Справа № 140/15804/21
Суддя: Матковська Зоряна Мирославівна
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 140/15804/21 пров. № А/857/10318/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді: Матковської З.М.,

суддів: Запотічного І.І., Кузьмича С.М.,

при секретарі судового засідання: Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цифрон» на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року у справі №140/15804/21 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цифрон» до Волинської митниці про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішення (головуючий суддя першої інстанції Плахтій Н.Б., час ухвалення - у письмовому провадженні, місце ухвалення м. Луцьк, дата складання повного тексту 03.06.2022),-

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦИФРОН» (далі позивач, ТзОВ «ЦИФРОН») звернулося з позовом до Волинської митниці про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.11.2021 №№0000078/7.3-19, 0000079/7.3-19.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку позивача з питань дотримання вимог законодавства України у частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за митною декларацією від 11.08.2020 №UA205030/2020/022895. На підставі акту перевірки Волинською митницею 29.11.2021 винесено податкові повідомлення-рішення №0000078/7.3-19, яким ТзОВ «ЦИФРОН» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в розмірі 17205,31 грн, №0000079/7.3-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів в розмірі 5161,59 грн, в т.ч. основний платіж 3441,06 грн, штрафна санкція 1720,53 грн.

ТзОВ «ЦИФРОН» не погоджується із висновками акту документальної невиїзної перевірку від 18.11.2021 №0033/7.3-19/09/42521708 та винесеними Волинською митницею на підставі матеріалів перевірки податковими повідомленнями-рішеннями від 29.11.2021 №0000078/7.3-19, №0000079/7.3-19, вважає їх протиправними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки вказаний лист уповноваженого органу Німеччини не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення ТзОВ «ЦИФРОН» митних правил, так як декларантом до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право на преференцію.

Позивач зазначає, що товариство дотрималося умов режиму вільної торгівлі між Україною та Європейським Союзом та правомірно застосувало тарифну преференцію за імпортованим товаром з країни Європейського Союзу. Під час митного оформлення імпортованого товару декларант надав митному органу всі необхідні документи для завершення митних процедур та щодо достовірності, достатності, повноти або належності яких з боку митного органу не було жодних зауважень та ним не відмовлено у застосуванні преференцій з ввізного мита на товари, що возяться на територію України (код пільги 410 товари, що ввозяться в Україну та походять з країн Європейського Союзу).

ТзОВ «ЦИФРОН» вважає, що товар, митне оформлення якого здійснено за МД від 11.08.2020 типу ІМ40ДЕ №UA205030/2020/022895, є таким, що походить з ЄС та має преференційне походження ЄС для надання режиму вільної торгівлі в рамках Угоди, а тому пільги надані (отримані) ТзОВ «ЦИФРОН» правомірно, з дотриманням вимог Протоколу 1 Угоди.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, винесене при неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та з`ясуванні та дослідженні доказів, а тому таким, що підлягає скасуванню.

Апелянт зазначає, що на підтвердження підстави для застосування преференційної ставки ввізного мита на товар №1, товар №2, товар №3, товар №3, товар №4, товар №5 та умовного нарахування мита за митною декларацією №UA205030/2020/022895 від 11.08.2020 ТОВ «ЦИФРОН» надано декларацію про походження товару, складену експортером WERT HANDEL & TRANSPORTER (Німеччина) на партію товару до 6000 євро рахунок-фактуру (іновой с) від 05.08.2020 №01788 та заявлена до митного оформлення за даною МД (графа 44 МД під кодом « 7016»), в рамках Доповнення І «Визначення поняття «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва Регіональної конвенції про пан-євро- середноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між співробітництвом з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27 червня 2014, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII.

Вказаний інвойс містить напис, зроблений німецькою мовою, що являє собою текст декларації інвойс, наведений в Додатку IV до доповнення 1, засвідчений підписом та печаткою експортера WERT HANDEL & TRANSPORTER.

Митна декларація №UA205030/2020/022895 від 11.08.2020 та рахунок-фактуру (іновойс) від 05.08.2020 №01788, в яких ТОВ «ЦИФРОН» було задекларовано товари при ввезенні на митну територію України, були прийняті митним органом, а імпортований товар випущений у вільний обіг, зокрема Волинська митниця здійснила митне оформлення товару без будь-яких зауважень, що в свою чергу, ще раз підтверджує, що декларант надав достатню кількість документів, які б підтверджували преференцію по сплаті митних платежів.

В основу обґрунтування судового рішення, суд посилається на лист уповноваженого органу Німеччини від 30.07.2021, яким не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у декларації інвойсі від 05.08.25020 №01788.

