Справа № 640/7821/21
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-11-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

07 листопада 2022 року 10:43 № 640/7821/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Федорчука А.Б., при секретарі судових засідань Левкович А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТПРОМ» (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 10-А, офіс 2/51)

до Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

за участю:

представника позивача - не прибув,

представника відповідача - Ступак О.І.,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром» (надалі по тексту також - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у місті Києві (надалі по тексту також - відповідач), в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 28 жовтня 2020 року №0101 та №0101.

Мотивуючи позовні вимоги представник позивача вказав, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром» є належним чином зареєстрованим суб`єктом господарювання та з метою належного заняття господарською діяльністю та отримання доходу товариство використовує працю 34 найманих працівників, які оформлені належним чином та яким ТОВ «Продмаркетпром» виплачує заробітну плату в межах, передбачених законодавством, утримуючи при цьому та перераховуючи до бюджету всі належні суми податків і ЄСВ із цих виплат; орендує господарські приміщення; використовує власний та орендований автотранспорт. Також, вся матеріально-технічна база підприємства відображена в формі №20-ОПП.

Представник позивача стверджував, що відомості про господарську операцію та її здійснення підтверджуються договорами, видатковими накладними, податковими накладними, рахунками, документами на оплату в окремих випадках іншими документами, які в свою чергу товариство надало в ході перевірки в повному обсязі.

Додатково представник позивача просив врахувати, що відсутність сертифікатів не може свідчити про безтоварність господарської операції, оскільки вони не є первинними документами, на підстав яких формуються дані податкового обліку, з них не вбачається зміст господарської операції, а їх відсутність не є безумовною підставою визнання господарських операцій, вчинених позивачем з ТОВ «Астбуд» нереальними.

Представник позивача в призначене засідання не прибув, подав клопотання про розгляд та вирішення справи за його відсутності.

Представник податкового органу у відзиві на адміністративний позов зазначив, що контролюючим органом виконано вимоги Податкового кодексу України щодо повідомлення платника податків про проведення перевірки, оформлення результатів такої перевірки та, як наслідок, винесення оскаржуваних рішень, відтак проведена перевірка є законною, яка відповідає всім вимогам, без виключення, діючого законодавства, а тому немає жодних підстав вважати проведену документальну позапланову невиїзну перевірку платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром» незаконною, з відсутністю правових наслідків.

Крім того, представник відповідача просив врахувати, що за результатами перевірки контролюючим органом не встановлено виробника ТМЦ, які ТОВ «Астбуд» реалізувало на адресу Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром», оскільки останнім до перевірки не надано копії сертифікатів якості та сертифікатів виробника про походження товару (або інший документ для товару даного виду), як це передбачено умовами договору, укладеного з ТОВ «Астбуд», на підставі якого можна було б визначити постачальника (виробника) товару, поставленого ТОВ «Астбуд».

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

У період з 18 вересня 2020 року по 24 вересня 2020 року Головним управлінням ДПС у місті Києві на підставі направлення від 18 вересня 2020 року №125/26-15-07-01-01-01 відповідно до підпункту 78.1.8 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України на підставі наказу Головного управління ДПС у місті Києві від 16 вересня 2020 року №6301 проведена документальна позапланова виїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром» з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість, яке становить більше 100 тис.грн. за липень 2020 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 05 жовтня 2020 року №55/26-15-07-01-01/36863714.

Перевіркою встановлено порушення Товариством з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром»: пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено: завищення законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 385 782,00 грн., в т.ч. за липень 2020 року в сумі 385 782,00 грн.; заниження сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1 233 264,00 грн., в т.ч. за червень 2020 року на суму 1 130 273,00 грн. за липень 2020 року на суму 102 991,00 грн.

Вказані висновки перевірки ґрунтуються на тому, що за липень 2020 року, яке визначене з урахуванням від`ємного значення з податку на додану вартість, задекларованого у попередніх звітних періодах за травень та червень 2020 року ТОВ «Продмаркетпром» задекларовано податкового кредиту по податку на додану вартість у сумі 4 709 644,00 грн.

Перевіркою відображених у рядку 10.1 декларацій показників за липень 2020 року у загальній сумі 4 472 843,00 грн встановлено, що на даний показник мало вплив відображення податку на додану вартість при придбанні арматури в асортименті, лист г/к, швелер, труба проф., кутник, болти, гайки, шайби, оренда офісу та складських приміщень, комунальні послуги, обслуговування офісу, супутніх послуг.

