Справа № 640/18212/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Київ № 640/18212/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 05 липня 2022 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з 05 липня 2022 року.

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м.

Києві щодо відмови виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком 05 липня 2022 року у відповідності з вимогами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком 05 липня 2022 року у відповідності з вимогами п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що вона є пенсіонером та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, з 22 вересня 2011 року їй була призначена пенсія за вислугу років як працівнику охорони здоров`я відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

З 05 липня 2022 року позивач перебуває на обліку в Головному управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі її заяви, проте, як зазначає позивач, при її обчисленні відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки в розмірі 3764,40 грн.

У зв`язку з чим, позивач звернулась з цього приводу до відповідача з відповідною заявою, у відповідь на яку листом від 16 серпня 2022 року №2600-0202-8/100984 управління відмовило у здійсненні перерахунку пенсії за віком із застосування показника середньої заробітної плати за 3 календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, посилаючись на положення частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З такими діями позивач не погоджується з тих підстав, що їй пенсія була призначена за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», в подальшому, позивач скористалась своїм правом на вибір пенсії та подала вказану вище заяву про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки в липні 2022 року позивач звернулась за призначенням нової пенсії за віком відповідно до нового Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то при її розрахунку, за доводами позивача, має застосовуватись середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2019, 2020 та 2021 роки.

Крім того, позивач вказує, що вона працювала на посадах, робота яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» і «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» і не отримувала її, у зв`язку з працевлаштуванням з 01 листопада 2011 року на роботу, яка дає право на пенсію за вислугу років, тому, після призначення їй пенсії за віком, позивач звернулась до відповідача з приводу виплати їй грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7 розділу ХV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Проте, листом від 09 вересня 2022 року №2600-0202-8/113380 відповідач повідомив про відсутність правових підстав для виплати грошової допомоги, оскільки остання вже отримувала пенсію за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Зазначені обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що відповідно до вимог чинного законодавства пенсія може призначатися лише один раз та один з її видів, якщо особа має право на декілька видів пенсії, то вона може перейти на інший вид пенсії після призначення, але, за твердженням представника відповідача, це буде не призначення, а перехід з виду на вид пенсії, тому відсутні правові підстави враховувати при обчисленні розміру пенсії показник середньої заробітної плати за 2019-2021 роки.

Крім того, представник відповідача зазначив, що оскільки позивач з 22 вересня 2011 року вже отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», то підстав для виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10 місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не має.

На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 жовтня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.

Згідно заяви від 22 вересня 2011 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно даних трудової книжки, з 01 листопада 2011 року позивач прийнята на посаду сестри медичної операційної відділення онкології Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний онкологічний диспансер».

Також, судом встановлено, що 05 липня 2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії, в якій просила призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що 05 липня 2022 року представник позивача звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з адвокатським запитом, відповідно до якого просив провести обчислення пенсії за віком позивача, призначеної за заявою від 05 липня 2022 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019, 2020 та 2021 роки, оскільки її пенсія за віком є першою, яка їй була призначена відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а також з адвокатським запитом, в якому просив виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком 05 липня 2022 року у відповідності з вимогами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року.

Листами від 16 серпня 2022 року №2600-0202-8/100984 та від 09 вересня 2022 року № 2600-0202-8-113380 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило про те, що позивач перебуває на обліку в управління та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно з заявою від 05 липня 2022 року. Як вказано у листі, позивач скористалась своїм правом на призначення пенсії за вислугу років та з 22 вересня 2011 року їй було призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення». Проте, у зв`язку з працевлаштуванням з 01 листопада 2011 року, виплату цього виду пенсії було припинено. При переведенні з одного виду пенсії на інший, відповідно до статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», застосовується показник середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії. Також повідомлено, що у зв`язку з отриманням пенсії за вислугу років, підстав для виплати грошової допомоги у відповідності з вимогами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не має.

Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.

Так, відповідно до положень статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Враховуючи наведені норми законодавства, а також з урахуванням того, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV не передбачає такого виду пенсії, як «вислуга років», в той час коли право на призначення такого виду пенсії передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд дійшов висновку, що позивач, до 05 липня 2022 року перебувала на обліку в управлінні саме за Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, а не за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, як помилково вважає відповідач.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Абзацом 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

При цьому, за приписами частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

В той же час, частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Наведене в сукупності свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Так, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві з 22 вересня 2011 року відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, а не відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 01 листопада 2011 року виплату пенсії за вислугу років було припинено у зв`язку з працевлаштуванням позивача, а вже з 05 липня 2022 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, у даному випадку при зверненні позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком від 05 липня 2022 року мало місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переходу з одного виду пенсії на інший на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Отже, за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV позивач звернулась вперше 05 липня 2022 року.

Суд вважає за доцільне зазначити у тому числі й те, що Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) висловив свою правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

З аналізу наведених норм чинного законодавства та встановлених судом обставин випливає, а також з урахуванням того, що позивачу пенсія за віком відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV призначена на підставі її заяви від 05 липня 2022 року вперше, тобто позивач не переведена з одного виду пенсії на іншій, що відповідач мав застосовувати показники середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначені за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто, за 2019, 2020 та 2021 роки.

Наведене в сукупності свідчить про протиправність дій відповідача в частині застосування при обчисленні розміру пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2019-2021 роки), а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі її десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком 05 липня 2022 року у відповідності з вимогами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09 липня 2003 року та зобов`язанні вчинити такі дії, суд зазначає таке.

Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2011 року № 1191 (далі по тексту - Порядок № 1191) встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Тлумачення зазначених норм в частині того, які саме вимоги мають бути дотримані особою задля отримання грошової допомоги, є ключовим правовим питанням в цій частині позовних вимог.

Суд вважає за необхідне зазначити, що суть зазначеної грошової допомоги полягає в додатковій гарантії для працівників, які працювали в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Наявність такої гарантії спонукає осіб працювати саме в установах державної або комунальної форми власності і набувати необхідний стаж у зазначених установах.

Тобто, основною умовою, з якою законодавець пов`язує наявність права на грошову допомогу, є факт роботи у відповідних закладах та на відповідних посадах, визначених статтею 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», саме в день досягнення пенсійного віку. Позивачем ця умова дотримана, що сторонами не заперечується.

При цьому, суд також зазначає, що норму пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV слід тлумачити таким чином, що для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV грошової допомоги при виході на пенсію по Закону №1058-IV особа має дотриматись таких вимог:

- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;

- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її, право на зазначену грошову допомогу втратили);

- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років, у редакції Закону №1058 станом на час виникнення спірних правовідносин) на зазначених вище посадах.

Саме такої правової позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 15 червня 2022 року у справі № 200/854/19-а.

Судом встановлено, що позивач з 22 вересня 2011 року перебувала на обліку в органах Пенсійного фонду України відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» та лише з 01 листопада 2011 року виплату цього виду пенсії їй було припинено, у зв`язку з працевлаштуванням.

Суд наголошує, що ані позивачем, ані матеріалами витребуваної пенсійної справи позивача не доведено, що за жовтень 2011 року позивач не отримувала пенсію за вислугу років, обчислену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Наведене в сукупності свідчить, що позивач отримувала пенсію раніше 05 липня 2022 року та перестала її отримувати, у зв`язку з працевлаштуванням, а тому, право на зазначену грошову допомогу втратила, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності своїх дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи квитанції, позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір у розмірі 1984,80 грн. Відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV на підставі заяви від 05 липня 2022 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії за віком з застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з моменту призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, а саме з 05 липня 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

4. У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник