Справа № 640/12742/19
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

За участю секретаря Заміхановської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, згідно статті 229 КАС України, адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до норм частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з врахуванням рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)2019. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01.06.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_2 відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисливши з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.06.2019 до моменту здійснення перерахунку. В іншій частині позову - відмовлено.

29 квітня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №640/12742/19, в якому стягувачем є ОСОБА_2 .

05 червня 2020 року Відділом примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відкрито виконавче провадження № 62272715 з примусового виконання виконавчого листа №640/12742/19, виданого Окружним адміністративним судом міста Києва 29.04.2020.

15 вересня 2022 року до Окружного адміністративного суду міста Києва від ОСОБА_1 надійшла заява про заміну сторони виконавчого провадження, в якій просить вжити заходів для виконання рішення суду по справі № 640/12742/19, у т.ч. шляхом заміни сторони у виконавчому провадженні (стягувача) з ОСОБА_2 на його правонаступника належного стягувача ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження відмовлено.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити заяву про заміну сторони виконавчого провадження, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 313 КАС України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані, належали до виплати особі за життя і залишилися не отриманими, у зв`язку з її смертю.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що предметом спору у цій справі було право позивача на перерахунок та виплату його пенсії виходячи із п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року відповідно до норм частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Однак, до смерті позивача такий перерахунок здійснено не було, доказів на підтвердження зворотного до суду не надано.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі статтею 1227 Цивільного кодексу України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Слід також зазначити, що, відповідно до частини першої статті 91 Закону України від 05.11.1991 №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-ХІІ), суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно положень статті 52 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини.

Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії) передаються членам сім`ї спадкодавця.

При цьому, суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, яке набрало законної сили, і яким його (пенсійний орган) було зобов`язано провести нарахування та виплату такої пенсії.

Разом з тим, Цивільний кодекс України не визначає строк, протягом якого члени сім`ї спадкодавця мають право на одержання соціальних платежів.

Положення частин 2-3 статті 52 Закону № 1058-IV теж не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю, а лише визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести з 01.06.2019 перерахунок пенсії ОСОБА_2 , відповідно до частини третьої статті 59 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», обчисливши з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня відповідного року та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією за період з 01.06.2019 до моменту здійснення перерахунку.

На виконання вказаного рішення, 29 квітня 2020 року Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист у справі №640/12742/19.

Згідно частин 1-2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

За змістом частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», у разі вибуття однієї із сторін державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторони, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, обов`язкові тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

У контексті наведених положень Закону № 1404-VIII вбачається, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження представляє собою процес, який починається з моменту набрання судовим рішенням законної сили і завершується настанням відповідних обставин, передбачених статтею 39 цього Закону.

У той же час, цей Закон не пов`язує початок реалізації цих прав з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа, а навпаки, прямо передбачає можливість виправлення невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, судом за заявою стягувача.

Матеріали справи свідчать, що позивач - ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 27.01.2021 року серія НОМЕР_2 , виданого Київським міським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.07.2021, спадкоємцем ОСОБА_2 є, зокрема, його дружина ОСОБА_1 .

За правилами частини 1 статті 379 КАС України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.

Крім того, у відповідності до частини 4 статті 379 КАС України, положення цієї статті щодо заміни сторони виконавчого провадження застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Отже, спірні правовідносини допускають заміну боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

При цьому, Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За правилами статті 19 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами, однією з яких є Україна, їхніх зобов`язань за Конвенцією та протоколами до неї, створюється Європейський суд з прав людини. Він функціонує на постійній основі.

Статтею 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються виконувати остаточні рішення Суду в будь-яких справах, у яких вони є сторонами.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

У пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини «Матківська проти України» від 12 березня 2009 року (заява № 38683/04) зазначено про те, що судовий розгляд і виконавче провадження - це перша та друга стадії загального провадження, які стосуються тривалості провадження; виконання рішення є другим етапом судового провадження, а також що реалізоване право знаходить свою ефективну реалізацію саме у момент виконання.

Згідно пункту 24 рішення Європейського суду з прав людини «Воротнікова проти України» від 14 лютого 2008 року (заява № 1225/02), виконавче провадження не має бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження мають розглядатися як цілісний процес.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про те, що право на отримання пенсії правонаступник має у випадку, якщо така пенсія була нарахована померлому або присуджена йому на підставі судового рішення, що набрало законної сили, однак не отримана померлим.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що предметом спадкування можуть бути лише конкретні суми виплат, які були нараховані, належали до виплати особі за життя і залишилися не отриманими у зв`язку з її смертю, слід зазначити, що сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя, внаслідок неправомірних дій органу Пенсійного фонду України, який не виконав у добровільному порядку судове рішення, що набрало законної сили, і яким пенсійний орган було зобов`язано провести перерахунок та виплату пенсії.

Даний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, викладеного у постановах від 27 серпня 2020 року у справі №804/536/18, від 13 грудня 2018 року у справі №2-а-1710/11, від 24 квітня 2018 року у справі №2а/0612/649/11, від 07 березня 2019 року у справі №617/7748/12.

Посилання суду першої інстанції на висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 27.03.2019 у справі №286/3516/16-ц, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки, дане судове рішення прийнято Великою Палатою Верховного Суду за інших обставин справи та правовідносин, адже, предметом спору даній справі було стягнення успадкованої суми в розмірі 14 964,20 грн. неотриманих спадкодавцем пенсійних виплат. Також, основним питанням, що стояло для вирішення перед Великою Палатою Верховного Суду було визначення предметної юрисдикції спору.

Зазначені відмінності у фактичних обставинах справи виключають можливість врахування висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №286/3516/16-ц.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню шляхом заміни стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа по адміністративній справі №640/12742/19, виданого на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року, ОСОБА_2 , на його правонаступника - ОСОБА_1 .

Щодо вимог апелянта про постановлення окремої ухвали, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 324 КАС України, суд апеляційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 249 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Так, відповідно до ч. 1-2 ст. 249 КАС України, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону. У разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Отже, окрема ухвала дає можливість суду відреагувати на деякі порушення закону, стосовно яких він не може самостійно вжити заходів для усунення цих порушень, причин та умов, що їм сприяли, для встановлення винних осіб та притягнення їх до юридичної відповідальності. Окрема ухвала є реакцією на ті порушення, що не усуваються постановою, а також на причини й умови вчинення порушень, щоб запобігти їх повторенню у майбутньому.

При цьому, вказаними нормами процесуального закону встановлено саме право адміністративного суду, а не обов`язок, у разі виявлення під час розгляду справи порушення закону, постановити окрему ухвалу та направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону, а також, поставити питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.

Таким чином, основною підставою, яка надає можливість суду постановити окрему ухвалу є виявлення під час розгляду справи факту порушення суб`єктами владних повноважень вимог закону, внаслідок чого в окремій ухвалі має бути чітко вказано, які саме заходи слід вжити для усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону.

Оскільки, винесення окремої ухвали є правом суду, а не обов`язком, а також, матеріали справи не містять доказів на підтвердження існування підстав щодо необхідності винесення окремої ухвали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання апелянта про винесення окремої ухвали

Відповідно до статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення; 3) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 4) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) у визначених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених у пунктах 1-5 частини першої цієї статті.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції помилково відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони у виконавчому провадженні, а тому, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 52, 229 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 379 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задовольнити.

Замінити стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа по адміністративній справі №640/12742/19, виданого на підставі рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2019 року, ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ), на його правонаступника - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.

Повний текст постанови виготовлено 05.12.2022 р.