Справа № 300/3484/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 300/3484/22 пров. № А/857/15126/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,

з участю секретаря судового засідання Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року у справі № 300/3484/22 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про визнання дій протиправними та скасування постанови про накладення штрафу,-

суддя в 1-й інстанції Гомельчук С. В.,

час ухвалення рішення 11.10.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення 11.10.2022 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося в суд з позовом до відповідача - Управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), в якому просило визнати протиправними дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Іваночка В.Ю. щодо винесення постанови від 23 серпня 2022 року ВП № 69353916 про накладення штрафу та скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 23 серпня 2022 року ВП №69353916 про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області штрафу у розмірі 5100 грн.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року у позові відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що оскаржувана постанова від 23 серпня 2022 року ВП №69353916 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області у розмірі 5100,00 грн є протиправною та підлягає скасуванню, оскільки судове рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року у справі № 300/437/22, на думку апелянта, виконано. Зазначає, що на виконання вказаного рішення пенсійним органом 25 квітня 2022 року здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_1 та виплату у перерахованому розмірі з 01 травня 2022 року у фіксованому розмірі - 15340,78 грн. Звертає увагу, що листом відповідач повідомив державного виконавця про те, що за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2022 року нараховано доплату у розмірі 195151,50 грн, що внесена до Реєстру яка буде виплачена лише при наявності фінансування з Державного бюджету. Таким чином, вважає, що на момент винесення оскаржуваної постанови не встановлено факту невиконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року у справі № 300/437/22, тому підстави для накладення штрафу на пенсійний орган відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи в їх відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів, згідно з ч.4 ст.229 КАС України без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року у справі №300/437/22 позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №9/1/4412 від 15 грудня 2021 року з урахуванням проведених платежів. Вказане судове рішення набуло законної сили 05 квітня 2022 року.

На виконання вказаного рішення в частині зобов`язання перерахунку та виплати пенсії 21 квітня 2022 року Івано-Франківський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист №300/437/22.

Головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Іваночко В.Ю. 06 липня 2022 року прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження №69353916 щодо виконання вищезазначеного виконавчого листа (а.с.10-11).

Позивач листом від 18 липня 2022 року №0900-0902/5/24351 повідомив відповідача про те, що 25 квітня 2022 року (до відкриття виконавчого провадження) здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення суду. Виплату пенсії в перерахованому розмірі здійснено з 01 травня 2022 року у фіксованому розмірі в сумі 15340,78 грн. За період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2022 року нараховано доплату в сумі 195151,50 грн, яка внесена в Реєстр, виплата за яким буде проведена лише за наявності фінансування з Державного бюджету, оскільки відповідно до ст.8 Закону України Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб виплата пенсій, у тому числі додаткових пенсій, доплат, надбавок та підвищень до них, компенсаційних виплат, встановлених законодавством, звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей забезпечується за рахунок коштів Державного бюджету України (а.с.12-14).

23 серпня 2022 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Іваночко В. Ю. у межах виконавчого провадження №69353916 прийнято постанову про накладення на Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області штрафу в розмірі 5100 грн за невиконання судового рішення (а.с.7-8).

Вважаючи дії щодо винесення спірної постанови неправомірними, а постанову такою, що підлягає скасуванню, Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області звернулося з цим позовом у суд.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області без поважних причин не виконано у повному обсязі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі № 300/437/22, оскільки позивачем не надано суду доказів вжиття дієвих заходів для отримання в установленому порядку коштів для погашення заборгованості по виплаті пенсії стягувачу ОСОБА_1 , через що боржником допущено недобросовісне зволікання із виконання обов`язків по виконавчому провадженню, як і не надано доказів відсутності бюджетного фінансування на виконання рішення суду у виконавчому провадженні №69353916, а тому оскаржувана постанова про накладення на пенсійний орган штрафу у розмірі 5100,00 грн є правомірною та скасуванню не підлягає.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно зі ст.129-1 Конституції суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Ч.1 ст.370 КАС України передбачає, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ст.3 Закону України Про виконавче провадження примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч.1 ст.5 Закону України Про виконавче провадження примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За змістом п.1 ч.1 ст.26 цього Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Ч.1 ст.18 Закону України Про виконавче провадження передбачає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.1,16, ч.3 ст.18 цього Закону виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом.

Згідно з ч.1, 2 ст.63 Закону України Про виконавче провадження за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

За змістом ч.1 ст.75 Закону України Про виконавче провадження у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

Ч.4 ст.19 цього Закону передбачає, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, накладення штрафу за невиконання рішення, яке зобов`язує боржника до вчинення певних дій, є видом юридичної відповідальності боржника за невиконання покладеного на нього зобов`язання. Застосування такого заходу реагування є обов`язком державного виконавця і направлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження як завершальної стадії судового провадження.

Разом з тим, визначальною умовою для накладення зазначеного штрафу є невиконання судового рішення без поважних причин.

