Справа № 640/16988/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Київ № 640/16988/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса: 04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, в якій позивач просить:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку та виплаті пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) по Україні за три календарних роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто 2019, 2020, 2021 роки.

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплачувати ОСОБА_1 пенсії за віком з 17 лютого 2022 року, тобто із з дня звернення з заявою про призначення пенсії за віком, на умовах і в порядку, передбаченому статтями 26, 27, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки, що передують року звернення за призначенцям пенсії за віком з виплатою різниці між фактично отриманою та призначеною пенсією починаючи з 17 лютого 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 17 лютого 2022 року вона звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у зв`язку з досягненням нею пенсійного віку.

Крім того, позивач зазначає, що їй у 2015 році була призначена пенсія за вислугу років, яку вона отримувала лише один місяць, оскільки з 01 лютого 2015 року з нею були відновлені трудові відносини, які фактично не припинялись.

17 лютого 2022 року, як вказано у позовній заяві, позивачу призначено пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на підставі її заяви, проте, як зазначає позивач, при її обчисленні відповідачем було застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки в розмірі 3764,40 грн.

У зв`язку з чим, 23 червня 2022 року позивач звернулась з цього приводу до відповідача з відповідною заявою, у відповідь на яку листом від 07 липня 2022 року №13385-12807/Н-02/8-2600/22 управління відмовило у здійсненні перерахунку пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 3 календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, посилаючись на положення частини 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З такими діями позивач не погоджується з тих підстав, що їй пенсія була призначена за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», яку вона отримувала один місяць у 2015 році, в подальшому, позивач скористалась своїм правом на вибір пенсії та подала вказану вище заяву про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Оскільки в 2022 році позивач звернулась за призначенням нової пенсії за віком відповідно до нового Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», то при її розрахунку, за доводами позивача, має застосовуватись середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2019, 2020 та 2021 роки.

Зазначені обставини стали підставою для звернення до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що відповідно до вимог чинного законодавства пенсія може призначатися лише один раз та один з її видів, якщо особа має право на декілька видів пенсії, то вона може перейти на інший вид пенсії після призначення, але, за твердженням представника відповідача, це буде не призначення, а перехід з виду на вид пенсії, тому відсутні правові підстави враховувати при обчисленні розміру пенсії показник середньої заробітної плати за 2019-2021 роки.

На підставі викладеного просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 жовтня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення учасників справи.

Розглянувши наявні в матеріалах справи документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва зазначає наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві, якій з 26 грудня 2014 року до 13 лютого 2015 року виплачувалась пенсія за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Також, судом встановлено, що 17 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії, в якій просила призначити їй пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Більш того, з матеріалів справи вбачається, що 23 червня 2022 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою, в якій просила провести обчислення пенсії за віком, призначеної за заявою від 17 лютого 2022 року, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2019, 2020 та 2021 роки відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки її пенсія за віком є першою, яка їй була призначена відповідно до цього Закону.

Листом від 27 червня 2022 року №13385-12807/Н-02/8-2600/22 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повідомило позивача про те, що вона перебуває на обліку в управління та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» згідно з заявою від 17 лютого 2022 року. Посилаючись на частину 3 статті 45 вказаного Закону, а також на положення постанови Кабінету Міністрів України№118 від 16 лютого 2022 року, відповідач зазначив про відсутність правових підстав для врахування при обчисленні розміру пенсії показника середньої заробітної плати за 2019-2021 роки.

Вважаючи, що відповідачем порушені права та інтереси позивача щодо застосування старих показників середньої заробітної плати, позивач звернулась з відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно статті 44 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до частини 1 статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

При цьому, суд звертає увагу, що положеннями статті 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років.

Так, відповідно до положень статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Враховуючи наведені норми законодавства, а також з урахуванням того, що Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV не передбачає такого виду пенсії, як «вислуга років», в той час коли право на призначення такого виду пенсії передбачено Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, суд дійшов висновку, що позивач до 17 лютого 2022 року (у 2015 році) перебувала на обліку в управлінні саме за Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, а не за Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, як помилково вважає відповідач.

Згідно зі статтею 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.

Абзацом 1 частини 1 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

При цьому, за приписами частини 2 статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою:

Зп = Зс х (Ск : К), де:

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях;

Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки;

Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз1 + Кз2 + Кз3 + ... + Кзn );

К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.

В той же час, частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV передбачено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати і набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення пенсії (попереднього перерахунку пенсії без урахування перерахунку, передбаченого абзацом п`ятим частини четвертої статті 42 цього Закону) незалежно від перерв у роботі, під час переведення вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена (визначений) частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.

Наведене в сукупності свідчить про те, що частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Так, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 перебувала на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві у 2015 році відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, а не відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 13 лютого 2015 року виплату пенсії за вислугу років було припинено у зв`язку з працевлаштуванням позивача, а вже з 17 лютого 2022 року позивачу призначено пенсію за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тобто, у даному випадку при зверненні позивача до відповідача з заявою про призначення пенсії за віком від 17 лютого 2022 року мало місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переходу з одного виду пенсії на інший на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

Отже, за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV позивач звернулась вперше 17 лютого 2022 року.

Суд вважає за доцільне зазначити у тому числі й те, що Верховний Суд України у постанові від 29 листопада 2016 року у справі № 133/476/15-а (№ 21-6331а15) висловив свою правову позицію стосовно того, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV.

З аналізу наведених норм чинного законодавства та встановлених судом обставин випливає, а також з урахуванням того, що позивачу пенсія за віком відповідно до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV призначена на підставі її заяви від 17 лютого 2022 року вперше, тобто позивач не переведена з одного виду пенсії на іншій, відповідач мав застосовувати показники середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, визначені за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто, за 2019, 2020 та 2021 роки.

Наведене в сукупності свідчить про протиправність дій відповідача в частині незастосування при обчисленні розміру пенсії за віком показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії (2019-2021 роки), а тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем не доведено правомірності своїх дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Як вбачається з наявних у матеріалах справи доказів позивачем під час звернення з даним позовом до суду сплачено судовий збір на загальну суму 992,40 грн, відтак, враховуючи розмір задоволених позовних вимог, суд присуджує на користь позивача судові витрати у розмірі 992,40 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплати ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV на підставі заяви від 17 лютого 2022 року із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2019, 2020, 2021 роки.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, будинок 16, ) здійснити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок та виплату пенсії за віком з застосуванням середньої заробітної плати (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2019, 2020 та 2021 роки, починаючи з моменту призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV, а саме з 17 лютого 2022 року, з урахуванням фактично виплачених сум.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, місто Київ, вулиця Бульварно - Кудрявська, будинок 16, ).

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник