Справа № 208/9381/21(2-а/208/41/22)
Суддя: Дурасова Ю.В.
Дата ухвалення: 2022-11-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 208/9381/21(2-а/208/41/22)

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Дурасової Ю.В. (доповідач),

суддів: Божко Л.А., Лукманової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04.08.2022 року (головуючий суддя Івченко Т.П.)

в адміністративній справі №208/9381/21(2-а/208/41/22) за позовом ОСОБА_1 до відповідачів: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Салієнка Дмитра Олександровича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 11.11.2021 року до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська з позовом до відповідачів: Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, Інспектора роти №1 батальйону №4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Салієнка Дмитра Олександровича, в якому просив (а. с.1-7):

- скасувати постанову серії ЕАО №4983873 від 03 листопада 2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі щодо ОСОБА_1 , за ч. 1 ст. 122 КУпАП, постановлену Інспектором лейтенантом поліції Управління патрульної поліції в Харківській області Салієнко Дмитром Олександровичем.

Також просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Управління патрульної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 суму, сплачену за надання правничої допомоги у розмірі 1 000 грн..

Позов обґрунтовано тим, що відповідачем неповно з`ясовані та недоведені обставини, що мають значення для справи. В оскаржуваній постанові відповідачем не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04.08.2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що надані відповідачем докази на підтвердження правомірності оскарженої позивачем постанови є належними, достовірними та достатніми доказами у розумінні статей 73, 75, 76 КАС України, відтак про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності визначеної ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та винести нове, яким позов задовольнити.

Вказує, що відсутність зазначення відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, позбавить можливості ідентифікувати даний технічний засіб з метою встановлення чи був даний технічний засіб сертифікований, чи придатний він до експлуатації, чи саме ним відбувалась фото-, відеозйомка. Також зазначає, що застосування приладу Трукам в руках працівника поліції ставить під сумнів правомірність заміру швидкості автомобіля, тому вважає, що дані з лазерного вимірювача швидкості не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 листопада 2021 року Інспектором роти № 1 батальйону № 4 Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції Салієнко Дмитром Олександровичем винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4983873, якою позивача, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, та притягнуто до відповідальності шляхом накладення штрафу у розмірі 340грн. (а.с. 11-12).

Згідно до змісту зазначеної вище постанови зазначено наступне. 03 листопада 2021 року водій, керуючи ТЗ рухався в населеному пункті м. Харків зі швидкістю 81 км/год., перевищив максимальне обмеження швидкості на 31 км/год. Швидкість зафіксована лазерним вимірювачем TruCam 000748 чим порушив п. 12.4 ПДР перевищення водіями більш як на 50 км/год. Крім того, зазначено, що на підставі ст. ст. 307, ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати порушником штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби стягнути з правопорушника подвійний розмір штрафу 680,00 грн.

Позивач вважає протиправною постанову серії ЕАО №4983873 від 03.11.2021 року.

Суд першої інстанції у задоволенні позову відмовив.

Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, норми Постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».

Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.

Предметом спору у цій справі є правомірність/протиправність постанови серії ЕАО №4983873 від 03.11.2021, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за перевищення швидкості руху.

В силу ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на 20-ть кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 15-ти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно змісту постанови серії ЕАО № 4983873 від 03.11.2021 позивачем в населеному пункті порушено швидкісний режим, визначений п. 12.4 ПДР України на 31 км/год.

При цьому, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що в постанові серії ЕАО № 4983873 від 03.11.2021 відповідач посилається на прилад Trucam як доказ, який підтверджує перевищення швидкості руху транспортним засобом.

Слід зазначити, що статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015, передбачено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володінні з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Також, колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що судом першої інстанції досліджено наданий відповідачем до матеріалів справи відеозапис та встановлено, що транспортний засіб рухався зі швидкістю 81 км/год. при дозволеній швидкості 50 км/год.

Зазначений відеозапис міститься в матеріалах справи (а.с. 49).