У залежності від характеру правовідносин і змісту зобов`язання, примусове виконання якого відбувається у межах виконавчого провадження, поважними причинами можуть визнаватися такі обставини, які створили об`єктивні перешкоди для невиконання зобов`язання, і подолання яких для боржника було неможливим або ускладненим.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, з системного аналізу вищенаведених правових норм можна дійти висновку про те, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами Закону України Про виконавче провадження. Тобто на час прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником судового рішення без поважних причин. При цьому, поважними, у розумінні наведених норм Закону України Про виконавче провадження, можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником та які не залежали від його власного волевиявлення.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року у справі №300/437/22 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити ОСОБА_1 з 01 квітня 2019 року перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки ІНФОРМАЦІЯ_1 №9/1/4412 від 15 грудня 2021 року з урахуванням проведених платежів.

Зі змісту листа позивача від 18 липня 2022 року №0900-0902/5/24351 вбачається, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 25 квітня 2022 року здійснило перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до рішення суду. Виплату пенсії в перерахованому розмірі проведено з 01 травня 2022 року у фіксованому розмірі в сумі 15340,78 грн. За період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2022 року нараховано доплату в сумі 195151,50 грн, яку включено до Реєстру судових рішень інтеграційно - комунікаційної інтегрованої системи Пенсійного фонду України, виплата за яким буде проведена лише за наявності фінансування з Державного бюджету.

Крім того, ГУ ПФУ в Івано-Франківській області до вказаного листа долучило копії перерахунку пенсії від 25 квітня 2022 року з 01 травня 2022 року за пенсійною справою №ХД9294 та розрахунком від 25 квітня 2022 року про нарахування доплати за період з квітня 2021 року по квітень 2022 року (а.с.15-16).

Як правильно зазначив суд першої інстанції, вищевказаний лист від 18 липня 2022 року №0900-0902/5/24351 із доданими до нього розрахунками не підтверджує факту повного виконання позивачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року у справі №300/437/22, а тому дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження щодо проведення перевірки виконання боржником рішення та винесення оскаржуваної постанови відповідають вимогам Закону України Про виконавче провадження та спростовує факт належного виконання цього судового рішення позивачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що поважність причин як умови, з якою Закон України Про виконавче провадження пов`язує накладення на боржника штрафу за невиконанням судового рішення, є тією обставиною, якій державний виконавець і суд мали надати належну правову оцінку. Обставини, які повідомило ГУ ПФУ, свідчать, що невиплата в повному обсязі перерахованої пенсії за судовим рішенням зумовлена не недбалістю чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а власне змінами у правовому регулюванні порядку виплати пенсій та фінансуванням витрат на виплату цих пенсій. Позивач не мав об`єктивної фінансової можливості виконати судове рішення, оскільки кошти з Державного бюджету на виплату перерахованих сум пенсії не виділялись.

При цьому, оскільки фінансування виплати заборгованості пенсій та інших виплат здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, то, за умови наявності належних доказів, відсутність відповідного фінансового забезпечення може бути визнано поважною причиною для своєчасного невиконання судового рішення. Однак відсутність фінансового забезпечення має бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Матеріалами справи стверджується, що пенсійний орган за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2022 року здійснив нарахування доплати в сумі 195151,50 грн, яку включив до Реєстру, виплата за яким проводитиметься лише за наявності фінансування з Державного бюджету, тобто рішення суду від 03 березня 2022 року внесено до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Разом з тим, як правильно зазначив суд першої інстанції, постановою правління Пенсійного фонду України від 23 березня 2021 року №13-1, яка набрала чинності 23 квітня 2021 року визнано такою, що втратила чинність, постанову правління Пенсійного фонду України від 26 вересня 2018 року №20-1 Про затвердження Порядку ведення обліку рішень суду у реєстрі рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів відсутності бюджетного фінансування, необхідного для виконання позивачем рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року у справі №280/6723/20 в частині виплати ОСОБА_1 доплат за період з 01 квітня 2019 року по 30 квітня 2022 року та не надано доказів вжиття дієвих заходів для отримання в установленому порядку коштів для погашення заборгованості по виплаті пенсії стягувачу ОСОБА_1 , через що стверджувати про те, що боржником не виконується рішення суду з поважних причин підстав нема, однак є підстави стверджувати про те, що останній допустив недобросовісне зволікання із виконання обов`язків по виконавчому провадженню.

Крім того, колегія суддів не приймає до уваги покликання апелянта на те, що ОСОБА_1 у добровільному порядку до відкриття виконавчого провадження на підставі судового рішення здійснено перерахунок пенсії та забезпечено виплату, оскільки внесення пенсійним органом рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2022 року у справі №280/6723/20 до реєстру рішень, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою не є повним виконанням судового рішення, а лише віднесено до списку виконання.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області протиправно, без поважних причин не виконано у повному обсязі рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13 вересня 2021 року у справі № 300/437/22, оскільки позивачем не надано суду доказів вжиття дієвих заходів для отримання в установленому порядку коштів для погашення заборгованості по виплаті пенсії стягувачу ОСОБА_1 , через що боржником допущено недобросовісне зволікання із виконання обов`язків по виконавчому провадженню, як і не надано доказів відсутності бюджетного фінансування на виконання рішення суду у виконавчому провадженні №69353916, а тому оскаржувана постанова про накладення на пенсійний орган штрафу у розмірі 5100,00 грн є правомірною та скасуванню не підлягає.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 229, 242, 243, 250, 272, 287, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 жовтня 2022 року у справі № 300/3484/22 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. П. Кушнерик
Повне судове рішення складено 07 грудня 2022 року.