаж на роботах із шкідливими і важкими умовами праці від 24.06.2022 № 193. До пільгового стажу роботи не зараховано період роботи на посаді молодшої медичної сестри палатної відділення легеневого туберкульозу №2 з 04.12.2005 по 28.02.2019, оскільки, представлених наказів про затвердження результатів атестації робочих місць № 181а від 04.06.2005, №220 від 04.06.2010. № 231 від 21.06.2011 та №103 від 04.06.2015 дана посада не проатестовані (проатестовані посади молодшої медичної сестри стаціонару та молодшої медичної сестри по догляду за хворими ). Посада молодшої медичної сестри палатної проатестована згідно наказів № 231 від 21.06.2011 та № 103 від 04.06.2015 у відділенні легеневого туберкульозу для дорослих №6. Однак, в матеріалах відсутня інформація про періоди роботи (переводи) заявниці в різних відділення (№ 2 і №6), або про перейменування (реорганізацію) відділення легеневого туберкульозу №2 протягом періоду її роботи. До страхового стажу зараховані всі періоди роботи.
Незгода ОСОБА_1 з відмовою у призначенні останній пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 зумовила звернення до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Згідно з п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
При цьому, ст.13 Закону №1788-ХІІ (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону №1788-ХІІ до внесення змін Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті б для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
Законом України від 02.03.2015р. №213-VIII Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення статтю 13 Закону №1788-ХІІ викладено в новій редакції, пунктом б якої, зокрема, передбачено, що працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, у Законі №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті „б- - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Крім того, п. б ст.13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено запровадження правил поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким жінки, дати народження яких, зокрема, припадали на період з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року, набували право на пенсію по досягненню 55 років.
Таким чином, статтею 13 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213, передбачено поетапне збільшення пенсійного віку та стажу для працівників, зайнятих на роботах, визначених у цих нормах, а раніше передбачений п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення віковий ценз для жінок з 50 років збільшено до 55 років із одночасним запровадженням правил поетапного збільшення показника вікового цензу.
Закон України від 02.03.2015р. №213-VIII набув чинності з 01.04.2015р.
При цьому з 01.01.2004р. набрав чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 09.07.2003 №1058-IV (далі за текстом - Закон №1058-IV), який відповідно до його Преамбули розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України Про пенсійне забезпечення застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Відповідно до абз.1 п.2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
Абзацом 2 пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-ІV (в редакції до внесення змін Законом України № 2148-VIII від 03.10.2017р.) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Отже, і після набуття чинності нормами Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення.
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII (до 11.10.2017р.), яким текст Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування доповнений, зокрема, ст.114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом України від 03.10.2017р. №2148-VIII у новій редакції також викладений п.2 розділу XV Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з абз.1 п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-ІV (в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 50 років - по 31 березня 1965 року включно; 50 років 6 місяців - з 1 квітня 1965 року по 30 вересня 1965 року; 51 рік - з 1 жовтня 1965 року по 31 березня 1966 року; 51 рік 6 місяців - з 1 квітня 1966 року по 30 вересня 1966 року; 52 роки - з 1 жовтня 1966 року по 31 березня 1967 року; 52 роки 6 місяців - з 1 квітня 1967 року по 30 вересня 1967 року; 53 роки - з 1 жовтня 1967 року по 31 березня 1968 року; 53 роки 6 місяців - з 1 квітня 1968 року по 30 вересня 1968 року; 54 роки - з 1 жовтня 1968 року по 31 березня 1969 року; 54 роки 6 місяців - з 1 квітня 1969 року по 30 вересня 1969 року; 55 років - з 1 жовтня 1969 року по 31 грудня 1970 року.
В силу спеціальної вказівки у Законі України від 03.10.2017 №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017р.
Відтак, з 01.10.2017р. правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: п.б ст.13 Закону України Про пенсійне забезпечення в редакції Закону України від 02.03.2015р. №213-VIII та п.2 ч.2 ст.114 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування в редакції Закону України від 03.10.2017р. №2148-VIII.
Правила згаданих законів були повністю уніфікованими (ідентичними).
Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 року №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02.03.2015 року №213-VIII.
Відповідно до пункту 1 резолютивної частини Рішення № 1-р/2020 визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти б - г статті 54 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII (пункт 1 рішення).
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини зазначеного Рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-XII в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць, у тому числі жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин Закон №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в рішенні КСУ).
З вищевикладеного слідує, що з 23.01.2020 року в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком №2, а саме: пункт б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 року в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017 року.
Відносно позивача правила означених законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає 50 років за пунктом б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року, та 53 роки 6 місяців за пунктом 2 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 03.10.2017 №2148-VIII.
Вирішуючи спір, суд доходить висновку, що у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивача закону, а саме положенням пункту б статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020 року.
Такий висновок суду відповідає правовим висновкам, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20. В даному судовому рішенні Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом №1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.
За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.
Відповідачем-2 у даному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь пенсіонера.
При цьому, судом встановлено, що підставою для відмови позивачеві у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за поданою нею заявою, слугували висновки органу ПФУ щодо недосягнення позивачем пенсійного віку, передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV, а також відсутність у останньої необхідного пільгового стажу роботи передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV.
Згідно з п.3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383 (далі- Порядок №383), при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992 року.
Статтею 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Також, відповідно до статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 (далі Порядок №637).
Відповідно до п.1, п.2 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.10 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 року №383, для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93р. N637.
Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Відповідно до пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
З аналізу наведених законодавчих приписів, зокрема, ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637, слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до п.20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Зі змісту зазначених норм слідує, що підтвердження пільгового стажу для призначення пільгової пенсії здійснюється на підставі даних трудової книжки, а за їх відсутності, на підставі даних уточнюючої довідки, виданої підприємством, на якому працювала особа.
Так, з трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 22.07.1988, копія якої міститься в матеріалах справи, слідує, що ОСОБА_1 у спірний період з 04.12.2005 по 28.02.2019 працювала (записи №№ 20-29):
«Комунальний заклад «Міський протитуберкульозний диспансер №2»
- 16. 09.2003 прийнята молодшою медичною сестрою палатною по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 (нак.№74к від 16.09.03 р.);
- заклад перейменовано в Обласний комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» (рішення Дніпропетровської облради від 21.05.2004 р. №386-17/ХХІV);
- 04.06.2010 проведена атестація робочих місць, згідно якої підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 (нак. №220 від 04.06.2010 р.);
- 21.06.2011 проведена позапланова атестація робочих місць, згідно якої підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 (нак. №231 від 21.06.2011 р.);
- 03.02.2012 Обласний комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» перейменовано в Комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради (рішення Дніпропетровської облради від 03.02.2012 р. №249-11/VІ);
- 04.06.2015 проведена атестація робочих місць, згідно якої підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 (нак. №103 від 04.06.2015 р.);
- згідно рішення Дніпропетровської обласної ради №342-13/VІІ від 22.06.2018 року Комунальний заклад «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради реорганізовано шляхом перетворення в Комунальне підприємство «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради (наказ від 08.04.2019 року);
- 28.02.2019 звільнена згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням (наказ №62-к від 28.02.2019).
Крім того, позивачем як до пенсійного органу, так і суду надано уточнюючі довідки №192 та № 193 від 24.06.2022, видані КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» та накази №244 від 04.12.2000, №181а від 04.06.2005, №220 від 04.06.2010, №231 від 20.06.2011 та №103 від 04.06.2015 та №204 від 03.06.2020 «Про результати атестації робочих місць для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації в залежності від умов праці».
Крім того, у довідці про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 193 від 24.06.2022, виданої КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» зазначено, що позивач працювала повнийробочий день у Комунальному закладі «Міський протитуберкульозний диспансер №2», Обласному комунальному закладі «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2», Комунальному закладі «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради, Комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради:
- за період з 16.09.2003 (наказ від 16.09.2003 р. №74к) по 02.08.2016 працювала на посаді молодшої медичної сестри палатої по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №2, що передбачено Списком №2 Розділом XXIV пункт 24а молодший медичний персонал підстава Постанова Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461. За даний період стаж - 12 років 10 місяців 17 днів;
- за період з 03.08.2016 по 28.02.2019 (наказ від 28.02.2019 р. №62к) працювала на посаді молодшої медичної сестри (санітарка палатна) туберкульозного відділення №6, що передбачено Списком №2 Розділом XXIV молодший медичний персонал підстава Постанова Кабінету Міністрів України від 24 червня 2016 року № 461. За даний період стаж- 02 роки 06 місяців 26 днів.
Відповідно до додатка В (примітка 1) до Класифікатора професій ДК 003:2005, затвердженого наказом Держспожпвстандарту України від 26.12.2005 року №375 та Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспожпвстандарту України від 28.07.2010 №327, похідні слова професій (професійних назв робіт) можуть застосовуватися за умови збереження галузевої та функціональної належності, кваліфікаційних вимог, виключення дублювання, збереження коду новоутвореної професії.
Відповідно до додатка В (примітка 2) до Класифікатора професій ДК 003:2005, затвердженого наказом Держспожпвстандарту України від 26.12.2005 року №375 та Класифікатора професій ДК 003:2010, затвердженого наказом Держспожпвстандарту України від 28.07.2010 №327, назви професій можуть буту розширені за потребою користувача термінами та словами, які уточнюють місце роботи, сферу діяльності за умови дотримання лаконічності викладення, якщо інше не передбачено у КП чи відповідних законодавчо-правових актах.
Суд погоджується з твердженням позивача, що назва професії позивача розширена роботодавцем з метою уточнення місця роботи, виконуваних позивачем робіт, збережена галузева функціональна належність, кваліфікаційні вимоги і шкідливі і важкі умови праці за Списком №2, що і підтверджено роботодавцем у довідці № 193 від 24.06.2022.
Так судом зазначається, що за змістом приписів п.1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 1992 року N442 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці (надалі - атестація) проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Згідно з п.2 Порядку №442 основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між роботодавцем і працівниками у галузі реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Пунктом 4 Порядку №442 визначено, що атестація проводиться атестаційною комісією, склад і повноваження якої визначаються наказом по підприємству, організації, в строки, передбачені колективним договором, але не рідше ніж один раз на п`ять років. До складу комісії включається уповноважений представник виборного органу первинної профспілкової організації, а в разі відсутності профспілкової організації - уповноважена найманими працівниками особа. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації. Позачергово атестація проводиться у разі докорінної зміни умов і характеру праці з ініціативи роботодавця, профспілкового комітету, трудового колективу або його виборного органу, органів Держпраці.
Як встановлено пунктом 6 Порядку №442 атестація робочих місць передбачає установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно- гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості п напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідальність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам, установлення ступеня шкідливості і небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця ідо категорії із шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах, складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
Відповідно до п.10 Порядку №442 результати атестації використовуються для розроблення заходів щодо покращення умов праці і оздоровлення працівників та під час визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств, установ та організацій, обґрунтування пропозицій про внесення змін до списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.
При цьому, п.11 Порядку №442 (в редакції, що діяла в спірний період) передбачено, що контроль за якістю проведення атестації, правильністю застосування списків N 1 і 2 виробництв, робіт, професій посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, пільги і компенсації, покладається на органи Державної експертизи умов праці.
Пунктом 4.2 Порядку №383 визначено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Уразі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація. Такий же порядок застосовується у разі припинення діяльності підприємства, установи, організації із визначенням правонаступника.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові і безпечні умови праці, пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Крім того, з аналізу зазначених вище правових норм слідує, що обов`язок проведення атестації робочих місць законодавством покладено, у першу чергу, на керівників підприємств (роботодавців). Порушення цього обов`язку у формі не проведення або неякісного проведення призводить до позбавлення громадян їхнього конституційного права на соціальний захист, і зокрема, на пенсійне забезпечення за віком на пільгових умовах, що є недопустимим у правовій державі.