Водночас, позивач зазначає про проведення моменту фіксації швидкості автомобіля TruCAM з руки (рук), що ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху автомобіля, яким керував позивач.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції такі обґрунтування позивача не є прийнятними.

Так, для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на прилад: встановлюється поріг допустимої швидкості руху.

Зокрема, враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/23028, виданого ДП Укрметртестстандарт 19.08.2021 року та чинного до 19.08.2022 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів LTI 20/20 TruСam ІІ № ТС 000748 є придатним до застосування, максимальна допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимі складає ± 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.; 1% в діапазоні від 201 км/год. До 320 км/год. (а.с. 56).

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації (а.с. 57).

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про помилковість доводів позивача щодо порушення відповідачем порядку використання вимірювача швидкості, оскільки законодавство не містить імперативних приписів стосовно стаціонарного розміщення приладу TruCam та здійснення фіксації таким приладом тільки в автоматичному режимі.

Крім того фіксування правопорушення проводилось не в автоматичному режимі.

Слід звернути увагу на те, що дорожній знак 5.70 ПДР України «Фото-відеофіксування порушень» ПДР лише інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Він відноситься до категорії інформаційно-вказівних знаків.

В той же час, Закон не зобов`язує встановлювати такі знаки перед ділянкою, на якій використовуються засоби фото- відеофіксації порушень дорожнього руху, що свідчить про безпідставність посилань позивача про протиправність спірної постанови у зв`язку з відсутністю доказів наявності на місці фіксації перевищення швидкості дорожнього знаку 5.70.

Згідно з вимогами ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право:

- знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі.

Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1363 від 28 грудня 2011 року «Про затвердження Порядку інформування центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги про випадки затримання, адміністративного арешту або застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» та відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», в якій визначено категорії осіб яким відповідно до цього Закону та інших Законів України надано право на безоплатну вторинну правову допомогу, вказаними нормативно-правовими актами не встановлено обов`язку співробітників поліції викликати особі яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ адвоката (захисника).

Крім того, матеріалами справи не підтверджено, що відповідач якимось чином перешкоджав позивачу у користуванні своїми правами, у тому числі, не обмежував у праві отримувати правову допомогу.

В контексті спірних правовідносин право на юридичну допомогу не є абсолютним, його реалізація вимагає вчинення певних дій з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки чинне адміністративне процесуальне законодавство не визначає обов`язковість участі адвоката чи іншого фахівця у галузі права в розгляді справи про адміністративне правопорушення вказаної категорії.

Водночас, законодавець не обмежує вказану особу в способі отримання юридичної допомоги, як то особиста участь представника, консультація за допомогою телефону або іншого технічного засобу тощо.

Крім того, положення ст. ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не поширюються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 травня 2020 року у справі № 527/2456/16-а.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції зазначені у справі докази є належними, допустимими, чіткими та достатніми, узгоджуються між собою та доповнюють один одного, що відповідає стандарту доказування «поза розумним сумнівом», про що зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства», та можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту», про що ЄСПЛ вказав у своєму рішенні від 21.07.2011 року у справі «Коробов проти України».

Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з витсновком суду першої інстанції про доведеність належними та допустимими доказами вчинення позивачем інкримінованого йому адміністративного правопорушення та, як наслідок, про правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності визначеної ч. 4 ст. 122 КУпАП.

Отже, постанова відповідача прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

На думку колегії суддів апеляційної інстанції позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Натомість відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову, підтверджено правомірності своїх дій/рішень належними доказами.

Щодо витрат на правничу допомогу та сплату судового збору.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позову, то і відсутні підстави для стягнення судових витрат пов`язаних з розглядом справи, в тому числі, витрат на професійну правничу допомогу та сплату судового збору.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.

В силу ч. 3 ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС не підлягають оскарженню в касаційному порядку.

Керуючись ст. 243, 286, 272, 311 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04.08.2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття 21.11.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий - суддя Ю. В. Дурасова

суддя Л.А. Божко

суддя О.М. Лукманова