Справа № 640/2319/22
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2319/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року, суддя Кузьменко А.І., у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства "Укрсиббанк" до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

У С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство "Укрсиббанк" звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 23 січня 2020 року №, №, №, №, №.

Позовні вимоги обґрунтувано тим, що висновки акту «Про результати документальної планової виїзної перевірки Акціонерного товариства "Укрсиббанк" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2016 року по 30 червня 2019 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2019 року» від 20 грудня 2019 року №812/28-10-05-02-01/09807750 в частині порушення пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, підпункту 2.1.1 Положення №566 та пунктів 41-56 Положення №75, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.10 статті 201, підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201, підпункту 16.1.6 Податкового кодексу України, статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» є необґрунтованими, а податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі вказаного акту протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 вересня 2022 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що Центральним міжрегіональним управлінням Державної податкової служби України по роботі з великими платниками податків проведено документальну планову виїзну перевірку Акціонерного товариства "Укрсиббанк" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01 липня 2016 року по 30 червня 2019 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01 січня 2015 року по 30 червня 2019 року, за результатом якої складено акт від 20 грудня 2019 року №812/28-10-05-02-01/09807750 (далі - акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, підпункту 2.1.1 Положення №566 та пунктів 41-56 Положення №75, а саме при формуванні фінансового результату безпідставно враховано документи, які мають дефекти та логічні неув`язки, як наслідок занижено фінансовий результат до оподаткування на загальну суму 63 344 508 грн; пункту 198.5 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині невиписаних зведених податкових накладних на суму отриманого податкового кредиту від постачальників, що призвело до заниження податкового кредиту та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість на суму 2 339 697 грн; підпункту 192.1.1 пункту 192.1 статті 192, пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в частині не врахування розрахунків коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість, поданих контрагентами до органів ДПС, а також повторного включення сум до складу податкового кредиту інших звітних періодів, що призвело до заниження сум податку на додану вартість протягом періоду, що перевіряється на загальну суму 318 466 грн; статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті» у частині не отримання послуг на суму 153 885,18 євро за договором на дисконтне постачання програмного забезпечення від 16 жовтня 2007 року б/н з нерезидентом BNP Paribas Prokurement TecH (Франція); не отримання послуг на суму 2 509,78 євро (еквівалент 74 495,72 грн) за Угодою про надання ліцензії на програмне забезпечення від 01 серпня 2005 року №Е2005-04-0025787 Axway Belgium SA(Бельгія); не отримання послуг на суму 1 400 євро (еквівалент 40 467,29 грн) за Договором про обслуговування від 30 жовтня 2016 року №2016_0117 з нерезидентом UL TS BV (Нідерланди); не отримання послуг на суму 1 400 євро (еквівалент 43 923,72 грн) за Контрактом від 30 жовтня 2017 року №2017_2525 з нерезидентом UL Transaction Securiti BV (Нідерланди); підпункту 16.1.6 Податкового кодексу України в частині неподання звіту про пільги, які встановлено відповідно до підпункту 38.1 статті 38 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, відповідальність за що передбачена пунктом 120.1 статті 120 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки відповідачем прийнято, зокрема, податкові повідомлення-рішення від 23 січня 2020 року:

- №, яким позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 63 344 508 грн;

- №, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені, у тому числі за порушення строку розрахунку у сфері зовнішньоекономічної діяльності в сумі 3 154 514,39 грн;

- №, яким до позивача застосовано штраф у сумі 1 169 848,50 грн;

- №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 394 750,0 грн (за основним платежем 315 800 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 78 950,0 грн);

- №, яким позивачу нараховано штраф в сумі 170,0 грн.

Рішенням Державної податкової служби України від 08 грудня 2021 року №27679/6/99-00-06-1-02-06 податкові повідомлення-рішення від 23 січня 2020 року №, №, №, №, № залишено без змін.

Вважаючи вищевказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що прийняті всупереч нормам податкового законодавства, а тому підлягають скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

В силу вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Спеціальним законом з питань оподаткування, який установлює порядок погашення зобов`язань юридичних або фізичних осіб перед бюджетами та державними цільовими фондами з податків і зборів (обов`язкових платежів), нарахування і сплату пені та штрафних санкцій, що застосовуються до платників податків і визначає заходи, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу є Податковий кодекс України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі - ПК України).

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит визначено як суму, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу п. 198.6 ст. 198 ПК).

За змістом п.200.1 ст. 200 ПК України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність (ст.3 ГК України).

Згідно пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Виходячи з вищевикладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

При цьому дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.

Разом з тим, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас, наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16.07.1999 року №996-ХІV (надалі - Закон №996-ХІV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За визначенням абз. 11 ст.1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

При цьому, згідно п. 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 року за №168/704 (в редакції чинній на момент існування спірних правовідносин) (надалі - Положення), яке встановлює порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (підприємства), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону №996-ХІV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (ч. 2 ст. 9 Закону № 996-XIV).

При цьому, податкове законодавство не встановлює перелік первинних документів, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші операції. Разом з тим відповідні первинні документи повинні містити усі необхідні реквізити, визначені частинами першою, другою статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", повну інформацію про виконану господарську операцію та виступати носіями достовірних відомостей про таку операцію та її учасників.

Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Зі змісту наведених норм слідує, що правові наслідки у формі виникнення права платника податку на формування фінансового результату до оподаткування та податкового кредиту з податку на додану вартість наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, що має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами.

Відповідно, якщо господарська операція фактично не відбулася, то первинні документи, складені платником податку та його контрагентом на підтвердження такої операції, не відповідають дійсності, та свідчать про відсутність у сторін волевиявлення щодо реального здійснення господарської операції.

Отже, наслідки для податкового обліку створює лише фактичний рух активів, що є обов`язковою умовою для формування податкового кредиту, і вказана обставина є визначальною для дослідження судами під час вирішення цієї справи.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року, колегія суддів зазначає наступне.

Як убачається із матеріалів справи, АТ "Укрсиббанк" для оптимізацїі бізнес процесів та спрощення адміністрування отримує послуги з прибирання та технічного обслуговування приміщень на підставі, серед іншого, наступних договорів з фізичними особами-підприємцями, а саме:

- договір № 01/2014 від 01.07.2014 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), на виконання якого надано послуги прибирання на загальну суму 13 589 358,76 грн (а.с. 157-203, т. 1);

- договір №102018 від 08.10.2018 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (код НОМЕР_2 ), на виконання якого надано послуги прибирання на загальну суму 4 078 894,98 грн (а.с. 133-177, т. 2);

- договір №1 від 01.12.2014 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (код НОМЕР_3 ), на виконання якого надано послуги прибирання на загальну суму 10 000 130,59 грн (а.с. 176-216, т. 2);

- договір №2 від 01.07.2014 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (код НОМЕР_4 ), на виконання якого надано послуги прибирання на загальну суму 4 264 689,70 грн (а.с. 1-47, т. 3);

- договір №07/07/14 УСБ від 01.07.2014 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_5 (код НОМЕР_5 ), на виконання якого надано послуги прибирання на загальну суму 7 960 965,78 грн (а.с. 49-60, т. 3);

- договір про зміни №9 від 26.04.2019 року про заміну строни та передачу прав та обов`язків за договором №07/07/14 УСБ від 01.09.2014 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 (код НОМЕР_6 ), на виконання якого надано послуги прибирання на загальну суму 1 032 998,73 грн (а.с. 49-60, т. 3);

- договір №16 від 01.09.2016 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_7 (код НОМЕР_7 ), на виконання якого надано послуги підтримки належного технічного стану приміщень, в т.ч. інженерних систем та іншого встановленого» обладнання на загальну суму 6 039 914,73 грн (а.с. 208-271, т. 1);

- договір №5 від 01.02.2017 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_8 (код НОМЕР_8 ), на виконання якого надано послуги підтримки належного технічного стану приміщень, в т.ч. інженерних систем та іншого встановленого обладнання на загальну суму 6 393 374,45 грн (а.с. 70-74, т. 2);

- договір №05/09/2017 від 05.09.2017 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 (код НОМЕР_9 ), на виконання якого надано послуги підтримки належного технічного стану приміщень, в т.ч. інженерних систем та іншого встановленого обладнання на загальну суму 5 325 988,87 грн (а.с. 1-59, т. 2);

- договір №ЧСФМ-Ф-14 від 01.09.2014 з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , на виконання якого надано послуги підтримки належного технічного стану приміщень, в т.ч. інженерних систем та іншого встановленого обладнання на загальну суму 1 858 238,17 грн (а.с. 222-282, т. 2).

Копії зазначених Договорів були надані відповідачу під час перевірки.

Відповідно до умов Договорів про надання послуг прибирання, контрагенти надають послуги щодо щоденного та генерального прибирання офісних приміщень відділення, санітарних вузлів, кухонь, коридорних та інших спеціальних приміщень. Щоденне прибирання включає прибирання' павутини на стелі, вологе миття (локально) перегородок усіх типів, сухе (вологе) протирання (локально) дверей, дверних ручок, доводчиків, шаф, сейфів, холодильників, підвіконь, опалювальних систем, дзеркал, розеток, вимикачів, подовжувачів, плінтусів, миття та дезінфекцію раковин, унітазів, вологе прибирання підлоги, кранів, сушарок для рук. Результатом таких послуг з прибирання є відсутність на зазначених об`єктах прибирання пилу, плям, бруду та розводів. Тобто, за умовами Договорів про надання послуг прибирання, контрагенти зобов`язані забезпечувати підтримання приміщень Банку у чистому стані.

Послуги з підтримки належного технічного стану приміщень включають періодичне проведення регламентних робіт (перевірка справності, поточний ремонт технічних систем межах відділень Банку), робіт з технічного обслуговування інженерних систем та приміщс (аварійний, стандартний та поточний ремонт обладнання та приміщень), а також послуги щодо чергування спеціалістів (інженерів, сантехніків, слюсарів та ін.).

Так на підтвердження факту виконання робіт позивачем надано суду копії актів приймання наданих послуг (т. 1 а.с. 204-207, а.с.272-280, т. 2 а.с 60-69, 71-74, 172-175, 217- 221, т. 3 а.с 48, 61-65 ), листи зазначених вище осіб, з яких вбачається, що ними залучались до надання позивачу послуг обумовлених вказаними вище договорами інші суб`єкти господарювання (т. 3 а.с. 66-70).

Зазначені документи були надані податковому органу під час проведення перевірки, що підтверджується Актами приймання-передачі документів від 04.10.2019 р., 07.10.2019 р., 10.10.2019 р., 09.12.2019 р.

Таким чином, фактичне надання послуг Банку підтверджується належно оформленими первинними документами, зокрема: актами приймання наданих послуг та актами приймання-передачі регламентних робіт та послуг.

При цьому, вказані документи оформлені відповідно до вимог законодавства, містять повну інформацію про господарську операцію, всі необхідні реквізити, а також підписані представниками Банку та контрагентами.

Разом з тим, як вірно зазначено судом першої інстанції, а акті перевірки не було зауважень щодо невідповідності конкретних первинних документів вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Колегія суддів вважає, що відповідач в акті перевірки безпідставно вказує, що банк при формуванні фінансового результату безпідставно врахував документи, які мають дефекти та логічні неув`язки, при цьому не зазначаючи, які саме дефекти містять зазначені документи.

Водночас, слід зазначити, що сама собою наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Щодо доводів податкового органу про відсутності у контрагентів позивача достатньої кількості працівників та потужностей, то вони є безпідставними, оскільки дана обставина не свідчить про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань перед позивачем.

Так, відповідно до висновків Верховного Суду, викладеними в постанові від 25.02.2021 у справі № 640/3515/19 "відсутність трудових та матеріальних ресурсів самостійно не є безумовною підставою для висновків про відсутність фактичного виконання спірних операцій за умови наявності у позивача первинних документів, які спростовують такі доводи".

Також варто зазначити, що поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентами податкових зобов`язань. А відтак платник не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

При цьому, як вірно зауважено позивачем, податковим органом під час перевіреки, не встановлювалась можливість надання контрагентами послуг прибирання та технічного обслуговування, зокрема шляхом залучення автоматизованої техніки, укладення договорів підряду та інших цивільних договорів тощо. За інформацією контрагентів Банку податкові органи не проводили їх перевірку, вони не отримували запити податкових органів щодо наявності у них ресурсів для надання послуг АТ «УКРСИББАНК».

Як убачається з Акту перевірки, відповідач належним чином не дослідив надані Банком до перевірки документи на предмет відповідності критеріям, які спростовують або підтверджують реальність здійснених Банком операцій за Договорами про надання послуг прибирання та Договорами про надання послуг з підтримки належного технічного стану приміщень, що укладені з фізичними особами-підприємцями, а тому висновки податкового органу щодо порушень позивачем по формуванню витрат на підставі підписаних з фізичними особами-підприємцями актів про приймання наданих послуг прибирання та підтримки технічного стану приміщень, є необгрунтованими.

Окрім того, позивач звернувся до фізичних осіб-підприємців з проханням підтвердити наявність трудових та матеріальних ресурсів та можливостей для виконання покладених на них Договірних зобов`язань та отримав відповіді.

У листах ФОП ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_2 , ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_6 , ФОП ОСОБА_5 підтверджують, що послуги з прибирання приміщень АТ «УКРСИББАНК» надавались із використанням праці або послуг інших осіб на підставі відповідних трудових або цивільно-правових угод та із залученням інших суб`єктів господарювання, з якими укладено відповідно договори підряду.

Отже, господарські операції позивача за Договорами про надання послуг підтверджуються належним чином оформленими первинними документами, що відображають рух активів та зміни у власному капіталі АТ «УКРСИББАНК», тому господарські операції з придбання послуг є реальними та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами, а податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року та правомірності формування позивчем витрат за Договорами поставки програмного забезпечення, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «УКРСИББАНК» укладено з BNP PARIBAS PROCUREMENT TECH (Франція) Договір на дисконтовану поставку програмного забезпечення від 16 жовтня 2007 pоку, відповідно до якого BNP PARIBAS PROCUREMENT TECH (Франція) продає компоненти програмного забезпечення позивачу на самих вигідних умовах групи BNPP. PROCUREMENT TECH, а також зобов`язується надавати позивачу не ексклюзивні права користування компонентами програмного забезпечення (ліцензії) тільки на території України, що не підлягає передачі третім особам. PROCUREMENT TECH зобов`язується надавати позивачу оновлення версій та надавати послуги по підтримці вищезазначених компонентів ПЗ, за наявності таких.

В ході виконання договору від 16 жовтня 2007 pоку було складено акти приймання-передачі наданих послуг, з якиї слідує, що позивачу надавався доступ до ресурсів технічної підтримки програмного забезпечення строком на один календарний рік.

Також позивачем укладено угоду з «Axway Belgium S.A.» № Е2005-04-0025787 від 01 серпня 2005 pоку, предметом якої є, зокрема, надання технічної підтримки, яка передбачає забезпечення виконання функцій встановленого програмного забезпечення, усунення збоїв в роботі програмного забезпечення, оновлення версій програмного забезпечення через веб-ресурс.

В ході виконання угоди № Е2005-04-0025787 від 01 серпня 2005 pоку сторонами складено акти про послуги технічної підтримки, відповідно до яких позивачу надано послуги технічної підтримки програмного забезпечення.

Окрім того, позивачем укладено договір з «UL Transaction Security BV» № 2016_0117 від 30 жовтня 2016 pоку, предметом якого є обслуговування програмного забезпечення, доступ до UL Transaction BV Helpdesk з питань підтримки, пов`язаних з виникненням експлуатаційних проблем та з встановлення нових випусків.

Так, в акті перевірки та в апеляційній скарзі відповідач вказує, що АТ «УКРСИББАНК» віднесено до витрат витрати на підставі первинних документів, що не відповідають нормам п. 2.1.1. Положення №5 та п. 41-56 Положення №75, а саме, дата складання вищенаведених актів значно раніше ніж дата фактичного завершення операцій, тобто порушені вимоги щодо первинних документів, які встановлені п.2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 30.12.1998 року за №556 (далі - Положення № 556), та пунктами 51 та 52 Положення про організацію бухгалтерського, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в .банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 року за №75 (далі - Положення №75)».

Проте, колегія суддів вважає вказаний висновок податковго органу необґрунтованим та зазначає наступне.

Так, за умовами вищенаведених Договорів Банк отримав від нерезидентів послуги у вигляді доступу до програмного забезпечення та веб-ресурсів з його підтримки, який надається на початку року та діє до закінчення періоду, зазначеного у відповідному Акті приймання-передачі наданих послуг.

Відповідно до Актів приймання-передачі, сторонами під послугами технічної підтримки мається на увазі право доступу до такої підтримки за принципом самообслуговування, тобто фактична підписка на можливість отримання послуг технічного забезпечення на 1 рік. За умовами договорів, Банк, одноразово оплативши доступ до такої технічної підтримки, може скористатися такими послугами за власною потребою та з необхідною періодичністю.

Отже, вказані послуги не надаються на постійній основі, а є результатом одноразової підписки на доступ до такої технічної підтримки, якою можна скористатися у будь-який момент протягом року.

Так факт реального здійснення господарських операцій та надання АТ «УКРСИББАНК» саме доступу до ресурсів технічної підтримки, а не відповідних послуг на щомісячній основі, підтверджується звітами (актами) про надання послуг технічної підтримки.

Разом з тим, незалежно від юридичного оформлення, фактично операції Банку передбачають отримання Банком доступу (логін та пароль) до підтримки на веб-ресурсі після факту здійснення оплати за певний період дії права доступу, а тому податкові наслідки повинні визначатись саме за дійсним економічним змістом таких операцій (суттю послуг).

З урахуванням вищезазначеного, Акти приймання-передачі наданих послуг за Договорами на постачання програмного забезпечення не оформлюються раніше дати закінчення строку надання послуг, як стверджує відповідач в Акті перевірки, оскільки результатом наданих послуг є одномоментне надання триваючого доступу до програмного забезпечення та ресурсів технічної підтримки, що здійснюється на початку року після отримання АТ «УКРСИББАНК» ключів доступу до програмного забезпечення, а не щомісячне надання таких послуг.

При цьому, відповідач не стверджує, що позивач отримав зазначені послуги або втратив доступ до програмного забезпечення та веб-ресурсів після підписання актів чи оплати послуг, які були надані постачальниками відповідно до укладених договорів.

Водночас, п. 2.1.1. Положення №556 та пп.41-56 Положення №75, не містять імперативних вимог щодо складання документів після завершення господарської операції, зокрема, відповідно до п. 2.1.1. Положення №556 первинні документи повинні бути складені під час здійснення операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Враховуючи, що змістом господарських операцій (вказаних договорів та угоди) є фактично одномоментне надання логіну та паролю до триваючого доступу до програмного забезпечення та ресурсів технічної підтримки, відповідач дійшов необґрунтованими висновку про порушення позивачем пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, підпункту 2.1.1 Положення №566 та пунктів 41-56 Положення №75 та статті 2 Закону України «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».

Таким чином, позивач правомірно сформував витрати на підставі належним чином оформлених Актів приймання-передачі наданих послуг за Договорами на постачання програмного забезпечення, а висновки відповідача заниження фінансового результату до оподаткування на загальну суму 3 067 555 грн є необгрунтованим, а оскаржуване податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року стосовно порушення позивачем строків реєстрації податкових-накладних, коллегія суддів зазначає таке.

Згідно підпункту «а» пункту 198.5 статті 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту189.1 статті 189 цьогоКодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Як убачається з акту перевірки, відповідач зазначив, що АТ «УКРСИББАНК» в порушення п. 198.5 ПК України не нараховані податкові зобов`язання та не складено зведені податкові накладні на суми ПДВ по товарах (роботах, послугах), що призначені для використання в операціях, що не є об`єктом оподаткування ПДВ. Реєстрація податкових накладних та/або коригування розрахунків у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків встановлених п.201.10 ст.201 ПК України.

Разом з тим, як зазначено позивачем та встановлено судом, АТ «УКРСИББАНК» не здійснював формування сум податкового кредиту за вказаними в Акті перевірки операціями у зв`язку з технічним збоєм у програмі подання звітності та неотриманням відповідних податкових накладних, а тому момент перевірки позивач не нарахував податкові зобов`язання в порядку 198.5 ст.198 ПК України.

При цьому, відповідно до п. 198.6 ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми, податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Таким чином, податкові зобов`язання з ПДВ згідно з п. 198.5 ст. 198 ПК України за товарами/послугами/необоротними активами, купленими/виготовленими після 01.07.2015 року, нараховуються в тому звітному (податковому) періоді, в якому постачальник зареєстрував відповідну податкову накладну та в якому в покупця виникли підстави для віднесення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Отже, нереєстрація позивачем зведених ПН в ЄРПН не є порушенням вимог ПК України, оскільки за вимогами податкового законодавства відображення податкових зобов`язань відбувається після моменту віднесення відповідних сум до податкового кредиту, а тому АТ «УКРСИББАНК» має право протягом 1095 днів відобразити такий податковий кредит та зареєструвати відповідні зведені податкові накладні.

Зазначені обставини виключають протиправність дій позивача, та як наслідок, притягнення його до відповідальності, тому податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року про завищення AT «УКРСИББАНК» суми податкового кредиту з податку на додану вартість на загальну суму 318 466 грн внаслідок неврахування розрахунків коригування сум податку на додану вартість до податкової декларації з податку на додану вартість, поданих контрагентами до органів ДПС, а також повторного включення сум до складу податкового кредиту інших звітних періодів, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (зокрема осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених ПК України.

У статті 112 ПК України встановлено підстави, за яких особа вважається винною: установлення можливості дотримання особою правил і норм, за порушення яких Кодексом передбачена відповідальність, але невжиття цією особою достатніх заходів щодо їх дотримання; доведення контролюючим органом того, що вчиняючи дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.

У запереченнях на акт перевірки, позивачем вказано, що повторне включення суми у розмірі 318 466 грн до податкового кредиту відбулося у зв`язку з технічним збоєм програми «Арт-Звіт Pro».

Вказані обставини підтверджуються офіційним листом від розробника даної програми ТОВ «ДІСІЕНСІ» №1/29.11.2019 від 29.11.2019 року, який було долучено до матеріалів справи.

Так, податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

При цьому, позивач склав та зареєстрував зведені ПН в ЄРПН, що в свою чергу, не спричинило жодних втрат бюджету та свідчить про недостовірність описаних порушень, оскільки відповідач зазначають в акті перевірки про заниження податкових зобов`язань, а позивач, всупереч наявності задвоєння ПН включених до ПК, склав та зареєстрував ПН на всю суму зобов`язань чим посприяв уникненню зменшення зобов`язань, тому формулювання про заниження нарахування податку на додану вартість є таким, що не відповідає дійсності.

Враховуючи, що завищення AT «УКРСИББАНК» податкового кредиту з ПДВ на загальну суму 318 466,00 грн мало місце внаслідок технічного збою, що підтверджено належними доказами, оскільки позивачем нараховано податкові зобов`язання на суму задвоєного податкового кредиту, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність вини у позивача та, як наслідок, об`єктивної та суб`єктивної сторони складу правопорушення.

При цьому, колегія суддів зазначає, що елементами складу податкового правопорушення є: об`єкт (врегульовані нормами податкового права суспільні відносини, яким, у результаті правопорушення завдається шкода); об`єктивна сторона (обов`язковою ознакою правопорушення є протиправне діяння (дія або бездіяльність); суб`єкт (платники податків (фізичних та юридичних осіб), податкові агенти, а також банки, тобто лише ті учасників податкових правовідносин, які відповідно до чинного законодавства України виконують обов`язок з нарахування, сплати, подання податкової звітності); суб`єктивна сторона (основним, елементом, суб`єктивної сторони правопорушення є провина).

Таким чином, склад правопорушення, передбаченого п. 198.6. ПК України включає: об`єкт правопорушення - встановлений ПК України порядок реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування формування податкового кредиту; об`єктивна сторона - порушення вимог податкового законодавства при формуванні суми податкового кредиту; суб`єкт відповідальності - юридична особа, що вчинила дане правопорушення; суб`єктивна сторона - провина у формі умислу або необережності.