Однак, із вказаним листом Волинська митниця не ознайомила позивача ні під час перевірки, ні під час судового розгляду, так як до відзиву на позовну заяву відповідач не додав копію вказаного листа для позивача, про що вказав у відзиві, що додатки додаються лише для суду.

Відповідно з матеріалів справи вбачається, що митним органом подано до Волинського окружного адміністративного суду до відзиву на позовну заяву копію листа Державної митної служби від 03.09.2021 №15/15-03/7.3/3681 у якому вказано, що у відповідь на звернення Волинської митниці від 29.01.2021 №7.3-15-832 направляють лист уповноваженого органу Німеччини від 30.07.2021 (вх.№20302/11 від 19.08.2021), яким не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у деклараціях про походження №№01788, 01789.

До матеріалів судової справи додано лист уповноваженого органу Німеччини від 30.07.2021 (вх.№20302 11 від 19.08.2021) без належно засвідченого перекладу на українську мову. Відповідно встановити дані, що містяться в даному листі не можливо.

Однак, суд не надає оцінку даному листу та в порушення ст.72, 73, 74, 75 КАС України приймає лист уповноваженого органу Німеччини від 30.07.2021 як належний, допустимий та достовірний доказ.

При цьому варто зауважити, що лист уповноваженого органу Німеччини від 30.07.2021 (вх.№20302/11 від 19.08.2021) є єдиним доказом для висновку контролюючого органу про відсутність права позивача на преференцію.

Однак, в матеріалах справи відсутні документи, які б підтверджували факт офіційного звернення уповноваженого органу Німеччини до експортера за наданням доказів чи відповіді експортера, до листа не додається. Тобто, відсутня інформація про звернення уповноваженого органу до експортера.

Апелянт зазначає, що в імпортера відсутній обов`язок чи необхідність перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі декларації інвойс. Тобто, відповідальність за оформлення та видачу декларації інвойс і правдивість інформації, що в ній зазначена, лежить виключно на експортерові (продавцеві).

З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча були повідомлені про дату судового засідання. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Частинами другою та третьою статті 129 КАС України визначено, що учасник судового процесу повинен за допомогою електронної пошти (факсу, телефону) негайно підтвердити суду про отримання тексту повістки. Текст такого підтвердження роздруковується, а телефонне підтвердження записується відповідним працівником апарату суду, приєднується секретарем судового засідання до справи і вважається належним повідомленням учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою учаснику судового процесу з моменту надходження до суду підтвердження про отримання тексту повістки.

Якщо протягом дня, наступного за днем надсилання тексту повістки, підтвердження від учасника судового процесу не надійшло, секретар судового засідання складає про це довідку, що приєднується до справи і підтверджує належне повідомлення учасника судового процесу про дату, час і місце судового розгляду. В такому випадку повістка вважається врученою з моменту складання секретарем судового засідання відповідної довідки.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, неприбуття в судове засідання сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату, час і місце апеляційного розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 01.07.2020 між ТзОВ «ЦИФРОН» (Україна) (покупець) та компанією «WERT HANDEL & TRANSPORTE» (Німеччина) (продавець) був укладений контракт №2/07/2020 про продаж побутової техніки бувшої у вжитку, у межах якого на митну територію України було ввезено наступний товар:

- товар №1 «Комбіновані холодильники-морозильники з окремими зовнішніми дверима побутові, місткістю понад 340 л., бувші у вжитку, без упаковки виробника і інструкції, в асортименті: - ВЕКО, всього 36 штук» за кодом товару згідно УКТ ЗЕД, із застосуванням тарифної преференції по ввізному миту « 410» - «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка 1-А «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони », з умовним нарахуванням мита (код платежу 020, ставка мита-5%, спосіб платежу 06) - 10871,84грн.;

- товар №2 «Комбіновані холодильники-морозильники з окремими зовнішніми дверима побутові, місткістю до 340 л., бувші у вжитку, без упаковки виробника і інструкції, в асортименті: - BEKO, всього 6 штук», за кодом товару згідно УКТ ЗЕД, із застосуванням тарифної преференції по ввізному миту « 410» - «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка I-A «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони », з умовним нарахуванням мита (код платежу 020, ставка мита - 5%, спосіб платежу 06) - 1133,83грн.;

- товар №3 « Електроплитка побутова настільна індукційна, без духової шафи, бувша у вжитку, без упаковки виробника і інструкції, в асортименті:- BEKO HII64201FHTX - 1 шт.,- BEKO HII64500FHTX - 1 шт.,- GRUNDIG GIEI635880X - 1 шт.,- GRUNDIG Edition 70 - 1 шт.,- BEKO HII68600PTX - 1 шт.,- BEKO HIC64401 - 1 шт.,- BEKO HIC64403 - 1 шт.,- BEKO HIC64503TX - 1 шт.,- GRUNDIG GIEI824470HX - 1 шт.,- BEKO HII64400AT - 1 шт.,- BEKO HIC64400ATX - 1 шт.,- GRUNDIG GIEI635880X - 1 шт.,Всього - 13 шт». за кодом товару згідно УКТ ЗЕД, із застосуванням тарифної преференції по ввізному миту « 410» - «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС [Абзац перший частини першої статті 29 додатка I-A «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони », з умовним нарахуванням мита (код платежу 020, ставка мита - 10%, спосіб платежу 06) - 4220,49грн.;

- товар №4 «Морозильники та інше холодильне або морозильне обладнання, електричне, морозильники типу «шафа», місткістю понад 250 л,бувші у вжитку, без упаковки виробника і інструкції, в асортименті: - BEKO FS127930, місткістю 270 л., 1 штука.- BEKO RFNE290E33W, місткістю 290 л., 1 штука. - BEKO RFNE290E33W, місткістю 290 л., 1 штука. Всього 3 штуки.» за кодом товару згідно УКТ ЗЕД, із застосуванням тарифної преференції по ввізному миту « 410» - «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка I-A «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони », з умовним нарахуванням мита (код платежу 020, пільгова ставка мита - 0% (повна ставка мита - 5%, спосіб платежу 06) - 0,00грн.;

- товар №5 «Морозильники та інше холодильне або морозильне обладнання, електричне, морозильники типу «шафа», місткістю понад 250 л, бувші у вжитку, без упаковки виробника і інструкції, в асортименті: - BEKO RFN200E20W, місткістю 220 л., 1 штука. Всього 1 штука» за кодом товару згідно УКТ ЗЕД, із застосуванням тарифної преференції по ввізному миту « 410» - «Товари, що ввозяться в Україну та походять з країн ЄС (Абзац перший частини першої статті 29 додатка I-A «Тарифний графік України» до глави 1 розділу IV «Торгівля та питання, пов`язані з торгівлею» (скасування мит) Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони », з умовним нарахуванням мита (код платежу 020, пільгова ставка мита - 0% (повна ставка мита-1%), спосіб платежу 06) - 0,00грн.

Митне оформлення зазначеного товару на умовах вільної торгівлі в рамках Угоди проведено за ЕМД від 11.08.2020 №UA205030/2020/022895, у якій зазначено: відправник/Експортер: «WERT HANDEL & TRANSPORTE» (графа 2), країна походження: EU (графа 34), код товару: 0 (графа 33), ціна товару 3600,00 Євро (графа 42), преференція - код « 410000000» (графа 36).

На підтвердження наявної преференції щодо сплати мита було подано декларацію про походження, складену експортером на партію товару до 6000 євро на інвойсі від 05.08.2020 №01788, у якій зазначено, що товари мають походження ЄС .

Листом Держмитслужби України від 03.09.2021 №15/15-03/7.3/3681 про направлення інформації щодо перевірки документів про походження повідомлено Волинську митницю, що у відповідь на звернення відповідача від 29.01.2021 №7.3-15-832 направляють лист уповноваженого органу Німеччини від 30.07.2021 (вх.№20302/11 від 19.08.2021), яким не підтверджено преференційне походження товарів, зазначених у деклараціях про походження №№01788, 01789.

Також судом встановлено, що Волинською митницею на підставі наказу від 02.11.2021 №326 була проведена документальна невиїзна перевірка ТзОВ «ЦИФРОН», за результатами якої складено акт від 18.11.2021 №0033/7.3-19/09/42521708 «Про результати документальної невиїзної перевірки ТзОВ «ЦИФРОН» дотримання вимог законодавства України в частині обґрунтованості та законності надання (отримання) пільг і звільнення від оподаткування при митному оформленні товарів за МД від 11.08.2020 №UA205030/2020/022895».

