Справа № 580/11586/21
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М. та Сорочка Є.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу виконавчого комітету Тальнівської міської ради на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Тальнівської міської ради, Тальнівської міської ради та міського голови Тальнівської міської ради Сідька Василя Петровича про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Тальнівської міської ради (далі - відповідач 1), Тальнівської міської ради (далі - відповідач 2) та міського голови Тальнівської міської ради Сідька Василя Петровича (далі - відповідач 3) про поновлення на роботі, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.04.2022 просив:

- визнати неправомірним та скасувати розпорядження від 05.05.2021 №244-Рк міського голови Тальнівської міської ради Сідько В.П. "Про звільнення ОСОБА_1 ";

- поновити позивача на роботі;

- стягнути з виконавчого комітету Тальнівської міської ради на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що позивач зобов`язаний був подати позовну заяву до Черкаського окружного адміністративного суду у строк до 05.06.2021, однак такий позов було подано лише 05.01.2022 з пропущенням строку.

Крім того, вказує, що судом не прийнято до уваги та не враховано доводи відповідача про те, що за даними особової справи, у позивача відсутня вища освіта (магістр, спеціаліст) за кваліфікацією з фаховою спеціальністю фінанси, облік і аудит.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, розпорядженням від 10.05.2017 №154-Рк позивача 11.05.2017 прийнято на роботу до Тальнівської міської ради на посаду завідувача сектору економічного розвитку та інвестицій апарату управління Тальнівської міської ради та її виконавчого комітету. В подальшому позивач склав присягу посадової особи місцевого самоврядування та йому присвоєно 11 ранг посадової особи місцевого самоврядування.

Розпорядженням від 28.02.2020 №31-Рк позивача 02.03.2020 переведено на посаду завідувача сектором внутрішнього аудиту фінансового управління Тальнівської міської ради.

11.02.2021 Тальнівська міська рада прийняла рішення №6/8-2 "Про внесення змін до рішення Тальнівської міської ради від 12.01.2017 №1/8-3 "Про затвердження структури апарату управління Тальнівської міської ради та її виконавчого комітету" зі змінами відповідно до якого передбачено ліквідацію фінансового управління Тальнівської міської ради та створення нової юридичної особи - управління фінансів, економічного розвитку та інвестицій Тальнівської міської ради.

17.02.2021 міським головою прийняте розпорядження №17-Рк про попередження працівників фінансового управління Тальнівської міської ради про наступне вивільнення в зв`язку з ліквідацією фінансового управління Тальнівської міської ради.

05.05.2021 міським головою прийняте розпорядження від 05.05.2021 №244-Рк про звільнення позивача із займаної посади.

Не погоджуючись з вказаним розпорядженням позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача із займаної посади йому не запропоновано будь-яку вакантну посаду державної служби у новоствореному управлінні фінансів, економічного розвитку та інвестицій Тальнівської міської ради.

За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ч.2 ст.38 Конституції України визначено, що громадянам гарантовано рівне право доступу до державної служби, а також до служби в органах місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Частиною шостою зазначеної статті Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Підстави припинення трудового договору передбачені статтею 36 КЗпП України. Відповідно до частини 4 якої у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40).

Пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, на підставі якого припинено державну службу позивача, передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому, згідно з частинами 1 і 3 статті 49-2 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Отже, звільнення з підстав, зазначених у пункті 1 статті 40 КЗпП України, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації (частина друга, частина четверта статті 40 КЗпП України).

Таким чином однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (далі - постанова Пленуму ВСУ) містяться роз`яснення, згідно з якими при розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про працю України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що рішенням Тальнівської міської ради від 11.02.2021 №6/8-2 ліквідовано фінансове управління Тальнівської міської ради та передбачено створення нової юридичної особи Управління фінансів, економічного розвитку та інвестицій Тальнівської міської ради.

Згідно пунктів 1.1, 1.3 Положення про фінансове управління Тальнівської міської ради, затвердженого рішенням Тальнівської міської ради від 30.12.2020 №3/8-3 фінансове управління Тальнівської міської ради є виконавчим органом Тальнівської міської ради, що утворюється міською радою, є підзвітним та підконтрольним Тальнівській міській раді, підпорядковується її виконавчому комітету та міському голові. Управління є відповідальним за виконання частини повноважень виконавчих органів ради, покладених на нього у встановленому порядку.

Управління є юридичною особою, веде самостійний баланс, має право відкривати та закривати рахунки в органах казначейства, у межах своїх повноважень укладати від свого імені угоди з юридичними і фізичними особами, мати майнові і немайнові права, нести зобов`язання, бути позивачем і відповідачем у судах. Управління має печатку із зображенням Державного Герба України і власним найменуванням, штамп, відповідні бланки та інші атрибути юридичної особи, є головним розпорядником бюджетних коштів в частині міжбюджетних трансфертів.