У ході перевірки встановлено, що сума ПДВ по взаємовідносинах позивача із ТОВ «Астбуд» в податковому кредиті, що зазначений в рядку 10 декларації становить: за липень 2020 року - 451 701,56 грн.

При цьому, перевіряючі дійшли висновку про безтоварність здійснюваних операцій за період, що перевірявся, оскільки позивачем не надано копії сертифікатів якості та сертифікатів виробника про походження товару (або інший документ для товару даного виду); довіреності на отримання ТМЦ.

Відтак, враховуючи факт відсутності первинних документів та не підтвердження господарських операцій з ТОВ «Астбуд» та ТОВ «Праймвест» щодо декларування придбання арматура 12 мм а 500с, міра арматура 14 мм а 500с, міра, арматура 6 мм в 500с, 6 м, арматура 8 міра а500с, позивачем в порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 185.1 статті 185, пунктів 198.1, 198.2 статті 198, пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України завищено суми податкового кредиту з ПДВ на суму 12 746 404,00 грн. в т.ч. за червень 2020 року - 1 167 344,00 грн.; за липень 2020 року в розмірі 488 773,00 грн.

На підставі вказаних висновків акта перевірки Головним управлінням ДПС у місті Києві 18 жовтня 2020 року прийнято:

- податкове повідомлення-рішення №0101, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 849 896,00 грн., в т.ч. 1 233 264,00 грн. за податковими зобов`язаннями; 616 632,00 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення №0101, на підставі якого Товариству з обмеженою відповідальністю «Продмаркетпром» зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість за липень 2020 року у розмірі 385 782,00 грн.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним адміністративним позовом, при вирішенні якого суд виходить з наступного.

Статтею 67 Конституції України регламентовано, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно з абзацом 1 пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до підпункту 14.1.156-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання (для цілей розділу V цього Кодексу) загальна сума податку на додану вартість, одержана (нарахована) платником податку в звітному (податковому) періоді, та/або сума коштів, сформована за рахунок податкових пільг, що були використані платником податків не за цільовим призначенням чи з порушенням порядку їх надання, встановленим цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий кредит - це сума, на яку платник ПДВ має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, до податкового кредиту відносяться, зокрема, суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

У відповідності до норм пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України визначено загальне правило віднесення сум податку до податкового кредиту, за яким датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Як визначено пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 Податкового кодексу України, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 Податкового кодексу України.

Як установлено пунктом 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України, при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

Для перерахування податку до бюджету центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника, звітний період та сума податку, що підлягає перерахуванню до бюджету. На підставі такого реєстру центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриті рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, не пізніше останнього дня строку, встановленого цим Кодексом для самостійної сплати податкових зобов`язань, перераховує суми податку до бюджету.

Відповідно до пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Згідно з пунктом 200.7 статті 200 Податкового кодексу України платник податку, який має право на отримання бюджетного відшкодування та прийняв рішення про повернення суми бюджетного відшкодування, подає відповідному контролюючому органу податкову декларацію та заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, яка відображається у податковій декларації.

Відповідно до пункту 200.10 статті 200 Податкового кодексу України у строк, передбачений абзацом першим пункту 76.3 статті 76 цього Кодексу, контролюючий орган проводить камеральну перевірку даних податкової декларації або уточнюючих розрахунків (в разі їх подання).

Платники податку, які мають право на бюджетне відшкодування відповідно до цієї статті та подали заяву про повернення суми бюджетного відшкодування, отримують таке бюджетне відшкодування в разі узгодження контролюючим органом заявленої суми бюджетного відшкодування за результатами камеральної перевірки, а у випадках, визначених пунктом 200.11 цієї статті, - за результатами перевірки, зазначеної у такому пункті, що проводяться відповідно до цього Кодексу.

Згідно з підпунктом "б" пункту 200.14 статті 200 Податкового кодексу України якщо за результатами камеральної або документальної позапланової виїзної перевірки контролюючий орган виявляє невідповідність суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, то такий орган у разі перевищення заявленої платником податку суми бюджетного відшкодування над сумою, визначеною контролюючим органом за результатами перевірок, надсилає платнику податку податкове повідомлення, в якому зазначаються сума такого перевищення та підстави для її вирахування.

Суд установив, що у ході документальної позапланової виїзної перевірки позивача, висновки якої є підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, контролюючий орган перевірив правомірність декларування позивачем податкового кредиту у податкових деклараціях з ПДВ, зокрема, за липень 2020 року та встановив завищення суми податкового кредиту з ПДВ на суму 12 746 404,00 грн., в т.ч. за червень 2020 року - 1 167 344,00 грн.; за липень 2020 року у розмірі 488 773,00 грн.

Перевіркою з питань законності декларування від`ємного значення з податку на додану вартість за липень 2020 року встановлено його завищення на загальну суму 385 782,00 грн., в т.ч. за липень 2020 року в сумі 385 782,00 грн. та заниження сум податку на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1 233 264,00 грн., в т.ч. за червень 2020 року на суму 1 130 273, липень 2020 року на суму 102 991,00 грн.

У ході судового розгляду справи представник позивача вказав, що дані податкового обліку ТОВ «Продмаркетпром», у яких відображені його взаємовідносини з ТОВ «Аcтбуд» що не визнаються відповідачем, підтверджені належними первинними документами.

Натомість, представник відповідача наполягав на відсутності фактичних господарських відносин між позивачем та вказаним контрагентом, та доводив, що позивач є вигодонабувачем схемного податкового кредиту, а наявні у нього первинні документи не дають йому підстав для формування в обліку показників з податкового кредиту.

Так, статтею 44 Податкового кодексу України передбачені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Згідно з пунктом 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Відповідно до абзаців 5, 11 статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з частинами 1, 2, 8 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.

Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.

Суд зазначає, що податковим законодавством не встановлено конкретного переліку первинних документів, які повинні складатися за наслідками тієї чи іншої господарської операції. Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Отже, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Для податкового обліку значення має саме факт поставки тим постачальником, який вказаний в первинних документах, наданих платником податків на підтвердження задекларованих сум податкового кредиту.

Підставою для виникнення у платника права на податковий кредит з податку на додану вартість, який у подальшому приймає участь у формуванні сум бюджетного відшкодування, є факт реального здійснення операцій з придбання товарів та послуг з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку, а також оформлення відповідних операцій належним чином складеними первинними документами, які містять достовірні відомості про їх обсяг та зміст.

У свою чергу, необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їхнього реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника з метою штучного створення умов для формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування податку.

Досліджуючи взаємовідносини позивача з ТОВ «Аcтбуд» (), суд встановив, що вони випливають із договору купівлі-продажу №382ВР від 01 червня 2020 року, згідно умов якого постачальник (ТОВ «Аcтбуд») зобов`язується передати у власність покупцеві товари в асортименті, а покупець зобов`язується приймати товар та сплачувати за нього певну грошову суму на умовах цього договору.

Пунктами 1.2-1.5 даного договору передбачалось, що право власності на товар від постачальника до покупця переходить з моменту його поставки. Конкретний асортимент товару, його ціна по найменуванням та кількість зазначається у накладній. Умови дійсного договору поширюються для сторін на всі випадки поставки товару протягом дії договору. Загальна сума договору становить 12 000 000,00 грн., в т.ч. ПДВ 2 000 000,0 грн. остаточна ціна договору може змінюватися та становить сумарну вартість поставленого товару згідно накладних, підписаних належними представниками обох сторін, та скріпленими печатками сторін, які є невід`ємною частиною договору.

Товар за цим договором постачається нерівними партіями на умовах самовивозу. Узгоджена з обох сторін заявка є умовою погодження майбутньої поставки товару по кількості, номенклатурі, ціні. Моментом поставки товару є дата підписання видаткової накладної на товар представником покупця (пункти 2.1-2.3 договору).

Так, на виконання умов вказаного договору ТОВ «Аcтбуд» поставило позивачу арматуру, що підтверджується копіями видаткових накладних №РН-0600009 від 01 червня 2020 року на загальну суму 1 000 411,92 грн., в т.ч. ПДВ 166 735,32 грн.; №РН-0700001 від 02 липня 2020 року на загальну суму 1 500 102,83 грн.; №РН-0700148 від 13 липня 2020 року на загальну суму 1 210 106,54 грн., в т.ч. 201 684,42 грн; рахунків-фактур №СФ-060000 від 01 червня 2020 року на загальну суму 1 000 010,66 грн., в т.ч. ПДВ 166 668,44 грн.; №СФ-0600026 від 05 червня 2020 року на загальну суму 1 501 350,60 грн., в т.ч. 250 225,10 грн.; №СФ-0600027 від 09 червня 2020 року на загальну суму 1 501 791,55 грн., в т.ч. ПДВ 250 298,59 грн.; №СФ-0600221 від 23 червня 2020 року на загальну суму 2 000 500,14 грн., в т.ч. ПДВ 333 416,69 грн.; №СФ-0600009 від 01 червня 2020 року на загальну суму 1 000 411,92 грн., в т.ч. ПДВ 166 735,32 грн.; №СФ-0600010 від 01 червня 2020 року на загальну суму 1 000 010,66 грн., в т.ч. ПДВ 166 668,44 грн.; №СФ-0700001 від 02 липня 2020 року на суму 1 500 102,83 грн., в т.ч. ПДВ 250 017,14 грн.; №СФ-0700148 від 13 липня 2020 року на суму 1 210 106,54 грн., в т.ч. 201 684,42 грн.

Передача товарів оформлена видатковими накладними зі складанням податкових накладних. Надання послуг з перевезення у червні-липні 2020 року оформлено складанням товарно-транспортних накладних. Позивач провів повну оплату вартості поставлених йому товарів та наданих послуг у безготівковій формі, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями платіжних доручень та випискою за червень-липень 2020 року.

Поставлений вказаним контрагентом товар був придбаний позивачем з метою використання у виробничому процесі, зокрема, в подальшому реалізовано позивачем у період з липня 2020 року по лютий 2021 року на користь своїх контрагентів. Факт реалізації такого товару підтверджується належним чином оформленими первинними документами: видатковими накладними, податковими накладними та відображена в картках рахунку 281 в розрізі номенклатури.

Відтак, суд, дослідивши обставини здійснення господарських операцій, на підставі яких сформовані дані податкового обліку, поставлені під сумнів відповідачем, та оцінивши відносини, які склалися безпосередньо між учасниками цих операцій та мали місце у червні-липні 2020 року, встановив, що товари, придбані позивачем у ТОВ «Аcтбуд» з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Суми податку на додану вартість, що віднесені до складу податкового кредиту, підтверджені податковими накладними, які зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, а відтак відповідно до пункту 198.6 статті 198, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України дають позивачу право для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та є достатньою підставою для його декларування у податкових деклараціях.

Первинні документи за ці періоди, які наявні у позивача та надавалися податковому органу на перевірку, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Зауважень щодо форми та змісту цих документів відповідач не висував, порушень порядку їх складання не установив. У ході розгляду справи достовірність цих документів відповідач не спростував та не довів, що викладені у них відомості не відповідають дійсності.

В акті перевірки вказано про ненадання позивачем документів щодо походження товарів, сертифікатів якості/паспортів щодо товарів, отриманих від ТОВ «Аcтбуд», ненадання довіреності на отримання ТМЦ, що, на думку контролюючого органу, ставить під сумнів реальність операцій з поставки товарів позивачеві.

Суд не погоджується з такими доводами та зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом у постановах від 11.09.2018 року у справі №804/4787/16, від 24.05.2019 року №826/7423/16, від 08.06.2022 року у справі №560/4131/19.

У цьому контексті суд відзначає, що окремі недоліки наданих документів не нівелюють їхню доказову силу та не є підставою неможливості їх врахування при оцінці обставин спірної справи. Відповідно до сформульованого Верховним Судом підходу, формальні недоліки у первинних документах, а також недоліки, зумовлені дефектами правового статусу особи, що їх видала, мають оцінюватися у сукупності з іншими обставинами. Перевагу варто надавати реальності здійснення господарської операції та її економічному змісту, а не оформленню такої операції. У свою чергу, реальність господарської операції визначається фактом руху активів та зміною стану зобов`язань суб`єкта господарювання, а не повноваженнями осіб зі складання первинних документів, що засвідчують здійснення господарської операції, про що зазначено, зокрема, у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.05.2018 року у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 року у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 року у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 року у справі №2а-102/09/0770, від 24.09.2019 року у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 року у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 року у справі №500/2733/18, від 22.03.2021 року у справі №440/545/19, від 19.06.2018 року у справі №826/7704/16, від 17.04.2018 року у справі №820/475/17, від 05.06.2018 року у справі №809/1139/17, від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, від 26.06.2018 року у справі №808/2360/17, від 20.02.2018 року у справі №809/117/13-а, від 29.07.2020 року у справі №200/5834/19-а, від 11.09.2019 року у справі №814/1932/17, від 28.10.2019 року у справі №280/5058/18, від 22.11.2021 року у справі №0670/2176/11.

Сертифікати/паспорта якості не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку, що фіксують рух активів. Такі документи не містять відомостей про учасників та умови господарської операції з поставки, тому відсутність у платника сертифікатів відповідності (якості) на товар не є свідченням безтоварності операцій і не має вирішального значення для встановлення переміщення активів у процесі виконання поставок.

Верховний Суд у постановах від 17.10.2018 у справі № 802/364/16-а, від 16.10.2018 у справі № 804/9952/15 зазначив, що сертифікати відповідності (якості продукції) не належить до документів, на підставі яких формується бухгалтерський і податковий облік та не містить відомостей про господарську операцію, ненадання позивачем у спірних правовідносинах сертифікатів якості товару не є доказом наявності складу податкового правопорушення.

Таким чином, відсутність зазначених документів ніяким чином не може вплинути на реальність господарських операцій та правомірність формування податкового кредиту.

Доцільно зауважити, що відсутність окремих документів не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних можливо встановити, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Товарно-транспортна накладна відображає відомості про господарську операцію з перевезення вантажів. Наявність транспортних документів на перевезення товарно-матеріальних цінностей є обов`язковою умовою формування бази оподаткування податком на додану вартість при оподаткуванні операцій за договорами перевезення, але не при оподаткуванні операцій за договорами купівлі - продажу чи поставки; сама по собі відсутність товарно-транспортних накладних не може бути самостійним доказом безтоварності господарських операцій з поставки товарів.

При цьому, матеріали справи містять копії товарно-транспортних накладних за спірний період.

В акті перевірки контролюючий орган дійшов до висновку, що позивач задекларував нереальні (безтоварні) господарські операції з придбання ідентифікованого товару/послуг у постачальників, введення в обіг якого (первинний продаж) не підтверджується фактом (законним джерелом) реального походження цих товарів/послуг (відсутнє дійсне формування активу) у попередніх ланках ланцюга його продажу.

Іншими словами, відповідач установив, що товар наявний у позивача, але отриманий не від постачальників, які склали податкові накладні, а джерело походження цього товару невідоме.

Такі висновки зроблені на підставі аналізу податкової інформації Єдиного реєстру податкових накладних, за даними якого серед постачальника ТОВ «Астбуд» першій ланці ланцюга постачання не встановлено придбання товарів, які у подальшому реалізовані позивачу.

Так, у статті 83 Податкового кодексу України наведений перелік матеріалів, які є підставами для висновків під час проведення перевірок: документи, визначені цим Кодексом; податкова інформація; експертні висновки, надані відповідно до статті 84 цього Кодексу та інших законів України; судові рішення; податкові консультації, інші матеріали, отримані в порядку та у спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами, контроль за дотриманням яких покладений на контролюючі органи.

Згідно з підпунктом 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла від платників податків та податкових агентів, зокрема, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Пунктом 73.5 статті 73 Податкового кодексу України передбачено, що з метою отримання податкової інформації, необхідної у зв`язку з проведенням перевірок, контролюючі органи мають право здійснювати зустрічні звірки даних суб`єктів господарювання щодо платника податків. Під час зустрічної звірки здійснюється зіставлення даних, отриманих від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин, з метою документального підтвердження господарських відносин з платником податків та зборів, а також підтвердження відносин, виду, обсягу і якості операцій та розрахунків, що здійснювалися між ними, для з`ясування повноти їх відображення в обліку платника податків. За результатами зустрічних звірок складається довідка, що надається суб`єкту господарювання у десятиденний строк.

Як вбачається з акту №55/26-15-07-01-01/36863714 від 05 жовтня 2020 року, у ході документальної позапланової виїзної перевірки позивача контролюючі органи не проводили зустрічні звірки з ТОВ «Астбуд» та контрагентами останнього за період з 05 квітня 2019 року по 31 липня 2020 року. Під час перевірки відповідач направив запити про проведення зустрічних звірок до інших територіальних органів ДПС, проте відповіді на них на дату складання акта перевірки не надійшли (надійшли після складання акту перевірки. (11 стор. Акта).

Суд не бере до уваги посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів позивача, у тому числі по ланцюгах постачання, оскільки така інформація не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів, не є належним доказом у розумінні процесуального закону і не породжує правових наслідків для платника податків.

Схожу правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 27.03.2018 року у справі №816/809/17, від 15.05.2018 року у справі №810/4391/16, від 11.05.2022 року у справі №826/6126/18.

Висновки про завищення позивачем податкового кредиту за спірними операціями, обґрунтовані посиланням на безтоварність взаємовідносин, які укладалися за ланцюгом між попередніми посередниками, також не ґрунтуються на нормах чинного законодавства, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Суд зазначає, що норми податкового законодавства не ставлять у залежність право платника на податковий кредит при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ від дотримання податкової дисципліни його контрагентом - постачальником товару (послуг), якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товару (послуг), призначених для використання у його господарській діяльності та в оподатковуваних ПДВ операціях. Порушення постачальником товару (послуг) податкового законодавства не може бути підставою для висновку про порушення іншим платником податків - покупцем товару (послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про його (покупця) обізнаність щодо протиправної податкової поведінки контрагента (постачальника) та про злагодженість дій між ними.

Такий висновок відповідає сталій практиці Верховного Суду, наведеній зокрема у постановах від 24.09.2019 року у справі №826/9039/16, від 18.11.2019 року у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 року у справі №500/2733/18, від 22.03.2021 року у справі №440/545/19 та підтриманій Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07.07.2022 року у справі № 160/3364/19.

У ході судового розгляду справи відповідач не надав достатніх та достовірних доказів, які б доводили нереальність виконання операцій з поставки позивачеві товару, невідповідність цих операцій дійсному економічному змісту, або засвідчили б наявність інших обставин, що підтвердили несумлінність позивача як платника податків або позбавляють його права на бюджетне відшкодування.

Оскільки відповідач не довів суду висновки акту перевірки про порушення позивачем норм податкового законодавства при декларуванні показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та податкових зобов`язань у деклараціях з податку на податку додану вартість за господарськими операціями з придбання товару в ТОВ «Астбуд», які б призвели до завищення податкового кредиту з ПДВ та як наслідок, до перевищення заявленої суми бюджетного відшкодування, тому зменшення бюджетного відшкодування підставі пункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу є неправомірним.

Згідно з пунктом 57.4 статті 57 Податкового кодексу України штрафні санкції, нараховані на суму грошового зобов`язання (її частку), скасовану за результатами адміністративного чи судового оскарження, також підлягають скасуванню.

Враховуючи вищенаведене в сукупності, суд приходить до висновку, що наведені відповідачем аргументи не знайшли свого підтвердження та базуються на необґрунтованих припущеннях, а тому, податкові повідомлення-рішення, які було складено через такі обставини, є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд, вирішуючи даний спір, також відзначає, що відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пар. 45 рішення в справі «Бочаров проти України», пар. 53 рішення в справі «Федорченко та Лозенко проти України», пар. 43 рішення в справі «Кобець проти України», при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

Зібрані і досліджені матеріали цієї справи підтверджують та обґрунтовують позовні вимоги, з якими до суду звернувся позивач. При цьому, відповідачем не доведено правомірність своїх дій та рішень у відповідності до вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Основного Закону та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

При цьому, в частині посилання представника відповідача на дотримання порядку проведення перевірки, суд їх відхиляє, оскільки позивачем порядок та підстави проведення документальної позапланової виїзної перевірки не оскаржується.

Відтак, беручи до уваги все вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також їх письмові доводи, суд приходить до обґрунтованого висновку про те, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 72-73, 76-77, 139, 143, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТПРОМ» задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у місті Києві від 28 жовтня 2020 року №0101 та №0101.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОДМАРКЕТПРОМ» (01042, м. Київ, вул. Академіка Філатова, буд. 10-А, офіс 2/51, ) понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 22 700 (двадцять дві тисячі сімсот) гривень 00 копійок за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення встановленого ст. 295 КАС України строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А.Б. Федорчук