Справа № 240/12328/21
Суддя: Гурін Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Житомир справа № 240/12328/21

категорія 106030000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Гуріна Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) із позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), в якому просить:

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 20.09.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2016 року;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року, та за період з 01.03.2018 до 20.09.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - березень 2018 року, із нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум;

- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які полягають у невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у порядку, передбаченому Законом №2050-III та Порядком №159 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення;

- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у порядку, передбаченому Законом №2050-ІІІ та Порядком №159 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.

У позовній заяві позивач стверджує, що відповідач при нарахуванні та виплаті індексації за період з 01.01.2016 до 20.09.2018 застосував невірний базовий місяць, що призвело до виплати індексації у меншому розмірі, окрім того відповідач не нарахував та не виплатив компенсацію втрати частини доходів (а.с. 1-4).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 відкрито спрощене позовне провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи.

02.09.2021 за вх.№49132/21 до Житомирського окружного адміністративного суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач проти позовних вимог заперечує та просить відмовити у їх задоволенні. У відзиві відповідач зазначив про те, що частина позовних вимог заявлених позивачем, вже була предметом розгляду в адміністративній справі №240/10016/20, які вже вирішені судом, тому повторне звернення до суду з тих самих питань є безпідставним. Так, на виконання рішення суду, позивачу було нараховано індексацію грошового забезпечення та компенсацію втрати частини доходів. Щодо базового місяця, застосованого за період з 01.01.2016 до 28.02.2018, відповідач пояснив, що посадовий оклад позивача не підвищувався у січні 2008 року, тому відсутні підстави для застосування січня 2008 року при нарахуванні індексації, січень 2016 року застосований відповідачем у зв`язку із підвищенням мінімальної заробітної плати у 2016 році, що було передбачено чинним на той час законодавством. Щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 20.09.2018 із застосуванням базового місяця - березень 2018 року, відповідач зазначив, що позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог про зобов`язання нарахувати і виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 до 30.11.2018 в рамках адміністративної справи №240/10016/20. Відповідно індексація за наведений період позивачу не нараховувалась і не виплачувалась, тому безпідставними є вимоги і щодо встановлення базового місяця для нарахування індексації за наведений період (а.с. 31-37).

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 05.12.2022 закрито провадження у справі в частині позовних вимог про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у невиплаті ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у порядку, передбаченому Законом №2050-III та Порядком №159 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсації втрати частини доходів у порядку, передбаченому Законом №2050-ІІІ та Порядком №159 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення.

У решті позовних вимог судом продовжено розгляд адміністративної справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон України №2011-XII), Законом України від 03.07.1991 №1282-XII "Про індексацію грошових доходів населення" (далі - Закон України "Про індексацію грошових доходів населення"), Законом України від 05.10.2000 №2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії"), Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 (далі - Порядок №1078).

Позивач вже звертався до суду з приводу невиплати йому індексації грошового забезпечення. У провадженні Житомирського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №240/10016/20 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії.

Предметом розгляду в адміністративній справі №240/10016/20 були позовні вимоги про визнання наказу про звільнення протиправним в частині виключення зі списків особового складу; визнання дій протиправними щодо ненарахування індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 30.11.2018 та зобов`язання нарахувати та виплатити таку індексацію та компенсацію втрати частини доходів у вигляді такої індексації.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 01.09.2020 у справі №240/10016/20 позов задоволено частково, визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 та компенсації втрати частини таких доходів. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 та компенсацію втрати частини доходів у вигляді індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 на суму такої індексації за весь період затримки. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено (а.с. 55-56).

Отже, позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог про нарахування та виплату індексації за період з 01.03.2018 до 30.11.2018.

Щодо позовних вимог про встановлення базового місяця - березень 2018 року за період з 01.03.2018 до 20.09.2018, судом встановлено, що позивачу за період з 01.03.2018 до 20.09.2018 не виплачувалася індексація грошового забезпечення, тому позовні вимоги про встановлення базового місяця у наведений період є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Щодо решти позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 3 статті 9 Закону України №2011-XII грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону..

Преамбулою Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" проголошено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Згідно з положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії, стипендії, оплата праці (грошове забезпечення).

Абзацом п`ятим статті 18 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" задекларовано, що законами України з метою надання соціальної підтримки населенню України в цілому та окремим категоріям громадян встановлюються державні гарантії щодо індексації доходів населення з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін.