При цьому, порівнюючи вищевказане положення ліквідованого фінансового управління та Положення про управління фінансів, економічного розвитку та інвестицій Тальнівської міської ради, затвердженого рішенням Тальнівської міської ради від 11.02.2021 №6/8-2 вбачається, що виконання завдань і функцій ліквідованого органу фінансового управління Тальнівської міської ради покладено на новостворене управління фінансів, економічного розвитку та інвестицій Тальнівської міської ради.

Так, на управління фінансів, економічного розвитку та інвестицій Тальнівської міської ради покладено наступні завдання та функції: забезпечення реалізації державної бюджетної політики на території Тальнівської міської територіально громади; забезпечення складання проекту міського бюджету; розробка пропозицій з удосконалення методів фінансового і бюджетного планування та здійснення витрат; здійснення загальної організації та управління виконанням бюджету Тальнівської міської територіальної громади, координація діяльності учасників бюджетного процесу з питань виконання бюджету та ін.

З огляду на вказане, суд першої інстанції обґрунтовано зауважив, що на управління фінансів, економічного розвитку та інвестицій Тальнівської міської ради покладено функції ліквідованого фінансового управління Тальнівської міської ради.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи відсутні докази пропонування позивачу одночасно із попередженням про вивільнення жодної вакантної посади у новоствореному управлінні фінансів, економічного розвитку та інвестицій Тальнівської міської ради.

В контексті наведеного колегія суддів зауважує, що розпорядженнями міського голови Тальнівської міської ради Сідька Василя Петровича від 22.02.2021 №170-Рк, від 22.01.2021 №172-Рк, від 22.02.2021 №174-Рк, від 22.01.2021 №176-Рк, від 01.03.2021 №183-Рк призначено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на відповідні посади в управлінні фінансів, економічного розвитку та інвестицій Тальнівської міської ради в порядку переведення з фінансового управління Тальнівської міської ради.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду в питанні визначення особи, яка має переважне право залишення на роботі.

Так, Верховний Суд вказував про те, що продуктивність праці і кваліфікація працівника потрібно оцінювати окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. Якщо різниця у кваліфікації і продуктивності праці відсутня, перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині 2 статті 42 КЗпП. Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишаються на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Як вірно встановлено судом першої інстанції з відомостей аналізу кваліфікації, продуктивності праці працівників фінансового управління Тальнівської міської ради вбачається, що позивач має неповну вищу освіту (молодший спеціаліст), 22.03.2018 підвищував кваліфікацію та відноситься до окремої категорії ветеранів війни (інвалід війни). Стаж роботи позивача у Тальнівській міській раді складає 03 роки 09 місяців 07 днів.

При цьому, відповідачі при здійсненні аналізу кваліфікації, продуктивності праці працівників Фінансового управління Тальнівської міської ради не врахували, що позивач є особою, на утриманні якого перебуває двоє утриманців, особою з інвалідністю внаслідок війни та працівником, якому залишилося менше трьох років до настання пенсійного віку, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, що у відповідності до статті 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації має переважне право в залишенні на роботі.

Таким чином, з урахуванням встановлених в матеріалах справи обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем вимог статті 49-2 КЗпП України.

Відповідно до частини 1 статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

У постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 року по справі №6-2748цс15 викладено правовий висновок про те, що під час звільнення працівника на підставі п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку зі змінами в організації праці, у тому числі скорочення штату працівників, необхідно дотримуватись гарантій, передбачених ст.49-2 КЗпП України.

Враховуючи викладене, належним способом відновлення порушеного права позивача є поновлення його на посаді завідувача сектором внутрішнього аудиту фінансового управління Тальнівської міської ради або на іншій рівнозначній посаді.

Такий спосіб захисту порушених прав працівника є ефективним та забезпечує поновлення прав у відповідності до ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суд вважає, що вказана процедура поновлення незаконно звільненого працівника на рівнозначній посаді є загальною, тому, приймаючи до уваги той факт, що суд не вправі втручатися в прийняття власником підприємства рішень щодо зміни в організації структури та чисельності працівників, такий спосіб захисту не потребує конкретизації та уточнення у судовому рішенні та узгоджується з вищезазначеними нормами права, тобто їм не суперечить. Таким чином, власник або уповноважений ним орган мають вжити заходи щодо відновлення існуючих до моменту звільнення працівника відносин між працівником та роботодавцем, з врахуванням обставин вказаних вище, в тому числі і на раніше займаній посаді або рівнозначній, з врахуванням структури або штату підприємства.

Відповідно до положень статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Водночас оскільки апелянтом не оскаржується розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегією суддів у вказаній частині рішення суду першої інстанції в силу ст.308 КАС України не переглядається.

Доводи апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з даним позовом не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду рішення, а мотиви суду першої інстанції в частині наявності підстав для поновлення позивачу такого строку є обґрунтованими та вірними.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Тальнівської міської ради залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 21 червня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко