Справа № 302/1321/21
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 302/1321/21 пров. № СК-А/857/8197/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Онишкевича Т.М., Судової-Хомюк Н.М.,

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2021 року у справі № 302/1321/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про накладення адміністративного стягнення,-

суддя в 1-й інстанції ОСОБА_2 ,

час ухвалення рішення 03.12.2021 року,

місце ухвалення рішення смт. Міжгір`я,

дата складання повного тексту рішення 06.12.2021 року,

ВСТАНОВИВ:

22.11.2021 в суд подано позовну заяву про визнання протиправною і скасування постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 від 04.10.2021 № 76 про накладення штрафу в сумі 5100 грн. на ОСОБА_1 за ознаками статті 210-1 ч.2 КУпАП з вимогою закрити провадження в справі за відсутністю події та складу зазначеного правопорушення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач обіймає посаду інспектора по обліку та бронюванню призовників та військовозобов`язаних відділу загальної, організаційної та кадрової роботи апарату Синевирської сільської ради Хустського району Закарпатської області. 02.09.2021 в сільську раду надійшов лист з ІНФОРМАЦІЯ_2 від 31.08.2021 № 779 про розпорядження № 3 про необхідність оповіщення громадян, які підлягають призову та перебувають на військовому обліку в Синевирській територіальній громаді. Про їх виклик та забезпечення прибуття до 14.09.2021 на призовну дільницю другого відділу зазначеного органу в АДРЕСА_1 , сільським головою ОСОБА_4 зазначене розпорядження було доручено, згідно його резолюції на документі, для виконання позивачу та іншому інспектора ОСОБА_5 . Натомість згідно розпорядження сільського голови № 65 від 06.08.2021 позивачу було надано основну щорічну відпустку терміном на 24 календарних дні (з 25.08.2021 по 17.09.2021). Керівник сільської ради позивача з відпустки не відкликав.

20.09.2021 позивач вийшла на роботу і до неї було доведено зміст листа відповідача. Не зважаючи на сплив строку виконання розпорядження, позивачка 20.09.2021-22.09.2021 здійснила оповіщення громадян, які підлягали призову та перебувають на військовому обліку в Синевирській сільській раді. Оскільки більшість призовників тимчасово була відсутня за місцем проживання, комісією з оповіщення було складено відповідні акти, на призовників, які змінили місце проживання та зареєстровані в інших населених пунктах сільською радою видано відповідні довідки. Зазначену інформацію листом від 22.09.2021 вих. № 129 було поінформовано відповідача (другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

01.10.2021 за викликом позивач прибула до відповідача на робочу нараду, де стосовно неї було складено протокол № 76 про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 ч.2 КУпАП за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період ( за халатне відношення до виконання розпорядження начальника центру № 3 від 31.08.2021 і не повне здійснення оповіщення призовників, зазначених у розпорядженні). Позивач не погодилась із протоколом і письмово заперечила це в графі пояснень та усно повідомила начальнику про те, що в період виконання його розпорядження вона була відсутня на роботі і перебувала у відпустці та надала йому відповідне підтвердження. Розгляд протоколу був призначений на 04.10.2021, однак того дня не відбувся без пояснення причин. 15.11. 2021 позивачу зателефонували із зазначеного органу відповідача з повідомленням, що необхідно з`явитись та отримати копію постанови. 16.11.2021 позивачу вручили копію оскаржуваної постанови.

