Справа № 480/14079/21
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 р.Справа № 480/14079/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Русанової В.Б. , Жигилія С.П. ,

за участю секретаря судового засідання Пукшин Л.Т

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2022, головуючий суддя І інстанції: О.В. Соп`яненко, м. Суми, по справі № 480/14079/21

за позовом ОСОБА_1

до Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми)

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі за текстом ОСОБА_1 , позивач), звернулась до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною та скасувати винесену заступником начальника відділу Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Добровольсьським Олександром Володимировичем постанову від 23.11.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №50495404 в частині виведення залишку виконавчого збору, що складає 45226 грн. 07 коп., в окреме провадження;

- стягнути зі Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати понесені на сплату судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.

В обґрунтування позову зазначено, що у процесі виконання рішення Сумського районного суду Сумської області від 22.12.2009 державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) виконавчого збору у розмірі 47824,34 грн з кожного, на підставі чого проводилось часткове стягнення виконавчого збору. Стверджує, що вищезазначене рішення суду про стягнення боргу у солідарному порядку виконано у повному обсязі, а виконавче провадження ВП № 50495404 закінчено у зв`язку з направленням стягувачем відповідачу листа про погашення суми боргу. Вважає, що у зв`язку з тим, що державним виконавцем не вжито заходів, які призвели до примусового виконання рішення, що є обов`язковою умовою стягнення виконавчого збору, у відповідача відсутні підстави для стягнення виконавчого збору, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 50495404 від 23.11.2021 в частині виведення залишку виконавчого збору у розмірі 45226 грн. 07 коп. в окреме провадження є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 по справі № 480/14079/21 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2021 ВП № 50495404 у частині виведення у окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору АСВП № 50495404 від 25.05.2017 відмовлено.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 по справі № 480/14079/21 скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 у повному обсязі, стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 судові витрати.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення залишив поза увагою факт солідарного стягнення кредиторської заборгованості за виконавчим документом №2-1013/09 та дійшов помилкового висновку про правомірність спірної постанови в частині стягнення залишку виконавчого збору з позивача. Звернув увагу суду апеляційної інстанції, що постанова як окремий документ має містити обов`язкові реквізити, зокрема мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), посилання на норму закону, на підставі якого винесено постанову, розрахунок нарахування виконавчого збору, обчислений державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження, що долучається до матеріалів виконавчого провадження, та відмітку про те, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Водночас, спірна постанова не відповідає вимогам пунктів 7, 8 розділу І Інструкції № 512/5 та частини 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки з мотивувальної частини вбачається відсутність здійснення державним виконавцем розрахунків сум виконавчого збору та не зазначено про солідарне стягнення з ОСОБА_1 залишку виконавчого збору.

Таким чином, оскільки постанова від 23.11.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 50495404, в частині виведення залишку виконавчого збору в окреме провадження не містить обов`язкових реквізитів, визначених законом, та прийнята без урахування обов`язку солідарного стягнення виконавчого збору з усіх боржників, ОСОБА_1 вважає її протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідач, в надісланому до суду відзиві на апеляційну скаргу, просив суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вважає, що при розгляді справи стороною позивача не було надано жодного доказу, щодо неправомірності дій державного виконавця при винесенні оскаржуваної постанови, зокрема в частині недотримання вимог статей 27 та 40 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають порядок стягнення виконавчого збору та наслідки завершення виконавчого провадження.

Пояснив, що внаслідок того, що ухвалою Сумського районного суду від 26.10.2021 по справі № 2-1013/2009 було відмовлено в задоволенні заяви відповідача про затвердження заяви стягувача ТОВ «Кей-Колект» відносно боржниці ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання судового рішення, державним виконацем у зв`язку із повним фактичним виконанням судового рішення 23.11.2021 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», та керуючись вимогами статі 40 Закону України «Про виконавче провадження» з огляду на те, що в ході примусового виконання з позивача було стягнуто 25982,27 грн заборгованості, та 2598,27 грн - виконавчого збору, залишок нестягнутого виконавчого збору у розмірі 45226,07 грн виведено у окреме виконавче провадження АСВП №67640861.

Представники сторін в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися вчасно і належним чином, про причину неявки до суду не повідомили.

Відповідно до ст. 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом КАС України) неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що на виконанні відповідача перебувало виконавче провадження № 5049504 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1013/09, який видано Сумським районним судом Сумської області 12.02.2016, про стягнення з ОСОБА_1 у солідарному порядку 478243,36 грн.

Постановою державного виконавця від 25.05.2017 з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, у розмірі 47824,34 грн.

Відповідачем вживались заходи примусового виконання, зокрема здійснювалось стягнення з заробітної плати позивачки (а.с. 23). Станом на 01.11.2021 з ОСОБА_1 , стягнуто 28706,00 грн боргу та виконавчого збору 2598,27 грн. (а.с. 10).

Постановою відповідача від 23.11.2021 виконавче провадження ВП № 50495404 закінчено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України Про виконавче провадження у зв`язку з надходженням заяви стягувача про відмову від примусового виконання через повне виконання рішення суду. Залишок нестягнутого виконавчого збору у розмірі 45226,07 за постановою про його стягнення від 25.05.2017 виведено у окреме провадження (а.с. 37).

Постановою відповідача від 23.11.2021 відкрито виконавче провадження ВП № 67640861 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 45226,07 грн. (а.с. 38).

Не погодившись з постановою від 23.11.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 50495404 в частині виведення залишку виконавчого збору, що складає 45226 грн. 07 коп., в окреме провадження, позивач звернулась до суду з позовом про визнання її протиправною та скасування.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з правомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження від 23.11.2021 ВП № 50495404 у частині виведення у окреме провадження постанови про стягнення виконавчого збору АСВП № 50495404 від 25.05.2017, та наявності підстав для стягнення залишку виконавчого збору з ОСОБА_1 , оскільки виконавче провадження було закінчено державним виконавцем на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 закону України Про виконавче провадження за заявою стягувача про повне погашення боргу та відмову від примусового виконання рішення, а не у зв`язку з повним виконанням рішення до відкриття виконавчого провадження.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі Закон №1404-VІІІ), статтею 1 якого передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VІІІ, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

На виконання положень статті 26 Закону № 1404-VІІІ, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно із частиною 5 вказаної статті, виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 27 Закону № 1404-VІІІ, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Отже, за змістом частини 2 статті 27 Закону № 1404-VIII сума виконавчого збору обчислюється саме від суми, що підлягає примусовому стягненню з боржника та передачі стягувачу за виконавчим документом.

На виконання вимог частини 4 статті 27 Закону № 1404-VIII, державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

У відповідності до частини 5 статті 27 статті Закону № 1404-VIII, визначено перелік випадків, коли виконавчий збір не стягується, а саме:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень";

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною 6 статті 27 Закону № 1404-VIII, у разі наступних пред`явлень державному виконавцю до виконання виконавчого документа виконавчий збір стягується в частині, що не була стягнута під час попереднього виконання.

Разом з цим, частиною 9 статті 27 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Так, вимогами частини 3 статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

В силу приписів частини 4 статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Колегія суддів зауважує, що однією з підстав, визначених частиною 3 статті 40 Закону України № 1404-VIII, за наявності якої державний виконавець приймає постанову про стягнення виконавчого збору якщо виконавчий збір не стягнуто, є закінчення виконавчого провадження відповідно до пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII.

З системного аналізу наведених правових норм можна дійти висновку про те, що стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення. Виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.

При цьому стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання.

За наслідками апеляційного перегляду справи колегією суддів встановлено, що жоден з випадків передбачених нормами ст. 27 Закону № 1404-VIII, коли виконавчий збір не стягується не мав місця у спірних відносинах.

Враховуючи те, що у спірних відносинах виконання рішення, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, відбулося вже після відкриття виконавчого провадження, а останнє закінчено за пунктом 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VIII, у державного виконавця були відсутні підстави для звільнення позивача від сплати виконавчого збору відповідно до ст. 27 Закону України Про виконавче провадження.

Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню, з урахуванням дати прийняття спірної постанови регламентовано Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерством юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за № 1302/29432 (далі по тексту Інструкція № 512/5).

Як вбачається зі змісту положень пункту 8 розділу ІІІ Інструкції № 512/5, стягнення виконавчого збору здійснюється у порядку, визначеному статтею 27 Закону.

Про стягнення з боржника виконавчого збору та його розмір державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.

Виконавчий збір стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, у якій зазначаються розмір та порядок стягнення нарахованого виконавчого збору.

Постанову про стягнення виконавчого збору державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) та не пізніше наступного робочого дня після її винесення надсилає сторонам виконавчого провадження.

Якщо рішення про стягнення коштів було виконано боржником частково до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, виконавчий збір стягується із суми, яку не було сплачено боржником до відкриття виконавчого провадження.

Розрахунок нарахування виконавчого збору (додаток 17) обчислюється державним виконавцем в автоматизованій системі виконавчого провадження та долучається до матеріалів виконавчого провадження.

