Справа № 320/7374/22
Суддя: Леонтович А.М.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року № 320/7374/22

Суддя Київського окружного адміністративного суду Леонтович А.М., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Військової частини НОМЕР_1 , командування Повітряних Сил України Збройних сил України, за участі третьої особи Військової частини НОМЕР_2

про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в:

I. Зміст позовних вимог

До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , командування Повітряних Сил України Збройних сил України, за участі третьої особи Військової частини НОМЕР_2 , у якому просить суд:

-визнати протиправним і скасувати наказ ТВО командира військової частини НОМЕР_1 генерал-лейтенанта ОСОБА_2 №9 від 23 березня 2022 року «Про результати службового розслідування» в частині начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 ;

-визнати протиправним і скасувати наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил України генерал-лейтенанта ОСОБА_3 №47 від 1 квітня 2022 року в частині накладення на начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення - пониження в посаді;

-визнати протиправним і скасувати наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил України генерал-лейтенанта ОСОБА_3 №268 від 3 квітня 2022 року в частині увільнення підполковника ОСОБА_1 з посади начальника штабу першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 та призначення на посаду старшого офіцера відділу підготовки штабу Військової частини НОМЕР_4 ;

-поновити ОСОБА_1 на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_3 з 4 квітня 2022 року;

-рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 допустити до негайного виконання.

II. Позиція позивача та заперечення відповідача

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що під час проходження військової служби він сумлінно виконував свої службові обов`язки, підтвердженням чого є тривалість його служби, а також нагорода орденом Богдана Хмельницького ІІІ ступеня за особисту мужність і героїзм, виявлені у захисті державного суверенітету та територіальної цілісності України, вірність військовій присязі. Крім того, позивач зауважує, що підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто невиконання або неналежне виконання ним службових обов`язків. При цьому, зазначені у висновках службового розслідування обставини є помилковими, бездоказовими та не відповідають фактичним обставинам, без урахування при цьому характеру та обставин вчиненого правопорушення, його наслідків, попередньої поведінки, а також тривалості військової служби та рівня знань.

Відповідач у відзиві позов не визнав, зазначив, що в ході проведення службового розслідування було встановлено, що позивач під час несення служби при виконанні покладених на нього службових обов`язків порушив вимоги Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Також у відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що під час накладення на позивача дисциплінарного стягнення та обрання його виду було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередню поведінку позивача та тривалість його військової служби та рівень знань. Застосоване до позивача дисциплінарне стягнення відповідає важкості скоєного ним порушення і можливим його наслідкам.

Третя особа у поясненнях наданих суду фактично продублювала відзив відповідача.

III. Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 26.08.2022 відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 22 вересня 2022 року о 15:00.

22.09.2022 у судове засідання не прибули сторони, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлені належним чином, явку своїх представників не забезпечили. На адресу суду від відповідачів надійшло клопотання про перенесення судового засідання. Суд ухвалив відкласти підготовче засідання на 27 вересня 2022 року на 15:00.

27.09.2022 у судове засідання прибули позивач та представники сторін. В адміністративній справі оголошено перерву до 04.10.2022 о 14:00 для надання додаткових доказів.

04.10.2022 у судове засідання прибули позивач та представники сторін. В адміністративній справі оголошено перерву до 11.10.2022 для виклику третьої особи.

11.10.2022 судове засідання відкладено у зв`язку з повітряною тривогою до 25.10.2022 о 15:00.

25.10.2022 у судове засідання прибули позивач та представники сторін. Суд ухвалив закрити підготовче засідання та перейти до розгляду справи по суті на 14.11.2022 о 14:00.

14.11.2022 у судове засідання прибули позивач та представники сторін. В адміністративній справі оголошено перерву до 21.11.2022 для надання додаткових доказів.

Допитані в якості свідків - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

21.11.2022 у судове засідання прибули позивач та представники сторін. В адміністративній справі оголошено перерву до 23.11.2022 о 13:00 для надання доказів.

23.11.2022 продовжено перерву у зв`язку з відсутністю електроенергії в суді, справу відкладено до 25.11.2022 о 13:00.

25.11.2022 у судове засідання прибули позивач та представники сторін. На адресу суду надійшло клопотання від представників сторін про здійснення подальшого розгляду справи в в порядку письмового провадження.

