Справа № 400/8626/21
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 р. № 400/8626/21
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадежнні адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,
до відповідача:Державної установи "Снігурівська виправна колонія (№5)", вул. Суворова, 1, с.Центральне, Баштанський район, Миколаївська область, 57361,
про:визнання бездіяльності неправомірною, стягнення коштів в сумі 19 092,66 грн.,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач) звернулась до суду з позовом до Державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» (далі - відповідач), в якому просила суд: визнати неправомірною бездіяльність відповідача щодо призначення ОСОБА_1 на посаду молодшого інспектора відділу охорони в державній установі «Снігурівська виправна колонія (№5)» та стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за період вимушеного прогулу в розмірі 19092,66грн., з яких 6898,14 грн. втраченого заробітку та 12184,52грн. недоотриманої заробітної плати.

В обґрунтування позову позивач зазначила про те, що відповідно до рішення суду від 24.03.2020р. по справі № 400/1069/20 ОСОБА_1 з 05.03.2021р. призначено на посаду молодшого інспектора відділу охорони в ДУ «Снігурівська виправна колонія (№5)», хоча рішення П`ятого апеляційного адміністративного суду про зобов`язання відповідача розглянути питання про призначення позивача на посаду постановлено ще від 28.05.2019р. Позивач вважає, що незаконність її звільнення з посади було доведено рішенням апеляційного суду від 28.05.2019р. по справі № 40/1069/20, тому вона має право на виплату шкоди в розмірі 19092,66грн., з яких 6898,14грн. це сума втраченого заробітку, а 12184,52грн. недоотримана заробітна плата.

Відповідач у відзиві на позов вказав, що на виконання рішення суду апеляційної інстанції від 28.05.2019 року по справі № 400/1069/20, державна установа розглянула питання про можливість призначення позивача на посаді молодшого інспектора відділу охорони позитивно. У відповідності до наказу державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» від 25.02.2021 року № 44/ОС позивач призначена 05.03.2021 року на посаду молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)». Таким чином, в даному випадку поновлення на службі позивача не відбулося, а вона була призначена на посаду молодшого інспектора відділу охорони за рішенням суб`єкта владних повноважень - начальника державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» після розгляду питання про можливість її призначення на означену посаду відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 року, а тому, в позивача немає жодної правової підстави для стягнення з державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» матеріальної шкоди не має. В задоволенні позову ОСОБА_1 відповідач просив відмовити повністю.

Відповідно до ч. 9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.

Наказом державної установи «Снігурівська виправна колонія (№5)» спеціалізована туберкульозна лікарня» від 14.08.2018 року № 227/ОС позивач була звільнена зі служби в ДКВС України за п. 7 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» ( у зв`язку зі скороченням штатів).

Не погодившись з таким рішенням позивач оскаржила його до суду.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.03.20219 року по справи № 400/1069/20 в задоволенні її позовних вимог до установи про визнання протиправним та скасування п. 2 наказу державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5) - спеціалізована туберкульозна лікарня» від 14.08.2018 року № 227/ОС про її звільнення, стягнення з установи на її користь середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу з 15.08.2018р. по день фактичного поновлення на роботі було відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 року по справі № 400/1069/20 позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено частково:

визнано протиправним та скасовано п. 2 наказу начальника державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5) - спеціалізована туберкульозна лікарня» від 14.08.2018 року № 227/ОС про звільнення ОСОБА_1 ;

зобов`язано державну установу «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» розглянути питання про призначення ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора з урахуванням правової оцінки, наданої судом. В решті позову відмовлено.

Постанова П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 року набрала законної сили з дня її прийняття та в касаційному порядку не оскаржувалася.

На виконання рішення суду апеляційної інстанції від 28.05.2019 року, відповідач розглянув питання про можливість призначення позивача на посаді молодшого інспектора відділу охорони позитивно.

У відповідності до наказу державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» від 25.02.2021 року № 44/ОС ОСОБА_1 призначена 05.03.2021 року на посаду молодшого інспектора відділу охорони державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)».

Таким чином, в даному випадку поновлення на службі позивача не відбулося, а вона була призначена на посаду молодшого інспектора відділу охорони за рішенням суб`єкта владних повноважень - начальника державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» після розгляду питання про можливість її призначення на означену посаду відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 року, а тому, на думку суду, в позивача немає жодної правової підстави для стягнення з державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» матеріальної шкоди.

Переглядаючи в апеляційному порядку рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 07.03.2019 року, суд апеляційної інстанції зазначив: «У своїй позовній заяві позивач також просила суд, стягнути з Відповідача на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15.08.2018 року по день фактичного поновлення на роботі. З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 cm. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч. 2 cm. 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до cт. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Разом з тим, в даному випадку, суд не поновляє позивача на попередній посаді, оскільки Наказом Міністерства юстиції України від 05 лютого 2018 року № 393/к, були внесені зміни до штату Відповідача та скорочено посади всіх медичних працівників, на одній з яких працювала Позивач, а зобов`язує відповідача розглянути питання призначення позивача на посаді молодшого інспектора відділу охорони в державній установі «Снігурівська виправна колонія (№ 5)», тому підстави для задоволення позовних вимог позивача про стягнення середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 15.08.2018 року по день фактичного поновлення на роботі відсутні».

Таким чином, звертаючись до судів адміністративної юрисдикції позивачка вже ставила питання про стягнення на її користь з державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» середнього заробітку, і у задоволенні цієї позовної вимоги їй було відмовлено.

Крім того, наказом державної установи «Снігурівська виправна колонія (№ 5)» від 22.11.2021 року № 228/ОС було приведено у відповідність вислугу років позивачки та виключено період з 15.08.2018 року по 09.03.2021 року.

Таким чином, на думку суду, дії відповідача в частині виконання рішення суду по справі № 400/1069/20 є цілком правомірними. Отже, відповідач виконуючи рішення суду діяв у передбачений законом спосіб та у спосіб визначений судовим рішенням по справі № 400/1069/20, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та такими, що задоволенню не підлягають.

Крім того, суд зауважує, що матеріали справи містять докази, з яких вбачається те, що позивача запрошували до виправної колонії для розгляду питання про призначення її на посаду відповідно до постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 року, проте ОСОБА_3 не з`являлась на засідання кадрової комісії ДУ «Снігурівська виправна колонія (№ 5)», а запропонувавши позивачці відповідну посаду, остання відмовилась від такої. З таких документів слід зробити висновок про те, що позивачка навмисно затягувала процес виконання судового рішення з невідомих для суду підстав. Жодних доказів в обґрунтування таких дій позивачка до суду не надала.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до положень, закріплених ст. 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 73 КАС України передбачено належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74-76 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За встановлених обставин, враховуючи вищевикладене у сукупності, суд доходить висновку, що в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної установи "Снігурівська виправна колонія (№5)" (вул. Суворова, 1, с.Центральне, Баштанський район, Миколаївська область, 57361, код ЄДРПОУ 08594654) відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов