Справа № 640/20094/22
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про повернення позовної заяви

06 грудня 2022 року м. Київ № 640/20094/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Шевченко Н. М., ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї матеріалами Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова Корпорація України» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова Корпорація України» до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування рішень.

Ухвалою від 22.11.2022 позовну заяву залишено без руху та надано час для усунення недоліків щодо пропущеного строку звернення до суду.

Згадана ухвала вмотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Відносини у сфері оподаткування, права та обов`язки платників податків і зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження та обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до п. 56.18 ст. 56 ПК України з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

Пунктом 102.1 статті 102 ПК України встановлено, що контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації, звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.

Отже, вказана норма містить приписи щодо наявності різних строків давності (як 1095 днів, так і 2555 днів у певних правовідносинах).

Пунктом 102.2 ст. 102 ПК України визначені випадки, коли грошове зобов`язання може бути нараховане або провадження у справі про стягнення такого податку може бути розпочате без дотримання строку давності, визначеного в абзаці першому пункту 102.1 цієї статті.

Аналіз ст. 102 ПК України дає підстави для висновку, що після закінчення визначеного у ній строку давності питання вирішення спору, зокрема, щодо правомірності податкового повідомлення рішення взагалі не може бути поставлене перед контролюючим органом вищого рівня або судом.

Отже, зазначений у п. 102.1 ст. 102 ПК України строк є саме строком давності, який має матеріально-правову природу, а тому не може бути одночасно і процесуальним строком звернення до суду. Між правовою природою матеріально-правового строку давності в податкових правовідносинах та процесуального строку звернення до адміністративного суду є сутнісна різниця, а тому помилковим є ототожнення їх призначення при використанні.

Оскільки норма п. 56.18 ст. 56 ПК України не визначає процесуального строку звернення до суду, такий строк визначено в п. 2 ст. 122 КАС України та становить шість місяців.

Наведений висновок узгоджується з викладеним у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19.

Зважаючи на те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення датовані 09.08.2021, а позовну заяву подано 18.11.2022, суд констатував факт пропуску позивачем строку звернення до суду.

На виконання ухвали від 22.11.2022 представником позивача надано клопотання про поновлення строку звернення до суду, за змістом якого надається критична оцінка висновкам, викладеним у постанові від 26.11.2020 у справі № 500/2486/19, зазначається про запровадження карантинного режиму в АТ «ДПЗКУ» з 17.03.2020, а також на обставини, спричинені збройною агресією російської федерації проти України, які розпочались з 24.02.2022.

Слід погодитись із доводами представника позивача щодо вирішення Верховним Судом у справі № 500/2486/19 питання пропуску строку звернення до суду з вимогою про оскарження ППР, яке попередньо підлягало адміністративному оскарженню.

Водночас, дана обставина не стала перешкодою колегії суддів для висновку про неможливість застосування п. 102.1 ст. 102 ПК України як процесуальної норми, яка визначає строк звернення до суду. При цьому зазначено, що 1095-денний строк є позовною давністю, тобто, поза межами такого періоду, звернення до суду та поновлення процесуального строку унеможливлюється, що пов`язується із обов`язком контролюючого органу реалізувати владні повноваження у такий самий строк.

Наведене також є відповіддю на заявлені тези щодо правової визначеності та необхідності «чергової» зміни правозастосовної практики.

У будь-якому випадку, п. 102.1 ст. 102 ПК України процесуальних строків не визначає та не визначав, натомість, суд застосовує загальний строк звернення до суду, який становить шість місяців.

Позивач також просить звернути увагу на заходи запобігання поширенню коронавірусної хвороби, у зв`язку з якими п. 3 Прикінцевих положень КАС України доповнили нормою, яка регулює особливості поновлення строку звернення до суду під час дії на території України карантинних заходів.

У поточній редакції, яка також була чинною на дату винесення оскаржуваних ППР, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

В даному контексті увага звертається також на внутрішні документи АТ «ДПЗКУ», якими вживались карантинні заходи на підприємстві.

Зокрема, наказами від 17.03.2020, 19.11.2020, 18.03.2021, 02.04.2021, 16.04.2021 обмежувалась кількість працівників, які перебуватимуть в офісі апарату управління Товариства, шляхом встановлення дистанційної роботи до 30.04.2021.

Наказом від 29.07.2021 регламентовано вжити заходів щодо роз`яснення необхідності вакцинації та обмеження допуску сторонніх осіб без наявності COVID сертифіката.

Варто зауважити, що п. 3 Прикінцевих положень КАС України в поточній редакції не визначає автоматичну пролонгацію строків звернення до суду, на відміну від його первинної редакції, а лише визначає поважними причини його пропуску, через перешкоди, створені карантинними заходами.

При цьому, із хронології наданих представником позивача наказів убачається, що суворе обмеження перебування працівників в офісі Товариства після 30.04.2021 не продовжувалось, натомість, з 29.07.2021 рекомендовано пройти курс вакцинації.

