Справа № 161/12410/22
Суддя: Івасюта Л. В.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/161/263/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі

головуючої судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судових засідань Юхим А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Позов обґрунтовує тим, що інспектором УПП у Волинській області Костенком Ю.Ю. винесено постанову серії ЕАР 5818082, якою ОСОБА_2 визнано винним у порушенні вимог п. 2.3. п Правил дорожнього руху України (далі ПДР) та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. Зазначає, що викладені в постанові обставини не відповідають дійсності, а сама постанова є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що 28.08.2022 о 19 год. 55 хв. ОСОБА_1 в с. Жидичин по вул. 17-го вересня, 46 керував автомобілем марки «Audi 80» д.н.з. НОМЕР_1 , на блокпості був зупинений працівниками поліції, після повної зупинки автомобіля, він вийшов з авто підготувавши для перевірки працівником поліції документи на автомобіль, посвідчення водія та інші. Після того як працівник поліції підійшов до нього він зазначив, що ОСОБА_2 керував автомобілем з непристебнутим ременем безпеки, на що він заперечив, проте відносно нього було винесено оскаржувану постанову.

Посилаючись на викладене, позивач просить суд, скасувати постанову серії ЕАР 5818082, винесену інспектором УПП у Волинській області Костенком Ю.Ю., якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП, а провадження у справі закрити.

Ухвалою судді від 12.09.2022 відкрито провадження у справі.

Від відповідача надійшов відзив у якому останній позов не визнав. Зазначив, що оскаржувана постанова відповідає вимогам ст.283 КУпАП, а тому є законною, при її винесенні інспектором патрульної поліції роз`яснено особі її права згідно ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Крім цього, інспектором у відповідність до вимог ст. 252 КУпАП, враховуючи обставини справи, власні спостереження, прийняв рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.5 ст.121 КУпАП. З урахуванням наведено, просить суд, відмовити позивачу у задоволенні позову.

До початку розгляду справи від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлений позов підтримує та просить задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просила у задоволенні позову відмовити з мотивів наведених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи та подані докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог та заперечень, суд установив таке.

28.08.2022 інспектором батальйону № 1 роти № 3 УПП у Волинській області ДПП Костенко Ю.Ю. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАР № 5818082 про застосування до ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП.

З оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 28.08.2022 о 19 год. 55 хв. в с. Жидичин по вул. 17-го вересня, 46 керував автомобілем марки «Audi 80» д.н.з. НОМЕР_1 з непристебнутим ременем безпеки, чим порушив вимоги п. 2.3 «в» ПДР України.

Відповідно до п. 2.3 «в» ПДР України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголовники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.

Відповідальність за порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.

Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) під час розгляду справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах по деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення інспектором поліції, позивач свою вину у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП не визнавав, про що свідчить факт подачі до суду позову.

Частинами 1 та 2 ст. 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Разом з тим, правомірность дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ознаками вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, стороною відповідача, суду є недоведеною.

Як вбачається із долученого відеозапису із нагрудного відеореєстратора поліцейського, на ньому зафіксовано події, які мали місце 28.08.2022 в с. Жидичин по вул. 17-го вересня, 46, за участю ОСОБА_1 .

На відеозаписі зафіксовано спілкування працівників поліції з ОСОБА_1 та відповідно процедура складання відносно нього постанови. Суд, звертає увагу на те, що під час винесення оскаржуваної постанови ОСОБА_1 неодноразово повідомляє працівнику поліції, що ПДР він не порушував, а пасок безпеки відстібнув уже після зупинки автомобіля, перед виходом з нього.

Доказів того, що ОСОБА_1 керував автомобілем марки в с. Жидичин по вул. 17-го вересня, 46 автомобілем марки «Audi 80» д.н.з. НОМЕР_1 не користуючись ременем безпеки матеріали відеофіксації не містять.

У своїй Постанові від 13.02.2020 року при розгляді справи № 524/9716/16-а Верховний Суд прийшов до висновку, що у постанові про порушення ПДР обов`язково має бути вказано технічний засіб, за допомогою якого здійснено фото- чи відеозапис порушення.

Даний висновок кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15.11.2018 року по справі № 524/5536/17.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом».

У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм.

Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення.

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання.

Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Суд наголошує, що лише наявність усіх ознак адміністративного правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у своїй Постанові від 19.02.2020 року в справі № 204/8036/16-а.

На переконання суду, встановлені в ході розгляду даної справи обставини, у своїй сукупності, свідчать про необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Враховуючи, що належні, допустимі, достовірні та достатні докази, які б підтверджували вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.121 КУпАП, стороною відповідачів суду не надані, відзив на адміністративний позов та додані до нього докази, не спростовують доводи позивача, то суд вважає за необхідне оскаржувану постанову скасувати, справу про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу інкримінованого адміністративного правопорушення.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 496,20 грн.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, то з відповідач на користь позивача підлягають стягненню витрати, які він поніс у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 496,20 грн.

Керуючись ст.ст.2, 5, 6, 77, 242-246, 255, 286 КАС України, на підставі ст.ст.121, 251, 252, 280 КУпАП, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі, серія ЕАР № 5818082 від 28 серпня 2022 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.5 ст.121 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.121 КУпАП, відносно ОСОБА_1 - закрити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідачі Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (адреса: вул. Залізнична, 15, м. Луцьк, ).

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Л.В. Івасюта