Документальною невиїзною перевіркою встановлено порушення ТзОВ «ЦИФРОН»:

- Статті 26 Глави 1 Розділу IV Угоди про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державними членами, з іншої сторони, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, п.п (с) п.1 ст.15, п.1, п.5, ст.21 Доповнення 1 до Регіональної конвенції про пан-євро-середноморські преференційні правила походження в рамках Угоди про асоціацію між Україною, з одного боку, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енернгії та їхніми державами-членами, з іншого боку, ратифікованої Законом України від 16.09.2014 №1678-VII, ч.7 ст.36, ч.2 ст.48, ч.1 ст.257, - п.п.1, 5, 6 ч.8 ст.257, ч.1 ст.270, ч.4,5 ст.280, ч.1 ст.281 Митного кодексу України, в результаті чого занижено податкове зобов`язання по сплаті мита за вищезазначеною МД на загальну суму 17205,31 грн;

- п.185.1 ст.185, п.187.8 ст.187, п.190.1 ст.190 Податкового кодексу України, в результаті чого занижене податкове зобов`язання по сплаті податку на додану вартість за вищезазначеною МД на загальну суму 3441,06 грн.

За результатами проведеної перевірки відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення №0000078/7.3-19, яким ТзОВ «ЦИФРОН» збільшено суму грошового зобов`язання за платежем мито на товари, що ввозяться суб`єктами підприємницької діяльності в розмірі 17205,31 грн, №0000079/7.3-19, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість з ввезених на митну територію України товарів в розмірі 5161,59 грн, в т.ч. основний платіж 3441,06 грн, штрафна санкція 1720,53 грн.

Суд першої інстанції в задоволенні позову відмовив з тих підстав, що листом уповноваженого органу Німеччини від 30.07.2021 не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у декларації інвойсі від 05.08.25020 №01788, тому у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при розмитнені вищевказаного товару.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу України (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно із частиною першою статті 50 МК України відомості про митну вартість товарів використовуються для: нарахування митних платежів; застосування інших заходів державного регулювання зовнішньоекономічної діяльності України; ведення митної статистики; розрахунку податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки.

Частиною першою статті 51 МК України визначено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Відповідно до частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості.

Згідно із частиною шостою статті 265 МК України декларування товарів, що належать громадянам, може здійснюватися цими громадянами або іншими громадянами, уповноваженими на це власниками зазначених товарів нотаріально посвідченими дорученнями.

Відповідно до частини першої статті 266 МК України декларант зобов`язаний, зокрема, у випадках, визначених цим Кодексом та Податковим кодексом України, сплатити митні платежі або забезпечити їх сплату відповідно до розділу Х цього Кодексу (пункт 4); у випадках, визначених цим Кодексом та іншими законами України, сплатити інші платежі, контроль за справлянням яких покладено на митні органи (пункт 5).

Частинами першою та другою статті 293 МК України передбачено, що особою, на яку покладається обов`язок із сплати митних платежів, є декларант. Особою, на яку покладається обов`язок із сплати донарахованих митних платежів - податкового зобов`язання, визначеного за результатами документальної перевірки, є відповідний платник податків.

Відповідно до пункту 8 частини першої статті 336 МК України митний контроль здійснюється безпосередньо посадовими особами митних органів шляхом направлення запитів до інших державних органів, установ та організацій, уповноважених органів іноземних держав для встановлення автентичності документів, поданих митному органу.

Згідно із частиною шостою статті 345 МК України результати перевірки оформлюються актом (довідкою) та є підставою для самостійного визначення органом доходів і зборів суми податкового зобов`язання підприємства щодо сплати митних платежів, застосування заходів, передбачених законами України.

Частиною другою статті 351 МК України визначено, що документальна невиїзна перевірка проводиться у разі: виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів; надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про непідтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до частини першої статті 352 МК України посадовими особами митних органів під час проведення перевірок можуть бути використані: 1) документи, визначені цим Кодексом; 2) податкова інформація; 3) експертні висновки; 4) судові рішення; 5) отримані від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджені відомості щодо вартісних, кількісних або якісних характеристик, країни походження, складу та інших характеристик, які мають значення для оподаткування товарів, їх ввезення (пересилання) на митну територію України або на територію вільної митної зони чи вивезення (пересилання) за межі митної території України або території вільної митної зони, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення; 6) інші матеріали, отримані в порядку та спосіб, передбачені цим Кодексом або іншими законами України.

Отже, підставою для проведення перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митним органам документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

З матеріалів справи слідує, на підставі звернення Волинської митниці Держмитслужби від 29.01.2021 №7.3-15-832 направлено запит до уповноваженого органу Німеччини щодо перевірки декларації про походження №01788, яка була подана декларантом позивача при митному оформленні товарів і на підставі якої застосовано преференції по сплаті мита.

Листом уповноваженого органу Німеччини підтверджено, що преференційний документ (рахунок №01788 від 05.08.2020) є автентичним, проте зазначено, що перераховані товари не є продуктами походження, які відповідають положенням Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, тобто уповноваженим органом Німеччини не підтверджено преференційне походження товару, зазначеного у декларації про походження, складеній експортером на партію товару до 6000 євро на інвойсі від 05.08.2020 №01788.

Отже, судом першої інстанції вірно зауважено, що у даному випадку, підставою для проведення перевірки є надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих митним органам документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться.

В подальшому, проведеною документальною перевіркою встановлено, що ТзОВ «ЦИФРОН» неправомірно застосовано режим вільної торгівлі в рамках Угоди у зв`язку з порушенням вимог статті 26 Глави І Розділу IV Угоди та статей 15, 21 Доповнення 1, а саме: згідно з інформацією, отриманою від уповноваженого органу Німеччини від 30.07.2021 №Z4215F-362/21-1, №Z4215F-В-В12 (005А/21) товари, зазначені у декларації про походження, складених на інвойсі від 05.08.2020 №01788, не мають походження з ЄС, тобто товари не підпадають під дію статті 26 Глави І Розділу IV Угоди та не підпадають під правила походження, викладені в Доповнені І.

Апеляційний суд зазначає, що предметом спору є не підтвердження походження товару як такого, а також правильності та наявності документального підтвердження заявленої позивачем митної вартості товарів та її складових, а правомірність надання позивачеві саме преференції, яке встановлюється шляхом перевірки преференційного походження товарів.

Відповідно до частини першої статті 271 МК України мито - це загальнодержавний податок, встановлений Податковим кодексом України та цим Кодексом, який нараховується та сплачується відповідно до цього Кодексу, законів України та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Одним із видів мита є ввізне мито, яке встановлюється на товари, що ввозяться на митну територію України, платником якого є особа, яка ввозить товари на митну територію України чи вивозить товари з митної території України у порядку та на умовах, встановлених цим Кодексом.

Статтею 278 МК України встановлено, що датою виникнення податкових зобов`язань із сплати мита у разі ввезення товарів на митну територію України чи вивезення товарів з митної території України є дата подання митному органу митної декларації для митного оформлення або дата нарахування такого податкового зобов`язання митним органом у випадках, визначених цим Кодексом та законами України.

Відповідно до частин четвертої, п`ятої статті 280 МК України ввізне мито на товари, митне оформлення яких здійснюється в порядку, встановленому для підприємств, нараховується за ставками, встановленими Митним тарифом України.

Ввізне мито є диференційованим щодо товарів, що походять з держав, які спільно з Україною входять до митних союзів або утворюють з нею зони вільної торгівлі. У разі встановлення будь-якого спеціального преференційного митного режиму згідно з міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовуються преференційні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

До товарів, що походять з України або з держав - членів Світової організації торгівлі, або з держав, з якими Україна уклала двосторонні або регіональні угоди щодо режиму найбільшого сприяння, застосовуються пільгові ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України, якщо інше не встановлено законом.

До решти товарів застосовуються повні ставки ввізного мита, встановлені Митним тарифом України.

Згідно з частиною першою статті 300 МК України умови надання звільнення (умовного звільнення) від оподаткування митними платежами визначаються цим Кодексом, Податковим кодексом України, іншими законами України та міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

Відповідно до підпункту «в» пункту 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з ввезення товарів на митну територію України.

Датою виникнення податкових зобов`язань у разі ввезення товарів на митну територію України є дата подання митної декларації для митного оформлення (пункт 187.8 статті 187 ПК України).

Згідно з пунктом 190.1 статті 190 ПК України базою оподаткування податком на додану вартість для товарів, що ввозяться на митну територію України, є договірна (контрактна) вартість, але не нижче митної вартості цих товарів, визначеної відповідно до розділу III Митного кодексу України, з урахуванням мита та акцизного податку, що підлягають сплаті і включаються до ціни товарів.

Отже, сума податку на додану вартість залежить від розміру мита, що підлягає сплаті та включається до ціни товару.

Згідно з частинами першої-третьої, шостої статті 36 МК України країна походження товару визначається з метою оподаткування товарів, що переміщуються через митний кордон України, застосування до них заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, заборон та/або обмежень щодо переміщення через митний кордон України, а також забезпечення обліку цих товарів у статистиці зовнішньої торгівлі. Країною походження товару вважається країна, в якій товар був повністю вироблений або підданий достатній переробці відповідно до критеріїв, встановлених цим Кодексом. Під країною походження товару можуть розумітися група країн, митні союзи країн, регіон чи частина країни, якщо є необхідність їх виділення з метою визначення походження товару. Положення цього Кодексу застосовуються для визначення походження товарів, на які при ввезенні їх на митну територію України поширюється режим найбільшого сприяння, з метою застосування до таких товарів передбачених законом заходів тарифного та нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності.