Тобто, основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частиною другою статті 6 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" врегульовано, що порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом п`ятим пункту 2 Порядку №1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу.

Згідно з абзацом першим пункту 4 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до абзацу сьомого пункту 4 Порядку №1078 у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян проводиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб - роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 (проведення індексації грошових доходів населення) (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.

Враховуючи вищенаведене вбачається, що підставою для встановлення базового місяця індексації є підвищення, зокрема, посадових окладів особи. Зміна розміру доплат, надбавок та премій не випливає на встановлення базового місяця індексації для початку обчислення індексу споживчих цін при нарахуванні індексації.

Тобто, за умови підвищення посадового окладу в січні 2008 року останній виступає базовим, а з лютого здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації.

На момент виникнення спірних правовідносин визначення розміру посадових окладів військовослужбовців здійснювалося відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 07.11.2007 №1294 (далі - Постанова №1294), якою затверджено нові схеми посадових окладів військовослужбовців.

Відповідно до пункту 13 постанови №1294 постанова набрала чинності з 01 січня 2008 року, тобто датою, з якою позивач пов`язує встановлення базового місяця індексації.

Постанова №1294 була чинною до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 №704, якою встановлені нові розміри посадових окладів військовослужбовців, а саме: з 01 березня 2018 року.

Проаналізувавши Постанову №1294 в період її дії з 01.01.2008 до 01.03.2018, вбачається незмінність розмірів посадових окладів військовослужбовців.

Тобто, базовим місяцем для проведення індексації за період з 01.01.2008 до 01.03.2018 є січень 2008 року.

Враховуючи наведені обставини, позовні вимоги про визначення базового місяця за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно є обґрунтованими та підлягають задоволенню, відповідно у зв`язку зі зміною базового місяця для обрахунку індексації має бути перерахована і компенсація втрати частини доходів.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, у відповідності до положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України стягує понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору із відповідача.

Щодо витрат позивача на професійну правничу допомогу.

Позивачем заявлено до відшкодування 3500 грн витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 18).

Відповідачем подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, у якому відповідач обґрунтовує свою позицію незначною складністю справи, її типовістю, тим, що позивач вже звертався до суду із позовом, де було вирішено частину позовних вимог; та тим, що військова частина є бюджетною установою (а.с. 26-29).

Відповідно до частин 2, 3 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України врегульовано, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Отже, витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із: складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами.

Частинами 6, 7 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

На підтвердження понесених витрат у справі суду надано: договір про надання правової допомоги від 04.12.2020 (а.с.15), акт виконаних робіт від 11.06.2021 (а.с. 16), та банківську квитанцію на суму 3500,00 грн (а.с. 17).

У порушення положень частини 4 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України позивачем не подано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд акцентує увагу на тому, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг та умовами договору.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим, суд, з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Також, при визначенні суми відшкодування суд має враховувати критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Вказана позиція узгоджується з висновками Верховного суду у постанові від 22.12.2020 у справі № 520/8489/19.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що розмір витрат, сплачених адвокату, у заявленому розмірі не є співмірним із фактично витраченим часом на виконання адвокатом робіт (наданих послуг) та складністю адміністративної справи.

Суд при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, надаючи оцінку співмірності заявленої до повернення позивачем суми коштів із критеріями, встановленими частиною 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України виходить із наступного: дана справа відноситься до незначної складності; розгляд справи проведено без участі сторін; позов носить немайновий характер, справа є однотипною.

Дослідивши надані документи на підтвердження обґрунтованості розміру понесених судових витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до висновку, що розмір витрат сплачених адвокату, який здійснював підготовку та складання позовної заяви у заявленому розмірі 3500,00 грн не є співмірним із складністю справи та не підтверджений детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Враховуючи вищезазначене, а також те, що позов задовольняється частково, суд дійшов висновку, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 1500,00 грн.

Керуючись статтями 9, 72, 77, 143, 243-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Задовольнити частково адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ), про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії.

Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2016 року.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 до 28.02.2018 включно із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку грошового забезпечення - січень 2008 року із нарахуванням та виплатою компенсації втрати частини доходу за невчасно виплачену індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по день фактичної виплати індексації грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 908 грн 00 коп. на відшкодування витрат зі сплати судового збору.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 1500 грн 00 коп. на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати до Сьомого апеляційного адміністративного суду апеляційну скаргу на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Гурін