Не пізніше наступного робочого дня з дня погашення у повному обсязі заборгованості зі сплати аліментів, повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 7, 9, 14 частини першої статті 39 Закону, державний виконавець на підставі розрахунку нарахування виконавчого збору виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, постанова про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) реєструється в автоматизованій системі виконавчого провадження як виконавчий документ та підлягає виконанню в порядку, передбаченому Законом та цією Інструкцією.

Державний виконавець зобов`язаний відкрити виконавче провадження за постановою про стягнення виконавчого збору не пізніше наступного робочого дня з дня її реєстрації в автоматизованій системі виконавчого провадження.

Про розмір стягнутого виконавчого збору державний виконавець зазначає у виконавчому документі.

Таким чином, закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону № 1404-VІІІ, як це має місце у спірних правовідносинах, є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби.

Відповідно до відзиву відповідача на виконанні Відділу перебуває виконавче провадження АСВІ1 №50495404 з примусового виконання в/л 2-1013/2009, виданого 12.02.2016 року Сумським районним судом про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (код СДРПОУ 09807750) 478243 гривні 36 копійок заборгованості за кредитним договором.

Колегією суддів встановлено, що загальний розмір суми, яка підлягала стягненню у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 становив 478243,36 грн.

Враховуючи, що виконавчий збір згідно з вимогами 27 Закону № 1404-VІІІ повинен дорівнювати 10% від суми, що підлягає стягненню у солідарному порядку, загальний його розмір мав становити 47824,34 грн.

Як вбачається зі змісту листа відповідача від 01.11.2021 № 46589 станом на 01.11.2011 по виконавчому провадженню № 50495404 з ОСОБА_1 стягнуто 28 706,00 грн, з них : 25982,27 грн на користь ТОВ «Кей-Колект», 2 598,27 грн виконавчого збору та 125,46 грн витрати виконавчого провадження.

Згідно з частиною 1 статті 541 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України), солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором (частини 1, 2 та 4 статті 543 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Тобто, солідарний обов`язок боржників за основним зобов`язанням породжує їх солідарне зобов`язання й за іншими платежами, пов`язаними з виконанням основного зобов`язання.

Враховуючи, що солідарним боргом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 була сума в 478243 грн 36 коп, то й виконавчий збір має бути обрахований відповідачем виходячи з розміру саме цієї суми боргу відносно трьох боржників.

Разом з цим, постановою державного виконавця від 25.05.2017 з ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 10% від суми, що підлягає стягненню, у розмірі 47824,34 грн, тобто у загальному розмірі, який підлягав стягненню солідарно не тільки з позивача, а й з інших боржників, а саме, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , оскільки їх обов`язок щодо сплати боргу є солідарним.

Слід вказати, що аналіз ст. 27 Закону № 1404-VІІІ, дає підстави для висновку, що основним критерієм для визначення суми виконавчого збору є сума, що підлягає примусовому стягненню, тобто розмір виконавчого збору не може становити більше 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, у тому числі у випадку солідарного стягнення заборгованості, відповідно до виконавчого документа.

Тобто, загальний розмір виконавчого збору за солідарним зобов`язанням на суму 478243 грн 36 коп не міг перевищувати суми в 47824,34 грн.

Суд апеляційної інстанції враховує, що порядок здійснення виконання рішення суду щодо стягнення боргу з солідарних боржників не врегульований законодавчо, проте під час виконання таких документів, окрім спеціальних норм, що регулюють діяльність виконавця, застосуванню підлягають й загальні норми законодавства.

Так, в силу вищенаведеної частини 1 статті 541 ЦК України серед іншого кредитор має право вимагати від солідарних боржників виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Виходячи зі змісту пункту 5 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VІІІ примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди.

Таким чином, постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом, що породжує обов`язок боржника, визначеного цим документом сплатити вказану в ньому суму. Невиконання наведеного обов`язку має безальтернативний наслідок у вигляді здійснення примусового стягнення визначеної в ньому суми.

Отже, у випадку примусового виконання рішення суду щодо стягнення боргу з солідарних боржників, волевиявлення державного виконавця щодо визначення конкретної особи від якої вимагається виконання обов`язку сплати всього або частини виконавчого збору оформлюється шляхом прийняття ним постанови про стягнення виконавчого збору.

Колегією суддів встановлено, що у спірних відносинах в рамках примусового виконання одного й того ж рішення суду по справі № 2-1013/2009 від 22.12.2009 державним виконавцем були винесені постанови від 25.05.2017 про стягнення з боржників виконавчого збору у розмірі 47824 грн 34 коп. з кожного окремо, що не заперечується сторонами по справі.

Враховуючи часткове стягнення з позивача у сумі 2 598,27 грн виконавчого збору постановою про закінчення виконавчого провадження № 50495404 від 23.11.2021 вирішено постанову про стягнення виконавчого збору АСВП № 50495404 від 25.05.2017 в частині стягнення залишку виконавчого збору за виконавчим провадженням, що складає 45226,07 грн, винести в окреме провадження.

Постановою від 23.11.2021 відкрито виконавче провадження № 67640861 на підставі виконавчого документу, а саме постанови № 50495404 від 23.11.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в сумі 45226,07 грн.

Колегією суддів встановлено, що відповідачем відносно інших боржників по справі №2-1013/2009 прийнято аналогічні постанови про закінчення виконавчого провадження та винесено в окремі провадження постанови про стягнення залишку виконавчого збору.

Таким чином, під час примусового виконання одного й того ж рішення суду по справі №2-1013/2009 від 22.12.2009, яке передбачало солідарний обов`язок боржників сплатити суму в 478243 грн 36 коп відповідачем було прийнято обов`язкові до виконання рішення про стягнення по 10 відсотків від загальної суми солідарного боргу з кожного.

Отже, загальний розмір виконавчого збору, визначений відповідачем до стягнення склав 30 відсотків від загальної суми солідарного боргу, що суперечить приписам частини 2 статті 27 Закону №1404-VІІІ, за якою загальний розмір виконавчого збору за солідарним зобов`язанням на суму 478243 грн 36 не може перевищувати суми в 47824,34 грн, тобто 10 відсотків від заявленої до стягнення суми.

При цьому, колегія суддів зазначає, що положення ЦК України передбачають можливість покладення обов`язку щодо сплати солідарного боргу на одного з боржників в повному обсязі, однак в такому випадку відповідач не має права вимагати виконання цього ж обов`язку від іншого боржника. Інакше кажучи, приймаючи постанову про стягнення виконавчого збору в повному обсязі з позивача, відповідач мав припинити визначені ним раніше зобов`язання інших солідарних боржників зі сплати виконавчого збору.

Крім того, в оскаржуваній постанові не міститься жодних посилань на необхідність саме солідарного стягнення залишку виконавчого збору з ОСОБА_1 , а сума такого залишку розрахована без урахування раніше стягнутих сум у рахунок погашення виконавчого збору з інших солідарних боржників ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ), а врахована лише частка, що була стягнута з позивача (2598,27 грн).

Згідно із частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що постанова заступника начальника відділу Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Добровольсьського Олександра Володимировича від 23.11.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 50495404 в частині виведення залишку виконавчого збору, що складає 45226 грн 07 коп., в окреме провадження не відповідає встановленим у частині 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям правомірності, обґрунтованості, добросовісності, розсудливості та пропорційності, а тому підлягає скасуванню.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору та витрат на правову допомогу в розмірі 5000 грн.00 коп, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною 1, пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За приписами частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина 7 статті 139 КАС України).

Колегією суддів встановлено, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 5000, 00 грн, а саме договору про надання правової допомоги, детального опису наданих послуг, акту приймання-передачі виконаних робіт(послуг) та розрахункових документів.

Разом з цим з наявної в матеріалах справи квитанції АТ Комерційний банк «ПриватБанк» від 22.11.2022 № Р24А518707731D97425 вбачається, що позивач за подання апеляційної скарги сплатив 1362 грн, а за подання позову до суду першої інстанції - 908 грн, що підтверджується копією квитанції АТ «А-банк» № 5302-1657-5786-9129 від 14.12.2021, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 4).

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 2270 грн судових витрат, які складаються з витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції та апеляційної скарги.

У відповідності до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з пунктом 4 частини 1, частини 2 статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сумського окружного адміністративного суду по справі № 480/14079/21 від 11.02.2022 підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст. 242, 243, 250, 272, 287, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.02.2022 по справі № 480/14079/21 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання протиправною та скасування постанови - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати винесену заступником начальника відділу Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Добровольсьським Олександром Володимировичем постанову від 23.11.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП №50495404, в частині виведення залишку виконавчого збору, що складає 45226 грн. 07 коп., в окреме провадження.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Сумського відділу державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (м. Суми, пр-т Курський, буд. 6, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Т.С. Перцова
Судді В.Б. Русанова С.П. Жигилій