Тобто, згадані вище накази, що стосується строку звернення до суду, який розпочався 09.08.2021, не свідчать про наявність будь-яких перешкод, спричинених заходами запобігання коронавірусної хвороби.

Більш того, навіть за умови продовження часткової дистанційної роботи та обмеження перебування в офісі працівників, загальна робота Товариства не припинялась, а відомості про обставини, які б унеможливили своєчасний пошук представника для надання професійної правничої допомоги, або іншої підготовки до звернення до суду, взагалі не наводяться.

Таким чином, строк звернення до суду з вимогою про скасування ППР від 09.08.2021 сплинув на початку лютого - 09.02.2022, тобто до введення воєнного стану на території України, що нівелює релевантність посилань на обставини, які виникли після 24.02.2022.

Тим не менш, суд вважає за необхідне надати оцінку і таким доводам на користь поновлення строку звернення до суду.

Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, постановляючи ухвалу від 21.07.2022 у справі № 127/2897/13-ц зазначив, що сам по собі факт введення в Україні воєнного стану з 24.02.2022 та його продовження, не є підставою для поновлення пропущеного строку, встановленого законом для вчинення процесуальної дії.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що «вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави…» (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03.04.2008).

У кожній справі суди мають перевірити наявність підстав для поновлення строку на оскарження, визнати їх виправданими, а також мотивувати свій висновок про наявність поважних причин для поновлення пропущеного процесуального строку. Сама лише вказівка на наявність поважних причин не є належним мотивуванням висновку про поновлення строку і є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналогічний висновок викладений і в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 18.05.2022 у справі № 802/592/17-а.

Відмовляючи у відкритті касаційного провадження, колегія суддів виклала висновок щодо посилання скаржника на обставину запровадження на території України воєнного стану з 24.02.2022, зазначивши, що питання поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку, виходячи з доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Однак, сам лише факт запровадження воєнного стану не може бути підставою для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень у всіх абсолютно випадках, тим більш, якщо пропуск цього строку відбувся ще до запровадження воєнного стану.

Що стосується періоду з 24.02.2022, представник позивача наголошує лише на факт введення воєнного стану, рекомендацію Ради суддів України, довідниковий документ Верховного Суду та загальні правові позиції ЄСПЛ.

У даному контексті, слід повторно звернути увагу позивача на зміст норм, які передбачають розширення права особи на доступ до правосуддя, шляхом поновлення пропущеного процесуального строку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121 КАС України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України).

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч. 3 ст. 78 КАС України).

Аналізуючи наведені положення процесуального закону, слід зазначити, що можливість поновлення пропущеного строку звернення до суду нерозривно корелює із обов`язком заінтересованої сторони довести поважність причин такого пропуску. При цьому, загальновідомі обставини, зокрема, щодо введення воєнного стану в Україні, доведенню не підлягають, що вимагає від сторони пояснення індивідуальних причин, їх поважності та зв?язку зі згаданою загальновідомою обставиною.

Наразі положення КАС України не пов`язують факт дії воєнного стану в Україні з автоматичним продовженням процесуальних строків або імперативністю підстав для його поновлення.

Зокрема, КАС України, у редакції від 02.04.2020, було доповнено п. 3 Прикінцевих положень, за змістом якого, під час дії карантину та з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби, процесуальні строки автоматично продовжуються на строк дії карантину.

У подальшому, законом № 731-ІХ від 18.06.2020 п. 3 Прикінцевих положень КАС України змінено, обставини, зумовлені обтяженнями, впровадженими у зв?язку з карантином, визнані безумовно поважними причинами пропуску строку звернення до суду.

Між тим, запровадження в Україні воєнного стану не супроводжувалось подібними ініціативами законодавця, натомість, зміни до процесуальних законів не вносились.

Таким чином, введення воєнного стану не продовжує процесуальні строки автоматично, не є безумовною підставою для їх поновлення або продовження, проте має безпосередній вплив на оцінку судом інших (індивідуальних) обставин, які унеможливили або істотно ускладнили дотримання учасником процесу регламентованого терміну.

При цьому, як зазначено у позові, АТ «ДПЗКУ» припинило дистанційну роботу працівників у зв`язку зі зменшенням активності бойових дій ще 06.06.2022.

Тобто, з дати відновлення роботи товариства до дати звернення до суду минуло близько п`яти місяців, протягом яких, зволікання зі зверненням до суду, жодним чином не пояснюється.

З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність причин, які перешкоджали позивачу звернутись до суду з 09.08.2021 по 09.02.2022 та ненадання пояснень щодо періоду після 06.06.2022, підстави для поновлення строку звернення до суду відсутні.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Згідно з п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В :

1. Визнати неповажними причини пропуску Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова Корпорація України» строку звернення до суду.

2. Позовну заяву Акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова Корпорація України» повернути.

3. Роз`яснити, що повернення даної позовної заяви не перешкоджає особі, яка її подала, повторно звернутись до суду, якщо відпадуть обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 256 КАС України та може бути оскаржена за правилами, встановленими ст. ст. 293- 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.М. Шевченко