Також суд зазначає, що особа, яка працює на посаді, віднесеної до Списку № 2, та по якій має бути проведена атестації робочого місця, відповідно до Порядку проведення атестації, не наділена будь-якими правами (повноваженнями, обов`язками) за наявності яких вона б мала можливість впливати на своєчасність проведення атестації робочих місць.
За таких обставин, суд вважає, що як факт проведення, так і своєчасність проведення атестації робочих місць за умовами праці не залежить від працівників і не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Атестація має проводитися у передбачені п.4 Порядку №442 строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації. Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених п.4 Порядку №442 строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 16.09.2014р. у справі №21-307а14, а також Верховним Судом у постанові від 23.01.2018р. у справі №732/2003/14.
З записів, наявних у трудовій книжці позивача та уточнюючої довідки № 193 від 24.06.2022, виданої КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» та наказів №244 від 04.12.2000, №181а від 04.06.2005, №220 від 04.06.2010, №231 від 20.06.2011 та №103 від 04.06.2015 та №204 від 03.06.2020 «Про результати атестації робочих місць для визначення права працівників на пільгове пенсійне забезпечення, пільги та компенсації в залежності від умов праці» слідує, що спірний період роботи позивача з 04.12.2005 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшою медичною сестрою (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради підтверджено характер роботи і стажу, який дає позивачу право на зарахування його до пільгового стажу за Списком №2
Відповідачами не спростовано ті обставини, що жодних змін в організації роботи за робочим місцем позивача, змін у назві професії, колі службових обов`язків з моменту попередньої атестації до повторних атестацій не відбувалось.
З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність дій відповідача - 2 щодо не зарахування позивачу до пільгового стажу за Списком №2 періодів роботи з 04.12.2005 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшою медичною сестрою (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради.
Зважаючи на встановлення судом протиправності відмови відповідача-2 включити до пільгового трудового стажу позивача періоди її роботи з 04.12.2005 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшою медичною сестрою (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення частини позовних вимог щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області зарахувати до пільгового трудового стажу ОСОБА_1 вищевказані періоди її роботи.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» період роботи позивача з 01.01.2004 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшої медичної сестри (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради, суд зазначає наступне.
Як зазначено у частині четвертій статті 24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 1 січня 2004 року застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
Статтею 60 Закону 1788-XII передбачено, що робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909 (далі - Постанова №909).
Згідно абз.2 Постанови №909 лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) лікарняних закладів, лікувально-профілактичних закладів особливого типу, лікувально-трудових профілакторіїв, амбулаторно-поліклінічних закладів, закладів швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладів переливання крові, закладів охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладів, санітарно-епідеміологічних закладів, діагностичних центрів мають право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи не менше 25 років.
Як встановлено Розділом 2 Постанови №909 до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Згідно примітки 2 Постанови №909 робота за спеціальністю в закладах, установах на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності та відомчої належності закладів і установ. В свою чергу, Переліком не передбачена необхідність підтвердження роботи в структурному лікувальному закладі для визначення чи підтвердження спеціального стажу.
Так, як було вище встановлено судом, у довідці про підтвердження пільгового трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 193 від 24.06.2022, виданої КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради» зазначено, що позивач працювала повнийробочий день у Комунальному закладі «Міський протитуберкульозний диспансер №2», Обласному комунальному закладі «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2», Комунальному закладі «Криворізький протитуберкульозний диспансер №2» Дніпропетровської обласної ради, Комунальному підприємстві «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради: за період з 16.09.2003 (наказ від 16.09.2003 р. №74к) по 02.08.2016 працювала на посаді молодшої медичної сестри палатої по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу №2 та за період з 03.08.2016 по 28.02.2019 працювала на посаді молодшої медичної сестри (санітарка палатна) туберкульозного відділення №6.
Тобто, посади на яких працювала позивач дають їй право на зарахування спірного періоду трудового стажу у пільговому обчисленні, що передбаченого ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 27 лютого 2020 року у справі №462/1713/17, від 11 грудня 2018 року у справі №310/385/17(2-а/310/47/17), від 23 січня 2019 року у справі №485/103/17 та від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
Щодо доводу відповідачів про те, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", стосується наявного стажу роботи до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності Законом №1058-IV, суд зазначає наступне.
За змістом п.2 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з п.3 ст. 40 Закону №1058-IV, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, то провадиться перерахунок пенсії з врахуванням страхового стажу після призначення пенсії.
Прикінцевими положеннями Закону №1058-IV визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за списками №1 і №2, а також за вислугу років, здійснюється за названим Законом у разі досягнення пенсійного віку та за наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Вимогами п.4 ст. 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених Законом.
Суд констатує, що редакція ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" є чинною на теперішній час.
Стаття 24 Закону №1058-IV не скасовує ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" та не зупиняє її дію.
Водночас, нормами ст. 16 Прикінцевих положень Закону №1058-IV передбачено, що положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на за вислугою років.
Таким чином, суд доходить висновку, що зарахування стажу в подвійному розмірі, передбачене ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення", не пов`язано із набранням чинності Закону №1058-IV, а тому не обмежується наявним стажем роботи до 01 січня 2004 року.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року у справі №689/872/17.
З аналізу вказаних норм та обставин справи вбачається, що робота позивача з 01.01.2004 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшої медичної сестри (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради дає їй право на призначення пенсії із зарахуванням стажу роботи у подвійному розмірі.
Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність зарахування органами Пенсійного фонду України для призначення пенсії позивачеві в одинарному розмірі період її роботи з 01.01.2004 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшої медичної сестри (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради.
Щодо іншої частини позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 з 15 липня 2022 року призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІ1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23.01.2020 на підставі заяви про призначення пенсії № 325 від 15.07.2022., суд зазначає наступне.
Так, у рішеннях у справах «Клас та інші проти Німеччини», «Фадєєва проти Росії», «Єрузалем проти Австрії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суд не повинен підміняти думку національних органів будь-якою своєю думкою.
Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № 11(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями, визначеними ст. 2 КАС України.
Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Виходячи зі змісту положень КАС України щодо компетенції адміністративного суду, останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
Призначення, нарахування (перерахування) та виплата пенсії відносить до виключної компетенції органів Пенсійного фонду України, а тому суд не може втручатися в його дискреційні повноваження щодо розрахунку стажу та призначення пенсії.
Частиною 2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зважаючи на наведене, суд вважає за необхідне, керуючись приписами ч.2 ст.9 КАС України, вийти за межі позовних вимог, в яких позивач просив зобов`язати відповідача призначити з 15 липня 2022 року пенсію за віком за Списком №2 відповідно до п. «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року № 213-УІІ1 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1 -р/2020 від 23.01.2020 на підставі заяви про призначення пенсії № 325 від 15.07.2022, та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву позивача від 15.07.2022 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні, та прийняти рішення згідно з вимогами законодавства, а в іншій частині позовних вимог - відмовити.
Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання щодо розподілу судових витрат врегульовані ст.139 КАС України.
Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду на вищевикладене та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, понесені позивачем судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 496,20 грн підлягають відшкодуванню на користь останньої, шляхом стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області коштів у розмірі 248,10 грн та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області коштів у розмірі 248,10 грн.
Керуючись ст. ст. 241-246, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
Визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у зарахуванні ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоду роботи з 04.12.2005 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшою медичною сестрою (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер» Дніпропетровської обласної ради та у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоду роботи з 01.01.2004 по 28.02.2019 на посадах молодшої медичної сестри палатної по обслуговуванню туберкульозних хворих відділення легеневого туберкульозу № 2 та молодшої медичної сестрою (санітарки палатної) туберкульозного відділення № 6 у КП «Криворізький протитуберкульозний диспансер`Дніпропетровської обласної ради.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст. ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.В. Тулянцева