Позивачка вважає постанову протиправною на основі такого :

- посадова особа відповідача не повідомила її належно про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення за складеним протоколом;

- відповідач не з`ясував належно обставин щодо того чи підлягає відповідальності позивач, не взяв до уваги її пояснення та докази неможливості виконати розпорядження у зазначений строк, а також не взяв до уваги виконану роботу позивачем після виходу з відпустки;

- посадова особа , яка склала протокол не роз`яснила позивачу прав, передбачених статтею 268 КУпАП;

- оскаржувана постанова за змістом установлених обставин є відмінною від обставин, зазначених у протоколі і не має посилання на докази;

- постанова не містить обґрунтування накладення стягнення.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2021 року у справі № 302/1321/21 позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною і скасовано постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 від 04.10.2021 № 76 про накладення адміністративного стягнення за статтею 210-1 ч.2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 5100 грн на ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканку АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Справу про адміністративне правопорушення, передбачене статтею 210-1 ч.2 КУпАП, стосовно ОСОБА_1 надіслано на новий розгляд в ІНФОРМАЦІЯ_5 до компетентної посадової особи.

Стягнуто з ІНФОРМАЦІЯ_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати у виді судового збору в сумі 454 грн і витрати на правничу допомогу в сумі 2000 грн , - всього стягнути: 2454 грн.

Повернуто з державного бюджету ОСОБА_1 помилково (надмірно) сплачену суму судового збору за подання позову в сумі 454 грн.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим та таким, що винесене з порушенням норм як матеріального так і процесуального права.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивачем стверджується у позовній заяві те, що нею особисто в період з 20.09.2021 по 22.09.2021 особисто здійснювалося оповіщення громадян, які підлягають призову та перебувають на військовому обліку. З цього випливає, що до 22.09.2021 року оповіщення зазначених громадян позивачкою не проводилося за що її і було притягнуто до адміністративної відповідальності.

Просить скасувати рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2021 року у справі № 302/1321/21 та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

06 грудня 2022 року до суду надійшло письмове клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи, у зв`язку з тим, що він зайнятий у розгляді іншої справи у Закарпатському окружному адміністративному суді. Однак, це клопотання задоволеним бути не може, оскільки жодних доказів обґрунтованості відкладення розгляду справи представником не надано. Крім того, виходячи з положень ч. 4 ст. 196 КАС України присутність осіб, які беруть участь у справі, є не обов`язковою та судом така обов`язковою не визнавалася, а відкладення справи, призведе до необґрунтованого затягування апеляційного розгляду, коли таку може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та наданих письмових пояснень викладених у апеляційній скарзі.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, про дату, час і місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, суд апеляційної інстанції, відповідно до ч. 4 ст. 229, п.2 ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає можливим проведення розгляду справи за їхньої відсутності без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги в справі, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи відповідача притягнули позивача до адміністративної відповідальності, передбаченої статтею 210-1 ч.2 КУпАП безпідставно, необґрунтовано, з порушенням закону.

Розглядаючи спір апеляційний суд виходить із наступного.

Згідно з протоколом № 76 від 01.10.2021 начальника другого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . ОСОБА_1 (інспектор по обліку та бронюванню Синевирської сільської ради) халатно віднеслась до виконання розпорядження начальника № 3 від 31.08.2021 і не в повній мірі здійснила оповіщення призовників, зазначених у розпорядженні, про їх виклик до центру, чим порушила положення ч.1 статті 38 закону «Про військовий обов`язок та військову службу» та абзац п.24 пост. КМУ № 921 від 07.12.2016, і вчинила правопорушення, передбачене статтею 210-1 ч.2 КУпАП.

У протоколі також зазначено, що ОСОБА_1 не притягалась до адміністративної відповідальності протягом року, їй роз`яснено статтю 63 Конституції України, положення статті 268 КУпАП, повідомлено про розгляд справи 04.10.2021, а також вручено копію протоколу та зафіксовано пояснення, за якими ОСОБА_1 не згідна з протоколом і не визнає вину.

Згідно з постановою № 76 від 04.10.2021 начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за статтею 210-1 ч.2 КУпАП ОСОБА_1 з накладенням стягнення у виді штрафу в обмірі 5100 грн. за таких обставин : ОСОБА_1 не виконала розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 3 від 31.08.2021 і не здійснила оповіщення призовників, вказаних у розпорядженні, про їх виклик до другого відділу центру, а саме не оповістила 7 осіб (зазначено відомості про них ), чим порушила ч.1 статті 38 закону «Про військовий обов`язок та військову службу» і абзац п`ятий пункту 24 постанови КМУ № 921 від 07.12.2016. У цій постанові зазначено, що копію вручено ОСОБА_1 16.11.2021.

