Справа № 380/9220/20
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/9220/20 пров. № А/857/3233/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та військової частини НОМЕР_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного, військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів,-

суддя (судді) в суді першої інстанції Потабенко В.А.,

час ухвалення рішення 13:17:51,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення 28 грудня 2021 року,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 , в якому просив: визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2020 року № 131-02 «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 »; визнати протиправним і скасувати наказ начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 17 вересня 2020 року № 463-ОД «Про прийняття заборгованості з відшкодування завданих державі збитків курсовим офіцером факультету бойового застосування військ старшим лейтенантом ОСОБА_1 ».

На обґрунтування позовних вимог, із урахуванням заяви про часткову зміну підстав позову, зазначає, що з 25 березня 2017 року по 05 травня 2020 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 06 травня 2020 року по даний час в Академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного. Вказує, що оспорюваними наказами його притягнуто до матеріальної відповідальності за нестачу військового майна, а саме приладів МЕРRO-5 загальною кількістю 20 одиниць. Стверджує, що не підписував актів приймання військового майна під звіт. Водночас, провести почеркознавчу експертизу неможливо у зв`язку зі знищенням військовою частиною НОМЕР_1 оригіналів акту здачі-приймання посади вже після призначення такої експертизи. Вважає, що наявні підстави для констатації адміністративним судом в порядку, передбаченому ст. 107 КАС України, відсутності його підписів у знищеному акті здачі-приймання посади командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону та додатках до нього. В той же час відсутність достовірних доказів про прийняття позивачем цього майна під звіт виключає його відповідальність за нестачу такого майна незалежно від визнання його наявності в інших документах. Крім того, зазначає про свою відсутність у підрозділі на час документального оформлення прийняття посади, а, відтак, і неможливість особистого прийняття майна під звіт і підписання знищеного акту. Вказує, що ані акт службового розслідування, ані жоден з спірних наказів не містять викладу обставин, які згідно із законом є підставами для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності. В акті службового розслідування не зазначено та і не могло бути зазначено, внаслідок яких саме його дій чи бездіяльності сталася нестача військового майна. Викладені в акті твердження про несвоєчасне здійснення позивачем перевірки (огляду) військового майна, що нібито створило умови для розкрадання такого, побудовані на припущеннях і самі собою не підтверджують обставин, за яких настала виявлена нестача. Також покликається на порушення щодо нього встановленої законом процедури притягнення до матеріальної відповідальності в частині безпідставності прийняття військовою частиною НОМЕР_1 наказу № 08 серпня 2020 року № 131-02 «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 » в той час, як він вже перебував за новим місцем проходження служби.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано протиправним і скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 08.08.2020 № 131-02 «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ». Визнано протиправним і скасовано наказ начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 17.09.2020 № 463-ОД «Про прийняття заборгованості з відшкодування завданих державі збитків курсовим офіцером факультету бойового застосування військ старшим лейтенантом ОСОБА_1 ».

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відсутність достовірних доказів про прийняття ОСОБА_1 майна під звіт, а саме приладів МЕРRO-5 загальною кількістю 20 одиниць, виключає його матеріальну відповідальність за нестачу такого майна. Приймаючи оскаржуваний у справі наказ від 08 серпня 2020 року № 131-02 «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 », військова частина НОМЕР_1 діяла не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а процедура притягнення позивача до матеріальної відповідальності не відповідає встановленій чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством процедурі. Вищевказане має наслідком визнання протиправним і скасування наказу від 08 серпня 2020 року № 131-02 «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ». Наказ № 463-ОД від 17 вересня 2020 року «Про прийняття заборгованості з відшкодування завданих державі збитків курсовим офіцером факультету бойового застосування військ старшим лейтенантом ОСОБА_1 », прийнятий у зв`язку з надходженням на адресу Національної академії наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2020 року №131-ОД та актів приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків № 6-ДЗ, є похідним від нього, отже, теж підлягає визнанню неправомірним та скасуванню.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що до повноважень керівництва Національної академії не належить встановлення вини позивача та розміру завданої матеріальної шкоди в період проходження ним військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , а також перевірка на відповідність вимогам чинного законодавства України матеріалів розслідування і наказу командування військової частини НОМЕР_1 , яким позивача було притягнуто до матеріальної відповідальності, оскільки їх перегляд віднесено до компетенції вищого командира (начальника) в порядку, встановленому Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Вказує, що на виконання імперативних приписів ч. 1 ст. 10 та ч. 1 ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» тимчасово виконуючим обов`язки начальника Національної академії видано наказ № 463-ОД «Про прийняття заборгованості з відшкодування завданих державі збитків курсовим офіцером факультету бойового застосування військ старшим лейтенантом ОСОБА_1 », згідно з яким і розпочато утримання грошових коштів з позивача. Щодо скасування наказу військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2020 року № 131-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 » зазначає, що підтримує позицію військової частини НОМЕР_1 та покладається на розсуд суду.