Судом, на підставі частини дев`ятої статті 205, частини четвертої статті 229, частини третьої статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України судом проведено судове засідання без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного запису у справі та вирішено продовжити розгляд справи в письмовому провадженні.

IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини

ОСОБА_1 з 01.07.1997 є військовослужбовцем Збройних Сил України.

З 28.09.2020 обіймав посаду начальника штабу-першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 .

16.03.2022 командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ №60ад про призначення службового розслідування стосовно посадових осіб в/ч НОМЕР_2 .

23.03.2022 командиром в/ч НОМЕР_1 видано наказ №9 про результати службового розслідування, яким вирішено порушити клопотання про накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді «пониження в посаді».

01.04.2022 командувачем Повітряних Сил ЗСУ видано наказ №47 про притягнення до дисциплінарної відповідальності підполковника ОСОБА_1 та накладення дисциплінарного стягнення «пониження в посаді».

03.04.2022 командувачем Повітряних Сил ЗСУ видано наказ №268, яким позивача увільнено від посади начальника штабу-першого заступника командира в/ч НОМЕР_2 .

Вважаючи протиправними ці накази, позивач звернувся з позовом до суду.

V. Норми права, які застосував суд

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 65 Конституції України Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Частиною четвертою вказаної статті Закону визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Статтею 3 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України "Про оборону України", «Про Збройні Сили України", «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію", інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг врегульовано Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

На підставі ст.1 Закону України від 24.03.1999 №551 «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Статут) військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.

Згідно ст.2 Статуту військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.

Пунктом 3 Статуту встановлено, що військова дисципліна досягається шляхом, зокрема, виховання високих бойових і морально-психологічних якостей військовослужбовців на національно-історичних традиціях українського народу та традиціях Збройних Сил України, патріотизму, свідомого ставлення до виконання військового обов`язку, вірності Військовій присязі; особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, тощо.

Відповідно до ст.4 Статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

Так, стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч.3 ст.5 Статуту).

Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608 затверджено Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі.

Згідно положень Розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду; невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичного впливу, зброї, спеціальних засобів або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільних осіб, особливо, якщо це призвело до їх поранення, травмування або смерті; дій військовослужбовця, які призвели до спроби самогубства іншого військовослужбовця; втрати або викрадення зброї чи боєприпасів; порушення порядку та правил несення чергування (бойового чергування), вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити або спричинило негативні наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів; внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про скоєне військовослужбовцем кримінальне правопорушення; повідомлення військовослужбовцю про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення; скоєння військовослужбовцем під час виконання обов`язків військової служби дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої загинули або отримали тілесні ушкодження інші особи.

Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.

Воно проводиться для встановлення неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; тощо.

Відповідно до Розділу ІІІ Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.

Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).

За приписами розділу V Порядку, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.

Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.

За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.

Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.

Відповідно до ст.45 Дисциплінарного статуту ЗСУ у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.

Згідно ст.48 Дисциплінарного статут на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: зауваження; догана; сувора догана; позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); пониження в посаді; пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).

Відповідно до ст.83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини (ст.84 Дисциплінарного статуту).

Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу (ст.85 Дисциплінарного статуту).

Відповідно до ст.86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

VI. Оцінка суду

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який Указом Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022 продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

За приписами пункту 2 Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Перевіряючи оскаржувані накази на відповідність положенням ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд звертає увагу на таке.

Згідно ст.11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.

Військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (ст.13, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України).

Військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому (ст.49 Статуту ВС ЗСУ).

Відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (зі змінами), листа заступника начальника 3 відділу 1 управління ДВКР СБ України від 16 березня 2022 року, наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 16 березня 2022 року №60ад «Про призначення службового розслідування», комісією було проведено службове розслідування з метою уточнення причин та умов, що сприяли негативному процесу системи управління в військовій частині НОМЕР_2 , в умовах воєнного стану, а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_2 , а саме: начальника штабу -першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_1 , начальника оперативного відділення - заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_12 , заступника начальника штабу військової частини НОМЕР_2 капітана ОСОБА_13 , начальника логістики військової частини НОМЕР_2 підполковника ОСОБА_14 , заступника командира військової частини НОМЕР_2 з морально-психологічного забезпечення - начальника відділення морально-психологічного забезпечення підполковника ОСОБА_15 .

Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення вимог абзацу першого статті 11, статті 16, частини першої статті 68, абзаців 2, 6, 7, 18 статті 69 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, що проявилося у неналежному виконанні своїх функціональних обов`язків, неналежній організації роботи штабу та керування ним, неузгодженні роботи заступників командира військової частини, неналежній організації зв`язку, в тому числі приховане управління військами, захисті інформації від несанкціонованого доступу та протидії технічним засобам розвідки, своєчасного й правильного доведення до підрозділів і служб усіх наказів командира військової частини, а також перевірку їх виконання, нехтуванні вимог керівних документів, невиконанні обов`язків за посадою, що призвело до часткової втрати управління та зриву роботи штабу.

Службовим розслідуванням встановлено, що 23.02.2022 о 23.00 начальник штабу-перший заступник військової частини НОМЕР_2 підполковник ОСОБА_1 отримав сигнал оповіщення та прибув на командний пункт.

Позивач вважає, що ним організовано бойову роботу з наявним особовим складом, відсутність окремих посадових осіб, на його думку, не вплинула на якість та ефективність роботи, але наказ про переведення на посилений режим роботи у військовій частині НОМЕР_2 не видавався.

Згідно п. 1.8. розділу I Інструкції з організації обліку особового складу Збройних Сил України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 26 травня 2014 року №333 начальники штабів зобов`язані здійснювати контроль за обліком особового складу і чисельністю підпорядкованих військ.

Однак, особовий склад ніхто не перевіряв, облік не вівся, що підтверджується показами в якості свідка старшого помічника начальника штабу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_5 , який в судовому засіданні пояснив, що він прибув до військової частини НОМЕР_2 25 лютого 2022 року, позивача не бачив, та вони навіть не знайомі.

24.02.2022 позивачу було доручено убути на територію в/ч НОМЕР_2 з метою організації та управління системою охорони, оборони та протиповітряного прикриття аеродрому, а також відновлення роботи штабу, організації роботи запасного командного пункту.

Позивач вважає, що його особиста робота не призвела до зриву процесу бойового управління, організації оборони аеродрому Васильків та зриву роботи штабу.

У судовому засіданні допитаний в якості свідка капелан військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_16 пояснив, що він здійснював охорону будівлі штабу з 24.02.2022, за власною ініціативою, втілював заходи охорони та оборони, а також організував чергування лише двома військовослужбовцями, незважаючи на те, що деякі документи, які в той момент неможливо було евакуювати ще знаходились в закритих приміщеннях штабу.

Твердження позивача щодо того доцільно чи недоцільно здійснювати охорону штабу ризикуючи життям та здоров`ям військовослужбовців ставлячи їх на чергування в бойовій обстановці судом до уваги не приймаються, так як це є прямим порушенням військової присяги, в тексті якої передбачено, що військовослужбовець повинен обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок. Не виконання позивачем цих вимог могло призвести до захоплення третіми особами документів з обмеженим доступом.

О 5.00 24.02.2022 начальник оперативного відділу-заступник начальника штабу підполковник ОСОБА_12 отримав наказ від позивача у телефонному режимі відповідати за особовий склад штабу, займатись роботою щодо обладнання та відновлення функціонування штабу, інших наказів від ОСОБА_1 він не отримував.

Наведене підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_12 та показами у судовому засіданні свідка ОСОБА_5 , що свідчить у свою чергу про те, що позивач фактично ухилився від здійснення своїх функціональних обов`язків, які передбачені ч. 1 п. 6 Положенням про Штаб військової частини НОМЕР_2 , затвердженої наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 25.03.2021 №94дск, згідно якого начальник штабу - перший заступник командира бригади в мирний і воєнний час відповідає за: організацію та підтримання керування підрозділами. Організацію внутрішньої служби (ст. 68 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ч. 5 п. 6 Положення) - ст.7 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України - Внутрішньою службою у військових частинах та підрозділах керують їх командири. У разі розташування в одному приміщенні кількох підрозділів, командири яких не мають спільного безпосереднього начальника, керівництво внутрішньою службою наказом командира військової частини покладається на командира одного з цих підрозділів. Безпосереднім організатором внутрішньої служби у військовій частині є начальник штабу, а в роті - головний сержант роти.

Підтверджено і факт того, що оперативна обстановка особовому складу не доводилась, бойові донесення та зведення відпрацьовуються, але до вищого штабу інформація надається засобами телефонного зв`язку. Паперові екземпляри станом на 19.03.2022 відсутні. Фельд`єгерський зв`язок не використовувався.

Позивач під час судового засідання повідомив, що фельд`єгерський зв`язок не працював. Однак, твердження було спростовано письмовими поясненнями представників в/ч НОМЕР_1 , згідно з якими, військова частина НОМЕР_2 приписана на Фельд`єгерсько-поштове забезпечення 09.11.2006 до військової частини НОМЕР_5 (АДРЕСА_1), про що зроблено відмітку в атестаті фельд`єгерсько-поштового забезпечення, який знаходиться у військовій частині НОМЕР_5 .

У Переліку військових гарнізонів (населених пунктів), який затверджений Командувачем військ зв`язку та кібербезпеки Збройних Сил України від 15.11.2022 №168/21/6/88/дск вказано, що військова частина НОМЕР_5 обслуговує військові частини ІНФОРМАЦІЯ_1 , в який входить і військова частина НОМЕР_2 .

У щорічному звіті, який подає військова частина НОМЕР_5 до відділу зв`язку Командування Повітряних Сил Збройних Сил України вказано, що військова частина НОМЕР_2 обслуговується 207 станцією фельд`єгерсько-поштового зв`язку (військова частина НОМЕР_5 ).

Відповідно до п.1 Положення про станцію фельд`єгерсько-поштового зв`язку, затвердженого 04.02.2020, 207 станція фельд`єгерсько-поштового зв`язку призначена для забезпечення військових частин та установ фельд`єгерсько-поштового зв`язку шляхом прийому, обробки і доставки секретних відправлень, періодичного друку, службових видань та літератури (наказів, директив, настанов, керівництв, положень і інших документів, які регламентують службову діяльність військових частин і бойову підготовку).

На підтвердження функціонування фельд`єгерсько-поштового зв`язку в лютому-березні 2022 року до суду надано копію реєстру №2 від 09.03.2022 про отримання відправлення старшого лейтенанта ОСОБА_18 (військова частина НОМЕР_2 ), який містить печатку військової частини НОМЕР_2 .

Робота щодо знищення (евакуації) документів з штабу здійснювалась хаотично та начальником штабу не координувалась. Знищення документів, які мають гриф обмеження доступу «для службового користування» відбувалось неконтрольовано.

У судовому засіданні це підтвердили свідки ОСОБА_16 та ОСОБА_7 , заступник начальника 3 відділу 1 управління ДВКР СБ України, який, зокрема, повідомив, що починаючи з 25.02.2022 щоденно робив об`їзд усіх в/ч та близько 21.00 25.02.2022 прибув до Васильківського гарнізону, де виявив відсутність особового складу, в будівлі штабу приміщення документи залишились покинуті, в кабінетах оперативного відділення знаходились документи з грифом у відкритому доступі та залишені без нагляду, документи мобілізаційного відділення не знищено взагалі та також залишені без нагляду, про що ОСОБА_7 доповів позивачу особисто. Однак, реакції у ОСОБА_1 не було.

Комісією встановлено, що узгодженню роботи заступників командира бригади та організації роботи штабу підполковник ОСОБА_1 не приділяв належної уваги, натомість особисто працював з волонтерськими організаціями та міською радою щодо забезпечення військової частини необхідними матеріальними засобами, що не входить до його функціональних обов`язків.

Позивач у своїх показах підтвердив свою співпрацю з волонтерськими організаціями та міською радою, стверджував, що кожен начальник та керівник, який відповідає за свій особовий склад, зобов`язаний забезпечити їх всіма необхідними речами у критичний момент.

На що відповідачі заперечили та пояснили, що позивач в першу чергу повинен здійснювати свої безпосередні функціональні обов`язки, а співпраця з волонтерськими організаціями не повинна впливати на основний напрям роботи в/ч, тим паче під час посиленого несення служби.

Охорону ОСОБА_17 позивач здійснював особисто, що йде всупереч з його посадовими обов`язками щодо організації охорони та оборони Бойового Прапора в/ч.

Позивач стверджував, що він прийняв рішення здійснювати охорону ОСОБА_17 особисто та з цим обов`язком успішно впорався, усвідомлюючи, що це йде всупереч з його функціональними обов`язками.

Суд дійшов висновку, що наведені в акті службового розслідування факти, а також покази свідків у судовому засіданні підтверджують нехтування підполковником ОСОБА_1 вимог керівних документів та виконання своїх функціональних обов`язків не в повному обсязі, що призвело до часткової втрати управління та зриву роботи штабу.

Суд також вважає за необхідне звернути увагу на таке.

Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Суд наголошує, що при накладенні дисциплінарного стягнення було враховано характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби позивача.

Згідно з довідкою командира військової частини НОМЕР_2 від 03.10.2022 №1145, що міститься в матеріалах справи, за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 на посаді начальника штабу - першого заступника командира військової частини НОМЕР_2 з 28.03.2020 по 07.04.2022 на позивача були накладені дисциплінарні стягнення:

догана (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 29.03.2021 №99ад за недостатній контроль за підготовкою оперативної чергової зміни та організацію несення бойового чергування);

догана (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.04.2021 №109ад);

сувора догана (наказ Головнокомандувача Збройних Сил України від 29.04.2021 №118 за неналежне виконання функціональних обов`язків, в частині безпосередньо організовувати внутрішню службу, сумлінно і чесно виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг завдань, доручених за посадою, в частині відповідальності за організацію внутрішньої служби у військовій частині НОМЕР_2 , обов`язку знати про стан справ у підрозділах військової частини, організовувати й не менше одного разу на тиждень особисто перевіряти підготовку та несення внутрішньої служби у військовій частині);

догана (наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 21.05.2021 №26);

сувора догана (наказ командувача Повітряних Сил Збройних Сил України від 12.06.2021 №93 за неналежне виконання функціональних обов`язків, в частині обов`язків щодо неналежної організації вартової та внутрішньої служби, пропускного режиму у військовій частині НОМЕР_2 , своєчасного й правильного доведення до підрозділів і служб наказів командира бригади, відсутністю контролю за дотриманням штатної дисципліни у військовій частині);

догана (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 16.06.2021 №40 за слабкий контроль за організацією робіт в підрозділах на техніці та постах);

сувора догана (наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 03.08.2021 №62 за перебування на службі під впливом алкогольних речовин);

догана (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 07.09.2021 №66 за неналежне виконання службових обов`язків щодо організації внутрішньої служби, неналежний інструктаж перед заступанням в наряд чергового частини НОМЕР_2 );

догана (наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.10.2021 №75 за неналежну організацію авіаційної техніки і військових об`єктів на аеродромі Гайок м. Біла Церква).

Згідно постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24.06.2021 у справі № 362/3045/21 ОСОБА_1 було визнано винним за ч. 1 ст. 172-20 КпАП України, яка передбачає розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об`єктів, або поява таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп`яніння, або виконання ними обов`язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного сп`яніння, а також відмова таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.

З аналізу викладених позивачем доводів щодо безпідставності притягнення його до відповідальності судом вбачається, що він лише намагається уникнути відповідальності, посилаючись виключно на формальні підстави, за відсутності доведеності ним протилежного, які в умовах правового режиму воєнного стану та проведених активних бойових дій на території в/ч та аеродрому не можуть бути підставами для скасування винесених наказів. Жодних доказів зворотного судом не здобуто та матеріали справи не містять.

Решта доводів та аргументів учасників справи судом не оцінюються, оскільки не впливають на правомірність оскаржуваних наказів, а тому не мають значення для правильного вирішення судового спору по суті та не спростовують встановлені судом обставини справи та висновки, викладені вище.

Суд звертає увагу, що підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності є дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні військовослужбовцем службової дисципліни.

Такими обставинами є лише фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діяннях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема протиправної поведінки, шкідливих наслідків і причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 14.01.2021 у справі №817/1318/17.

Суд вважає, що належними та допустимими доказами було в повному обсязі доведено наявність дисциплінарного проступку у діях позивача, а саме неналежне виконання військовослужбовцем своїх функціональних обов`язків.

Відповідно частин 1 та 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що відповідачі при прийнятті оскаржуваних наказів діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими.

VII. Висновок суду

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову.

VIII. Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати відсутні.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову відмовиити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.

Дата виготовлення та підписання повного тексту рішення - 06.12.2022