Отже, у позивача був відсутній намір (суб`єктивна сторона правопорушення) на вчинення будь-якого порушення податкового законодавства, оскільки, задвоєння суми податкового кредиту відбулося у зв`язку з об`єктивними обставинами - технічним збоєм програмного забезпечення, а тому AT «УКРСИББАНК» не вчиняло будь-яких протиправних дій, які б могли призвести до невиконання або неналежного виконання вимог податкового законодавства, а також не завдав своїми діями жодної шкоди державному бюджету чи інтересам інших платників.

Таким чином, податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо податкового повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року про неподання позивачем відомостей про суми коштів, не сплачених до бюджету у зв`язку з отриманням податкових пільг, колегія суддів зазначає наступне.

З акту перевірки вбачається, що AT «УКРСИББАНК» користувався пільгами із орендної плати за земельні ділянки по об`єктах, що розташовані на тимчасово окупованій території та на лінії зіткнення (в межах території м. Алчевська).

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі від 24 січня 2017 року позивачем продано громадянину України ОСОБА_10 нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, положеннями підпунктами 14.1.136, 14.1.147 пункту 14.1 ПК України визначено, що плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - це обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XII - орендна плата).

Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.

Підпунктом 14.1.73 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що землекористувачі - це юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.

У відповідності до пункту 270.1 статті 270 та пункту 288.3 статті 288 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності; земельні ділянки, надані в оренду.

Перехід прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду, регламентується Земельним кодексом України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 120 Земельного кодексу (далі - ЗК України) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Також відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно із ч.3 ст.7 Закону України «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку.

Частина 1 ст.31 Закону України «Про оренду землі» передбачає, що договір оренди землі припиняється, зокрема, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці.

Отже, право власності на нежитлове приміщення перейшло до покупця такого приміщення, договір оренди землі від 30.04.2014 року укладений між Алчевською міською радою та АТ «УКРСИББАНК» (та зокрема з іншими орендаторами) є припиненим згідно вимог Закону.

У відповідності до п. «е» частини 1 статті 141 ЗК України набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Якщо певна фізична чи юридична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на орендованій земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, до нового власника об`єкта нерухомості переходить і встановлений податковим законом обов`язок зі сплати податку за земельну ділянку (орендної плати), на якій розташоване набуте ним майно.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 квітня 2019 року по справі №807/292/18 (адміністративне провадження №К/9901/118/19) та по справі №823/2344/18 (адміністративне провадження №К/9901/1291/19).

При цьому, пунктом 16.1.6 статті 16 ПК України передбачено, що платник зобов`язаний подавати контролюючим органам відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв`язку отримання податкових пільг та напрями їх використання.

Тобто, 24.01.2017 року у зв`язку з переходом права власності на нерухоме майно, що знаходиться на орендованій земельній ділянці, кадастровий номер земельної ділянки, до нового власника перейшло право оренди земельної ділянки, на якій вказане майно розташоване, а також всі обов`язки, пов`язані з такою земельною ділянкою, зокрема і щодо подання звіту про пільги.

Висновок про припинення договору оренди землі від 30.04.2014 року, укладеного між Алчевською міською радою та Банком та перехід всіх обов`язків щодо даної земельної ділянки (в тому числі, щодо подання звіту про пільги) з 24.01.2017 року до нового власника, наведений у постанові Донецького апеляційного господарського суду України від 25.07.2017 року у справі №913/207/17.

Разом з тим, Довідник пільг 83/2 (ним впроваджено пільгу 18010590), про який йдеться в Акті перевірки і який, на думку відповідача, не застосовано позивачем у III кварталі 2017 року набув чинності лише 03.07.2017 року. При цьому, податковий орган не врахував, що право користування земельною ділянкою у АТ «УКРСИББАНК» припинилося 24.01.2017 року (в І кварталі 2017р.) після продажу нежитлового приміщення, а тому позивач на момент набрання чинності Довідником пільг (03.07.2017 року) вже не мав правових підстав для відображення інформації щодо такого об`єкту у звіті про суми податкових пільг за III квартал 2017 року.

Таким чином, у позивача відсутній обов`язок подавати відомості про суми коштів, не сплачених до бюджету в зв`язку отримання податкових пільг та напрями їх використання, а тому податкове повідомлення-рішення № від 23.01.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень 23 січня 2020 року №, №, №, №, №.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 вересня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.

Повний текст виготовлено: 07 грудня 2022 року.