Також, не погодившись з прийнятим рішенням, військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що відповідно до книги обліку наявності та руху військового майна служби ракетно-артилерійського озброєння (реєстраційний № 284/18 від 25 червня 2018 року) під час проведення звірок із підрозділами протягом червня-серпня 2018 року командир 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону лейтенант ОСОБА_1 своїм особистим підписом підтвердив наявність в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону наявність приладів МЕРRO-5 в кількості 60 одиниць. Вказує, що, діючи в порушення вищевказаних вимог колишній командир 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону старший лейтенант ОСОБА_1 перевірку (огляд) озброєння і військової техніки своєчасно не здійснював, вибуваючи у щорічні основні відпустки у 2018 і 2019 роках озброєння і військову техніку, інші матеріальні засоби роти тимчасово виконуючому обов`язки не передавав, чим створив умови дія розкрадання військового майна та втрати 20 одиниць приладів МЕРRO-5, залишкова вартість яких складає 75600,00 грн. Вважає, що під час видання наказу № 131-ОД від 08 серпня 2020 року в частині притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності, командир військової частини НОМЕР_1 діяв у спосіб та порядку, що передбачені Законами України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про Дисциплінарний Статут Збройних Сил України», «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» і будь - яких порушень законних прав свобод та інтересів позивача не допустив.

У разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, суд апеляційної інстанції розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів (п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно з наявною в матеріалах справи довідкою від 13 травня 2020 року № 2030, з 27 березня 2017 року ОСОБА_1 проходив військову службу військовій частині НОМЕР_1 , зокрема, з 03 липня 2017 року по 05 травня 2020 року на посаді командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 (т.1, а.с.5).

08 серпня 2020 року командиром військової частини НОМЕР_1 винесено наказ № 131-02 «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 » (т.1, а.с.9-10).

Із вищевказаного наказу слідує, що службовим розслідуванням встановлено, що колишній командир 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 під час проходження військової служби в умовах особливого періоду, в порушення вимог ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо сумлінного і чесного виконання військового обов`язку, утримання закріпленого озброєння, бойової та іншої техніки в готовності до застосування, ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо обов`язку виконувати службові обов`язки, що визначають обсяги виконання завдань, доручених йому за посадою, ст. 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України щодо підтримання озброєння і техніки в постійній бойовій готовності, правильного її зберігання, експлуатації, обслуговування та особистої перевірки її бойової готовності, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України щодо додержання Конституції та Законів України, накази командирів, перевірку (огляд) озброєння і військової техніки не здійснював, не звіряв дані матеріальних засобів з обліковими даними військової частини у зазначені терміни, вибуваючи у відпустки, озброєння і військову техніку, інші матеріальні засоби роби не передавав, чим створив умови для розкрадання військового майна та втрати приладів МЕРRO-5 загальною кількістю 20 одиниць за номерами: №1506L4847, №1508L5310, №1508L5369, №1508L5553, №J508L5375, №J508L5365, №J508L5368, №15081.5366. №15081.5292, №1508L5450, №1508L5302, №1508L5350, №1508L5545, №1508L5548, №1508L5537, №1508L5563, №1508L5550, №1512L7074, №1512L7090, №1508L5208, що спричинило нанесенню збитків державі на суму 75600,00 грн.

Згідно з п. 3 даного наказу ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності у сумі 75600,00 грн із формулюванням: з метою відшкодування збитків, нанесених державі нестачею військового майна.

Актами № 6-ДЗ приймання - передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків б/н передано суму дебіторської заборгованості в розмірі 75600,0 грн за новим місцем проходження служби ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (т.1., а.с.21).

Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 17 вересня 2020 року № 463-ОД «Про прийняття заборгованості з відшкодування завданих державі збитків курсовим офіцером факультету бойового застосування військ старшим лейтенантом ОСОБА_1 » розпочато утримання грошових коштів з ОСОБА_1 починаючи з грошового забезпечення за вересень 2020 року у розмірі, що не перевищує 20% від місячного грошового забезпечення. Суму в розмірі 75600 грн занесено в Книгу обліку грошових стягнень і нарахувань (т.1, а.с.7-8).

17 вересня 2020 року вказаний наказ оголошено позивачу під розписку.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з обгрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.

Правові та організаційні засади, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків встановлені Законом України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03 жовтня 2019 року № 160-IX (далі Закон № 160-IX, в редакції, чинній на момент прийняття оспорюваних наказів).

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону № 160-IX матеріальна відповідальність вид юридичної відповідальності, що полягає в обов`язку військовослужбовців та деяких інших осіб покрити повністю або частково пряму дійсну шкоду, що було завдано з їх вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого манна під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків, а також додаткове стягнення в дохід держави як санкція за протиправні дії у разі застосування підвищеної матеріальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону № 160-IX умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: наявність шкоди; протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; вина особи в завданні шкоди.

Особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди в разі виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій (п. 1 ч. 1 ст. 6 Закону № 160-IX).

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 160-IX розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.

Згідно з п. 2 наказу Міністерства оборони України № 440 від 17 вересня 2017 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 вересня 2017 року за № 1192/31060, «Про затвердження Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України» матеріально відповідальна особа посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно.

Відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконували військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України.

Згідно зі ст. 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.

Згідно зі ст. 111 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир роти відповідає за стан і збереження озброєння, боєприпасів, техніки та іншого майна роти.

Відповідно до ст. 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України командир роти зобов`язаний досконало знати і вміло володіти всіма видами зброї і техніки роти, правильно їх зберігати, використовувати та особисто перевіряти їх наявність, утримання та бойову готовність, проводити планові та позапланові (раптові) перевірки наявності та стану озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пально-мастильних матеріалів та майна роти; організовувати своєчасне одержання, правильну експлуатацію, збереження, технічне обслуговування і ремонт озброєння, техніки, казарменого інвентарю, речового, технічного та іншого майна роти, перевіряти не менше ніж один раз на місяць їх наявність, стан та облік. Результати огляду озброєння, боєприпасів та техніки записувати до книги огляду (перевірки) озброєння, техніки та боєприпасів; один раз на місяць звіряти дані матеріальних засобів з обліковими даними військової частини.

Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.

Проаналізувавши вищенаведені норми, колегія суддів зазначає, що повна матеріальна відповідальність до військовослужбовця може бути застосована в разі, якщо виявлено нестачу, розкрадання, умисне знищення, пошкодження чи інше незаконне використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій.

Крім того, має бути встановлена протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та вина особи в завданні шкоди.

В цій справі позивач наголошує, що військове майно прилади МЕРRO-5 загальною кількістю 20 одиниць за номерами: №1506L4847, №1508L5310, №1508L5369, №1508L5553, №J508L5375, №J508L5365, №J508L5368, №15081.5366. №15081.5292, №1508L5450, №1508L5302, №1508L5350, №1508L5545, №1508L5548, №1508L5537, №1508L5563, №1508L5550, №1512L7074, №1512L7090, №1508L5208, йому під звіт ніколи не передавалось і про його відсутність у роті позивач неодноразово доповідав безпосередньому командиру. В актах прийому - передачі посади командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону підписи, що стоять навпроти прізвища ОСОБА_1 , як особи, яка нібито прийняла цю посаду, насправді йому не належать. Хто виконав такі підписи з намаганням наслідувати підпис ОСОБА_1 йому не відомо. Вказує, що немає всіх необхідних умов в сукупності для притягнення його до повної матеріальної відповідальності.

З метою встановлення факту того, чи підписував позивач акти прийому - передачі посади командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, 25 лютого 2021 року судом першої інстанції призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступне питання: «Ким саме, ОСОБА_1 чи іншою особою, виконано підписи на актах прийому-передачі посади командира 1ої механізованої бригади 1ого механізованого батальйону, зареєстрованих у 1му механізованому батальйоні за вх. номером 7750 від 06.09.2017 та затверджених командиром 1ого механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_2 у 2017 році?».

02 квітня 2021 року судовим експертом науково-дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_3 заявлено клопотання про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами справи № 380/9220/20. Зокрема, експерт просив надати оригінал акта прийому-передачі посади командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 без зазначення дати, складеного комісією у складі: голова комісії, капітан ОСОБА_4 , члени комісії: ЗКБзО капітан ОСОБА_5 , ЗКРзО ст. лейтенант ОСОБА_6 , командир 1МВ2МР, мол. сержант ОСОБА_7 , затвердженого командиром 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , підполковником ОСОБА_2 в 2017 р. (день та місяць не вказані; вх. № 7750 згідно із даними у відтиску рамкового штампа в/ч НОМЕР_1 ), копія якого знаходиться на а.с. 13, 88, т. 1 матеріалів справи, а також вільні зразки почерку і підписів ОСОБА_1 ; експериментальні зразки підписів ОСОБА_1 на 3-4-х арк. (не менше 30 підписів), а також почерку у вигляді записів прізвища, імені та по-батькові « ОСОБА_1 » на 2-3-х арк.

24 червня 2021 року військовою частиною НОМЕР_1 до матеріалів справи долучено акт № 66/7, затверджений командиром військової частини НОМЕР_1 від 02 червня 2021 року (вх. № 45556), про виділення для знищення документів, що не підлягають зберіганню, згідно з яким приймально-здавальні акти з додатками в разі приймання усіма та здавання справ, посад у військовій частині НОМЕР_1 за період 23 серпня 2017 року 26 вересня 2017 року знищено.

Таким чином, було знищено і витребуваний експертом оригінал акта прийому-передачі посади командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 без зазначення дати, складеного комісією у складі: голова комісії, капітан ОСОБА_4 , члени комісії: ЗКБзО капітан ОСОБА_5 , ЗКРзО ст. лейтенант ОСОБА_6 , командир 1МВ2МР, мол. сержант ОСОБА_7 , затвердженого командиром 1 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , підполковником ОСОБА_2 в 2017 р. (день та місяць не вказані; вх. № 7750 згідно із даними у відтиску рамкового штампа в/ч НОМЕР_1 ), копія якого знаходиться в матеріалах справи.

Згідно зі ст. 107 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) у разі ухилення учасника справи від подання до суду на його вимогу необхідних для проведення експертизи матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, що перешкоджає її проведенню, суд залежно від того, яка особа ухиляється, а також яке ця експертиза має значення, може визнати встановленою обставину, для з`ясування якої експертиза була призначена, або відмовити у її визнанні.

Знищення військовою частиною НОМЕР_1 оригіналів акту здачі-приймання посади у зв`язку із закінченням строку зберігання цього документу вже після призначення експертизи та після витребування його експертом суд першої інстанції розцінив як перешкоджання військовою частиною НОМЕР_1 у правильному вирішенні справи і як ухилення військової частини НОМЕР_1 від встановлення дійсних обставин публічно-правового спору, що виник між ОСОБА_1 та військовою частиною НОМЕР_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що військова частина НОМЕР_1 достеменно знала, що знищуваний документ є об`єктом дослідження експерта.

Незважаючи на сплив строків зберігання такого акта прийому-передачі посади командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону, військова частина НОМЕР_1 вчинила дії, які унеможливили встановлення істотних обставин для вирішення справи експертним шляхом, будучи одночасно обізнаною про наявність спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для констатації згідно ст. 107 КАС України відсутності підписів ОСОБА_1 у знищеному акті здачі-приймання посади командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону та додатках до нього.

Вказана обставина додатково підтверджується наявними у матеріалах справи наказами про відрядження позивача на Рівненський полігон в період з 28 серпня 2017 року по 27 листопада 2017 року, тобто в період, коли ОСОБА_1 нібито підписав акти здачі-приймання посади командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, відсутність достовірних доказів про прийняття ОСОБА_1 майна під звіт, а саме приладів МЕРRO-5 загальною кількістю 20 одиниць за номерами: №1506L4847, №1508L5310, №1508L5369, №1508L5553, №J508L5375, №J508L5365, №J508L5368, №15081.5366. №15081.5292, №1508L5450, №1508L5302, №1508L5350, №1508L5545, №1508L5548, №1508L5537, №1508L5563, №1508L5550, №1512L7074, №1512L7090, №1508L5208, виключає його матеріальну відповідальність за нестачу такого майна.

Вищевказане узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 814/2281/16.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне звернути увагу на недоліки наявного в матеріалах справи акта прийому-передачі посади командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Цей акт не містить жодної дати, зокрема дати його затвердження безпосереднім командиром. У відповідній графі наявний лише рік « 2017». Вказаний документ має лише дату його реєстрації у стройовій частині 06 вересня 2017 року. Це ж число зазначене в наказі, яким ОСОБА_1 визнаний таким, що приступив до виконання обов`язків командира 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 . Однак, із матеріалів справи слідує, що на той час такий вже перебував на Рівненському полігоні (з 28 серпня 2017 року).