Не погоджуючись з таким рішенням, позивач звернулася з цим позовом до суду.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Приписами частини другої статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За правилами ч. 5 ст. 160 КАС України право оскаржити рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень мають особи, права, свободи та інтереси яких відповідні рішення, дії чи бездіяльність порушують.

Згідно ст.9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Ст.7 КУпАП, встановлено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

В ст.251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

В ст.72. 73 КАС України видно, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Ч.2 ст.16 Закону України «Про оборону України» визначено, що посадові особи підприємств, установ та організацій усіх форм власності забезпечують ведення персонального військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, сприяють їх підготовці до військової служби, призову на строкову військову службу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, створенню працівникам належних умов для виконання ними військового обов`язку згідно із законодавством, забезпечують здійснення заходів з їх військово-патріотичного виховання.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію» підприємства, установи і організації зобов`язані вести військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів із числа працюючих, здійснювати заходи щодо бронювання військовозобов`язаних на період мобілізації та в особливий період і надавати звітність з цих питань відповідним органам державної влади, іншим державним органам та органам місцевого самоврядування в установленому порядку.

Відповідно до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від № 921 від 07.12.2016р., військовий облік є складовою змісту мобілізаційної підготовки держави та полягає у цілеспрямованій діяльності державних органів, підприємств, установ та організацій щодо фіксації, накопичення та аналізу військово-облікових даних призовників і військовозобов`язаних із відображенням їх у військово-облікових документах, а також здійснення контролю за дотриманням призовниками і військовозобов`язаними, посадовими особами державних органів, підприємств, установ та організацій встановлених правил військового обліку. Військовий облік ведеться з метою забезпечення повного та якісного укомплектування Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів, особовим складом у мирний час та особливий період.

Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.

Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається у двох екземплярах, один з яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі. Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання. При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.

Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.

У ст. 278 КУпАП передбачені обов`язки посадових осіб, які розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема обов`язок щодо перевірки правильності складання протоколу та інших матеріалів справи про адміністративне правопорушення, а також щодо перевірки сповіщення осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду.

Таким чином, провадження у справі про адміністративне правопорушення передбачає складення протоколу про адміністративне правопорушення у присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, з врученням їй копії протоколу. В процесі розгляду справи особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, повинна бути забезпечена можливість користуватись правами, визначеними статтею 268 КУпАП.

Ч.2 ст.210-1 КУпАП, передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, а також вчинення такого порушення в особливий період - тягнуть за собою накладення штрафу на громадян від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст.252 КУпАП).

Ст.245 КУпАП визначено, що в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

В ст.280 КУпАП видно, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідач при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний був з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Апеляційний суд звертає увагу, що згідно розпорядження сільського голови № 65 від 06.08.2021 позивачу було надано основну щорічну відпустку терміном на 24 календарних дні (з 25.08.2021 по 17.09.2021). Керівник сільської ради позивача з відпустки не відкликав. 20.09.2021 позивач вийшла на роботу і до неї було доведено зміст листа відповідача.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.210-1 КУпАП.

При вирішенні справи апеляційний суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права і свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст.3, ст.8 Конституції України, ст.8 КАС України).

Ч.3 ст.62 Конституції України передбачено, що усі сумніви щодо доведеності вини особи слід тлумачити на її користь.

У наведених положеннях визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 139, 286, 308, 310, 313, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 грудня 2021 року у справі № 302/1321/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Т. В. Онишкевич
Н. М. Судова-Хомюк
Повне судове рішення складено 06.12.2022 року