Відповідно до частини сьомої цієї статті повністю вироблені або піддані достатній переробці товари преференційного походження визначаються на основі законів України, а також міжнародних договорів України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України.

З 01.01.2016 для митного оформлення в України товарів вироблених на території ЄС застосовується Угода про асоціацію між Україною, з однієї сторони, та Європейським Союзом, Європейським співтовариством з атомної енергії і їхніми державами-членами, з іншої сторони від 27.06.2014 (далі - Угода), а саме розділ IV «Торгівля і питання, пов`язані з торгівлею» яким встановлено порядок здійснення торгівлі товарами, що походять з територій Сторін.

Відповідно до статті 26, 27 розділу IV Угоди для цілей цієї Глави «походження» означає, що товар підпадає під правила походження, викладені в Протоколі I до цієї Угоди («Щодо визначення концепції «походження товарів» і методів адміністративного співробітництва»); «мито» включає будь-яке мито або інший платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару, зокрема будь-який додатковий податок або додатковий платіж, пов`язаний з імпортом або експортом товару.

Кожна Сторона відповідно до частини першої статті 29 розділу IV Угоди зменшує або скасовує ввізне мито на товари, що походять з іншої Сторони, відповідно до Графіків, встановлених у Додатку I-A до цієї Угоди.

Відповідно до статті 2 розділу ІІ «Визначення концепції «походження товарів» Протоколу І до Угоди про асоціацію з метою впровадження цієї Угоди наступні товари мають вважатися як такі, що походять з Європейського Союзу : (a) товари, цілком вироблені в Європейському Союзі, як це визначається у статті 5 цього Протоколу; (b) товари, отримані в Європейському Союзі з матеріалів, які не були вироблені цілком у Європейському Союзі, за умови, що такі матеріали пройшли достатню обробку в ЄС відповідно до статті 6 цього Протоколу.

Згідно зі статтею 16 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди, товари, що походять з Європейського Союзу, і товари, що походять з України, після ввезення до України чи Європейського Союзу відповідно підпадають під дію цієї Угоди за умови подання одного з таких документів: (a) сертифікат з перевезення товару EUR.1, зразок якого наведений у Додатку III до цього Протоколу; або (b) у випадках, вказаних у статті 22(1) цього Протоколу, - декларація, що надалі іменуватиметься «декларацією інвойс», надана експортером до інвойса, повідомлення про доставку чи будь-якого іншого комерційного документа, який описує розглядувані товари достатньо детально для того, щоб їх можна було ідентифікувати.

Відповідно до статті 21 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, декларація про походження або декларація про походження EUR-MED, зазначена в статті 15(1)(c), може бути складена: (a) уповноваженим експортером відповідно до положень Статті 23, або (b) експортером на будь-яку партію товару, що складається з однієї або більше одиниць упаковки, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Експортер, який складає декларацію про походження або декларацію про походження EUR-MED, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів Договірної сторони-експортера надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цієї Конвенції.

Відповідно до статті 22 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди, декларація інвойс, зазначена в статті 16(1)(b) цього Протоколу, може бути складена: (a) затвердженим експортером у розумінні статті 23 цього Протоколу, або (b) експортером будь-якої партії товару, що складається з одного чи декількох місць товарів, що походять з певної країни, сукупна вартість яких не перевищує 6000 євро. Експортер, який складає декларацію інвойс, повинен бути готовим у будь-який час на вимогу митних органів країни експорту надати всі належні документи на підтвердження статусу походження розглядуваних товарів, а також виконання інших умов цього Протоколу.

Відповідно до статті 32 Доповнення І до Регіональної конвенції про пан-євро-середземноморські преференційні правила походження, статті 33 Протоколу І «Щодо визначення концепції «Походження товару» і методів адміністративного співробітництва» до Угоди:

- подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватись у довільному порядку або тоді, коли митні органи країни імпорту мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цього Протоколу;

- перевірка має бути здійснена митними органами країни експорту. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними;

- митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу;

- якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Відповідно до статті 45 МК України у разі виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару, митний орган може звернутися до компетентного органу, що видав документ, або до компетентних організацій країни, зазначеної як країна походження товару, із запитом про проведення перевірки цих документів про походження товару чи надання додаткових відомостей.

Запит про проведення перевірки повинен містити виклад обставин, що дали підстави для сумнівів з приводу достовірності задекларованої країни походження товару, посилання на правила визначення походження товарів, що застосовуються в Україні, а також іншу необхідну інформацію.

До запиту додається документ, що підлягає перевірці, або його копія, а також у разі необхідності інші відомості, що можуть сприяти проведенню перевірки.

Запит про проведення перевірки надсилається протягом 1095 днів з дня подання документа про походження товару, крім випадків, коли така перевірка ініціюється у зв`язку з кримінальним провадженням.

Відповідно до вимог пункту 1 Порядку направлення запитів Державної митної служби України до митних служб іноземних держав або їх інформування, затвердженого наказом Держмитслужби України від 06.07.2005 №639 (далі - Порядок) у разі наявності в митного органу України обґрунтованої підозри в можливості вчинення порушення митних правил, яку можна підтвердити або спростувати лише шляхом отримання інформації від митної служби іноземної держави, потреби отримання, підтвердження або спростування з метою забезпечення дотримання митного законодавства України даних, зазначених у поданих митному органу України документах про товари (їх кількість, вартість, походження тощо), переміщувані через митний кордон України, для проведення їх митного оформлення здійснюються запити до митних служб іноземних держав.

Відповідно до вимог пункту 3 Порядку обмін інформацією з митними службами іноземних держав здійснюють визначені підрозділи Держмитслужби України.

Згідно з вимогами пункту 4 Порядку якщо потрібне отримання інформації від митної служби іноземної держави у випадках, передбачених підпунктами «а», «б», «в» пункту 1 цього Порядку, то митний орган України надсилає обґрунтоване звернення до відповідного підрозділу Держмитслужби України.

Відповідно до вимог пункту 18 Порядку після надходження відповіді від митної служби іноземної держави відповідний підрозділ Держмитслужби України опрацьовує отриману інформацію й направляє зазначену відповідь на адресу митного органу, який був ініціатором запиту або який здійснював митне оформлення вантажу.

Статтею 32 розділу VI Доповнення І до Конвенції передбачено, що подальші перевірки підтверджень походження мають здійснюватися у довільному порядку або тоді, коли митні органи Договірної сторони-імпортера мають обґрунтовані сумніви в достовірності таких документів, статусі походження відповідних товарів або виконанні інших вимог цієї Конвенції. З метою реалізації положень пункту 1 цієї статті митні органи Договірної сторони імпортера повинні повернути сертифікат з перевезення товару EUR.1 або EUR-МЕD та інвойс, якщо він був поданий, декларацію про походження або декларацію про походження EUR-МЕD, або копії цих документів митним органам країни експорту, вказавши, за необхідності, причини запиту. Будь-які отримані документи й інформація, що вказують на недостовірність інформації, наведеної в підтвердженні походження, повинні бути надіслані для обґрунтування запиту про здійснення перевірки. Перевірка має бути здійснена митними органами Договірної сторони - експортера. Для виконання цього завдання вони мають право вимагати будь-яких доказів і здійснювати будь-яку перевірку рахунків експортера та інші перевірки, які вважатимуть належними. Якщо митні органи Договірної сторони імпортера вирішують призупинити надання преференційного режиму для товарів, щодо яких здійснюється перевірка, до надходження результатів цієї перевірки, імпортеру пропонується видача продукції із застосуванням будь-яких запобіжних заходів, які вважатимуться необхідними. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути якнайшвидше повідомлені про її результати. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з однієї з Договірних Сторін і відповідають іншим вимогам цієї Конвенції. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

Тобто, наведені вище норми передбачають взаємодію договірних сторін, зокрема, ними передбачено право та спеціальний порядок перевірки достовірності та правильності інформації (у тому числі декларацій інвойсів), що міститься у відповідних документах. При цьому наведені положення фактично передбачають презумпцію достовірності документів до тих пір, поки митні органи країни експорту за запитом митних органів країни імпорту за результатами проведеної перевірки не доведуть протилежного (за винятком ситуації, що відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запита, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів).

Отже, міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку виникнення сумнівів з приводу дійсності документів про походження товару чи достовірності відомостей, що в них містяться, включаючи відомості про країну походження товару.

Відповідно до статті 33 Протоколу 1 до Угоди саме результати перевірки підтверджень походження товару є підставою для відмови у наданні платнику податків права на преференції.

В той же час, подальші дії контролюючого органу, на запит якого проводилася перевірка документів про походження товару, не передбачає аналізу ним додаткових доказів (документів), наданих декларантом для підтвердження відомостей про заявлену країну походження товару згідно із частинами 8, 9 статті 43 МК України, тому митний орган не наділений повноваженнями діяти на власний розсуд за вказаних обставин та проводити додаткову перевірку документів про походження товару після отримання результатів такої перевірки компетентним органом заявленої декларантом країни походження товару.

Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 01.03.2021 у справі №240/7093/19, від 11.04.2022 у справі № 260/2805/20.

Так, Верховним Судом у прийнятих постановах вказано «...Статтею 33 Протоколу 1 до Угоди передбачено порядок такої перевірки підтверджень походження товарів. Митні органи, на запит яких була здійснена перевірка, мають бути повідомлені про її результати якомога раніше. Ці результати повинні чітко вказувати на те, чи є перевірені документи достовірними та чи розглядувані товари можуть бути визнані такими, що походять з Європейського Союзу або України і відповідають іншим вимогам цього Протоколу. Якщо у випадку обґрунтованих сумнівів відповідь на запит про перевірку не надійшла протягом десяти місяців з дати подання цього запиту, або якщо відповідь не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів, митні органи, що подали запит, повинні за відсутності виняткових обставин відмовити у наданні права на преференції.

З огляду на викладене колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду доходить висновку, що міжнародним договором передбачено чіткий алгоритм дій митного органу у випадку отримання відповіді компетентного органу за результатами перевірки документів про походження товару, яка, зокрема, не містить достатньої інформації для визначення достовірності розглядуваного документа або справжнього походження товарів».

Частиною другою статті 334 МК України встановлено, що відомості з офіційних документів, наданих для митного контролю, не потребують додаткового підтвердження.

Відповідно до частини чотирнадцятої 14 статті 354 МК України рішення щодо правильності визначення заявлених у митних деклараціях підстав для звільнення від оподаткування окремими документами не оформляються, а зазначаються в акті про результати перевірки.

У разі надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтверджених відомостей щодо країни походження, вартісних, кількісних або якісних характеристик, які мають значення для оподаткування товарів і предметів при ввезенні на митну територію України, які відрізняються від задекларованих під час митного оформлення, контролюючий орган має право самостійно визначити базу оподаткування та податкові зобов`язання платника податків шляхом проведення дій, визначених пунктом 54.3 цієї статті, на підставі відомостей, зазначених у таких документах (відповідно до п. 54.4 ст. 54 ПК України).

Таким чином, з урахуванням наведених вище норм чинного законодавства та обстави н справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки у відповідь на запит митного органу листом уповноваженого органу Німеччини від 30.07.2021 не підтверджено преференційне походження товару зазначеного у декларації інвойсі від 05.08.25020 №01788, тому у позивача були відсутні підстави для застосування права на преференції при розмитнені вищевказаного товару, а висновки акту перевірки ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

З урахуванням наведених вище висновків суду, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що лист уповноваженого органу Німеччини не можна вважати єдиним та беззаперечним доказом порушення ТзОВ «ЦИФРОН» митних правил, так як декларантом до митного оформлення надані всі документи, визначені чинним законодавством, що надані експортером та підтверджують право на преференцію, відсутністю офіційного перекладу та відсутністю в імпортера обов`язку чи необхідності перевіряти законність дій експортера в момент оформлення та видачі декларації інвойс, оскільки предметом спору є правомірність надання позивачеві саме преференції, яке встановлюється шляхом перевірки преференційного походження товарів.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Перевіривши оскаржене позивачем рішення, апеляційний суд вважає, що такі відповідають критеріям, визначеним ст. 2 КАС України, а представлені відповідачем на заперечення позовних вимог докази у своїй сукупності не дають підстав вважати що рішення відповідача є протиправними, а натомість вказують на те, що такі прийняті відповідачем обґрунтовано, з дотриманням вимог Конституції та законів України, в межах повноважень та спосіб, передбачений чинним законодавством України та підстав для визнання іх протиправними та скасування не вбачається.

Таким чином, з урахуванням наведених вище обставин а норм чинного законодавства України, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що податкові повідомлення-рішення від 29.11.2021 №№0000078/7.3-19, 0000079/7.3-19 є правомірними та такими, що прийняті відповідно до вимог частини другої статті 2 КАС України, тому в задоволенні заявлених позовних вимог слід відмовити.

Суд враховує положення Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).

Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Цифрон» - залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 червня 2022 року у справі №140/15804/21 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя З. М. Матковська
судді І. І. Запотічний
С. М. Кузьмич
Повне судове рішення складено 02.12.2022