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції як свідок, ОСОБА_4 , зазначив, що проходив службу разом з позивачем у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира 1 механізованого батальйону. Вказав, що на початку осені 2017 року він разом з ОСОБА_1 перебував у відрядженні на Рівненському полігоні, відтак, не міг підписати акт прийому-передачі посади. Свідку відомий факт звернення ОСОБА_1 до безпосереднього командира з рапортами про нестачу військового майна. Водночас, зазначив, що рішень про списання приладів МЕРRO-5 не приймалось, бо ніхто не знав, як їх списувати.

Колегія суддів також вказує на порушення військовою частиною НОМЕР_1 встановленої законом процедури притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності, що є достатньою та самостійною підставою для скасування наказу від 08 серпня 2020 року № 131-02.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» у разі переведення особи, притягнутої до матеріальної відповідальності, до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження відповідного командира (начальника) до повного відшкодування завданої нею шкоди стягнення сум завданої шкоди здійснюється за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні.

Якщо рішення про притягнення до матеріальної відповідальності особи не прийнято до її переведення до іншого місця служби чи зарахування в розпорядження, командир (начальник) надсилає у п`ятиденний строк із дня закінчення розслідування, аудиту (перевірки), інвентаризації чи надходження рішення суду відповідні матеріали до нового місця служби чи місця перебування в розпорядженні особи для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності.

Командир (начальник) за новим місцем служби чи місцем перебування в розпорядженні особи видає у п`ятнадцятиденний строк із дня надходження матеріалів щодо завданої шкоди наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності. У такому разі відшкодування шкоди здійснюється в порядку, визначеному статтею 10 цього Закону.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 переведений до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного з 01 квітня 2020 року за наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України № 129. Виключений з списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та всіх видів забезпечення з 05 травня 2020 року.

Отже, військова частина НОМЕР_1 на виконання ст. 11 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» зобов`язана була надіслати у п`ятиденний строк з дня закінчення службового розслідування відповідні матеріали до нового місця проходження служби позивача - до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного для вирішення питання про притягнення його до матеріальної відповідальності, а не вирішувати це питання самостійно.

Щодо доводів військової частини НОМЕР_1 про те, що, оскільки позивачем брались і здавались прилади МЕРRO-5 протягом часу перебування на посаді у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними накладними по службі ракетно-артилерійського озброєння в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону зі складу ракетно-артилерійського озброєння, то такі були в наявності, колегія суддів зазначає наступне.

Судом першої інстанції витребовувались такі накладні та додаткові пояснення про рух приладів МЕРRO-5 по службі ракетно-артилерійського озброєння в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону на складі ракетно-артилерійського озброєння протягом часу перебування ОСОБА_1 на посаді у військовій частини НОМЕР_1 , однак, такі надані не були з невідомих причин.

Проаналізувавши наведені вище правові норми у їх системному зв`язку та враховуючи встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що, приймаючи наказ від 08 серпня 2020 року № 131-02 «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 », військова частина НОМЕР_1 діяла не на підставі, не у межах повноважень та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а процедура притягнення позивача до матеріальної відповідальності не відповідає встановленій чинним на момент виникнення спірних правовідносин законодавством процедурі.

Вищевказане має наслідком визнання протиправним і скасування наказу від 08 серпня 2020 року №131-02 «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 ».

Стосовно наказу № 463-ОД від 17 вересня 2020 року «Про прийняття заборгованості з відшкодування завданих державі збитків курсовим офіцером факультету бойового застосування військ старшим лейтенантом ОСОБА_1 », суд апеляційної інстанції зазначає, що такий прийнятий Національною академією сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного у зв`язку з надходженням на її адресу наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 серпня 2020 року №131-ОД «Про результати службового розслідування для встановлення причин та умов, які сприяли нестачі військового майна в 1 механізованій роті 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 » та актів приймання-передачі заборгованості з відшкодування завданих державі збитків №6-ДЗ, відтак, є похідним від нього, отже, теж підлягає визнанню неправомірним та скасуванню.

Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного та військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 16 грудня 2021 року у справі № 380/9220/20 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді О. М. Гінда
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 06 грудня 2022 року.