Справа № 360/6899/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року справа №360/6899/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 360/6899/21 (головуючий І інстанції суддя Захарова О.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (відповідач 2) про визнання противоправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

08 листопада 2021 року до суду надійшов позов адвоката Акіньшина Дмитра Васильовича, що діє в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (з урахуванням уточненої позовної заяви від 24.12.2021) з такими вимогами:

1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.06.2021 № 79 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 наступні періоди: навчання з 01.09.1983 по 22.04.1988 в Куп`янському автотранспортному технікумі; роботи в Лисичанському АТП-10919 з 13.06.1988 по 24.05.1989, в ВАТ «Лисичанське автотранспортне підприємство № 10919» з 08.11.2004 по 27.10.2006; з 04.11.2006 по 28.10.2008, з 30.10.2008 по 28.01.2009, з 17.02.2009 по 27.01.2010, з 02.02.2010 по 27.12.2010, з 29.12.2010 по 25.12.2011, з 07.02.2012 по 25.03.2012 в філії «Філевський автобусно-тролейбусний парк ГУП «Мосгортранс» та з 01.01.2021 по 31.05.2021 в філії «Центральний» ГУП «Мосгортранс»;

3) призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.06.2021.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 року у справі № 360/6899/21 позов задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 від 15 червня 2021 року № 79.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.06.2021 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1983 по 22.04.1988 в Куп`янському автотранспортному технікумі Мінавтотранса УРСР, період роботи в Лисичанському АТП-10919 з 13.06.1988 по 24.05.1989, період роботи в ВАТ «Лисичанське автотранспортне підприємство №10919» з 08.11.2004 по 27.10.2006; до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 04.11.2006 по 28.10.2008, з 30.10.2008 по 28.01.2009, з 17.02.2009 по 27.01.2010, з 02.02.2010 по 27.12.2010, з 29.12.2010 по 25.12.2011, з 07.02.2012 по 25.03.2012 в філії «Філевський автобусно-тролейбусний парк ГУП «Мосгортранс» та з 01.01.2021 по 31.05.2021 в філії «Центральний» ГУП «Мосгортранс», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні позовних вимог до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

З таким судовим рішенням не погодився відповідач 1 і подав апеляційну скаргу, просить скасувати судове рішення і відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що за статтею 6 Угоди між урядом України і російської федерації від 14.01.1993 року обчислення стажу здійснюється за законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Федеральним законом «Про обов`язкове пенсійне страхування в російській федерації» передбачено, що іноземні громадяни, які тимчасово проживають на території російської федерації, сплачують страхові внески по тарифу, встановленому діючим федеральним законом для громадян російської федерації. І саме такий період зараховується до стажу для призначення пенсії.

В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду не оскаржено.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином України, 08.06.2021 звернувся до Білокуракинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України з заявою встановленого зразка про призначення пенсії за віком як водію міського пасажирського транспорту відповідно до пункту 8 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 01.06.2021, надавши документи для призначення пенсії згідно розписки-повідомлення.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.06.2021 № 79 відмовлено позивачу в призначенні пенсії за віком з посиланням на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач 1 в рішенні про відмову у призначенні пенсії зазначив, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: період навчання з 01.09.1983 по 22.04.1988 згідно з дипломом, оскільки даний період перетинається з військовою службою (10.11.1984 - 08.11.1986), уточнюючої довідки заявником не надано; періоди роботи в Лисичанському автотранспортному підприємстві -10919 з 13.09.1988 по 24.05.1989, оскільки в трудовій книжці запис про звільнення завірений нечітким відтиском печатки організації, чим порушено вимоги пункту 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 № 162, та період роботи з 08.11.2004 по 27.10.2006 у зв`язку з відсутністю відомостей в індивідуальних відомостях про застраховану особу; періоди роботи з 04.11.2006 по 28.10.2008, з 30.10.2008 по 28.01.2009, з 17.02.2009 по 27.01.2010, з 02.02.2010 по 27.12.2010, з 29.12.2010 по 25.12.2011, з 07.02.2021 по 25.03.2021 філії Філевського автобусно-тролейбусного парку ДУП «Могортранс» та з 01.01.2021 по 31.05.2021 в філії «Центральний» ДУП «Могортранс», оскільки не підтверджено сплату страхових внесків до Пенсійного фонду російської федерації. Згідно з наданими документами страховий стаж позивача становить 24 роки 10 місяців 5 днів. Оскільки заявником не надано уточнюючих довідок про пільговий період роботи та відсутній необхідний страховий та спеціальний стаж, то підстав для призначення пенсії за віком на пільгових умовах немає.

Позивач вважав таке рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 15.06.2021 № 76 протиправним та таким, що порушує його право на належний соціальний захист у старості, тому звернувся до суду.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.

За ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Пунктами 1, 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

В преамбулі до Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) зазначено, що цей Закон визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Законодавство про пенсійне забезпечення в Україні визначено ст. 4 Закону № 1058.

Ч. 3 ст. 4 Закону № 1058 занотовано: види пенсійного забезпечення, умови норми та порядок пенсійного забезпечення визначаються виключно законами про пенсійне забезпечення.

Стаття 5 Закону № 1058 визначає сферу дії цього Закону.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1058 цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Законодавче визначення умов і порядку здійснення загальнообов`язкового державного пенсійного страхування є одним з його принципів (ч. 1 ст. 7 Закону № 1058).

Право громадян України на отримання пенсійних виплат передбачено ст. 8 Закону № 1058.

В солідарній системі відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж визначено як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Застрахованою особою є фізична особа, яка відповідно до Закону № 1058 підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 1058 страхувальниками є, роботодавці: підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), фізичні особи - підприємці та інші особи (включаючи юридичних та фізичних осіб - підприємців, які обрали особливий спосіб оподаткування (єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок), які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, або за договорами цивільно-правового характеру, - для осіб, зазначених у пунктах 1, 10 статті 11 цього Закону.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (частини 10, 12 статті 20 Закону № 1058).

Статтею 15 Закону № 1058 передбачено, що платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.

Згідно частини 1 статті 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застрахована особа має право отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, вимагати від страхувальників сплати внесків, у тому числі в судовому порядку тощо.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Так, пунктом 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців.

За відсутності страхового стажу, встановленого абзацами другим - третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту і абзацами третім - тринадцятим пункту 2 частини другої цієї статті, страхового стажу, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту 2 частини другої цієї статті.

Унормуванням частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) до стажу роботи зараховується також:

в) військова служба та перебування в партизанських загонах і з`єднаннях, служба в органах державної безпеки, внутрішніх справ та Національної поліції, незалежно від місця проходження служби;

д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до частини першої статті 44 Закону № 1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання зарахування до страхового стажу періоду навчання з 01.09.1983 по 22.04.1988 в Куп`янському автотранспортному технікумі Мінавтотранса УРСР, періоду роботи в Лисичанському АТП-10919 з 13.06.1988 по 24.05.1989, періоду роботи в ВАТ «Лисичанське автотранспортне підприємство № 10919» з 08.11.2004 по 27.10.2006, виходив із того, що наданими до пенсійного органу документами підтверджується, що позивач навчався в Куп`янському автотранспортному технікумі Мінавтотранса УРСР, та в період навчання проходив військову службу, тому відповідачем протиправно не було зараховано до страхового стажу позивача ці спірні періоди.

Суд першої інстанції також зобов`язав зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в Лисичанському АТП-10919 з 13.06.1988 по 24.05.1989, так як згідно з архівною довідкою від 02.11.2021 № 1312/03-02, виданою КУ «Трудовий архів Лисичанської територіальної громади» Лисичанської міської ВЦА Сєвєродонецького району Луганської області, ОСОБА_1 працював в Лисичанському АТП-10919 з 13.06.1988 (наказ № 12-к від 10.06.1988) майстром в автоколоні 4, з 13.08.1988 переведений старшим майстром в автоколоні 4 (наказ від 09.11.1988 № 266-к) по 24.05.1989 (наказ № 110-ок від 24.05.1989). Та обставина, що в трудовій книжці позивача запис про звільнення з роботи завірений нечітким відтиском печатки, не може мати за твердженням суду вирішального значення.

Суд першої інстанції звернув увагу на той факт, що на момент заповнення трудової книжки позивача діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена 20 червня 1974 року постановою Держкомтруда СРСР № 162 (далі - Інструкція № 162).

Відповідно до пункту 2.3.Інструкції № 162 усі записи трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться адміністрацією підприємства після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються рабськими цифрами (число і місяць двозначними). Наприклад, якщо робітник або службовець прийнятий на роботу 5 січня 1984 р., у графі 2 трудової книжки раніше встановленого зразка (1983 р.) записується1984.05.01, в трудових книжках, виданих після 1 січня 1975 р.;05.01.1984. Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів.

Колегія суддів погоджується з висновками суду щодо задоволення позовних вимог за цей період, оскільки відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців», яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання та видачу трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а у передбачених законом випадках іншу відповідальність.

Отже недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.

З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами.

Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі № 677/277/17 та у справі № 813/782/17 від 13 червня 2018 року.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального права при зобов`язанні пенсійного органу зарахувати до страхового і пільгового стажу роботи позивача періодів з 04.11.2006 по 28.10.2008, з 30.10.2008 по 28.01.2009, з 17.02.2009 по 27.01.2010, з 02.02.2010 по 27.12.2010, з 29.12.2010 по 25.12.2011, з 07.02.2021 по 25.03.2021 в філії Філевського автобусно-тролейбусного парку ДУП «Могортранс» та з 01.01.2021 по 31.05.2021 в філії «Центральний» ДУП «Могортранс» через відсутність підтвердження сплати внесків до Пенсійного фонду колегія суддів зазначає таке.

У постанові від 25 листопада 2014 року у справі № 21-457а14 Колегія суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України сформувала наступну правову позицію:

«У частині першій статті 24 вказаного Закону № 1058 надано визначення термінів «страховий стаж» та «застрахована особа». Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески. Застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися в установленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що перерахунок пенсії проводиться за умов, що фізична особа є застрахованою, продовжувала працювати після призначення (попереднього перерахунку) пенсії та за наявності страхового стажу не менше як 24 місяці.

Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди передбачено, що для встановлення права на пенсію громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. Розмір пенсії за Угодою обчислюють із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Наведені положення Угоди, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії, а не її перерахунку та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.

Водночас відповідно до абзацу четвертого частини першої статті 10 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» платниками, які мають право на добровільну сплату єдиного внеску, є: громадяни України, які працюють за межами України, - на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням. Частиною другою вказаної статті визначено, що особи, зазначені в частині першій цієї статті, беруть добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування протягом строку, визначеного в договорі про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, але не менше одного року. Таким чином, громадяни України, які працюють за межами України, мають право брати добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування шляхом укладення відповідного договору та сплати ними єдиного внеску».

Суд апеляційної інстанції враховує це судове рішення в цій справі з огляду на ч. 5 ст. 242 КАС України, а також тому, що від цього правового висновку до теперішнього часу відступу не було.

Окрім того, колегія суддів зважує на те, що за ч.ч. 2, 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсій на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до вступу в дію цієї Угоди. Обчислення пенсій здійснюється виходячи із заробітної плати (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Приписами ч.ч. 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року занотовано: трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

За унормуванням ч. 2 статті 4 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України від 11 липня 1995 року № 290/95-ВР, трудовий стаж, стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.

Таким чином, обчислення стажу за період роботи з 04.11.2006 по 28.10.2008, з 30.10.2008 по 28.01.2009, з 17.02.2009 по 27.01.2010, з 02.02.2010 по 27.12.2010, з 29.12.2010 по 25.12.2011, з 07.02.2021 по 25.03.2021 в філії Філевського автобусно-тролейбусного парку ДУП «Могортранс» та з 01.01.2021 по 31.05.2021 здійснюється згідно з законодавством російської федерації, на території якої у спірний період відбувалась трудова діяльність позивача.

Статтею 2 Федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації», який застосовувався до 1 січня 2015 року, визначалось, що страховий стаж та, що враховується при визначенні права на трудову пенсію, сумарна тривалість періодів роботи та (або) іншої діяльності, протягом якої сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду Російської Федерації, а також інші періоди, що зараховуються до страхового стажу.

Згідно ч. 1 статті 10 Федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації» до страхового стажу включаються періоди роботи та (або) іншої діяльності, які виконувались на території російської федерації особами, вказаними в частині першій статті 3 даного Федерального закону, за умови, що за ці періоди сплачувались страхові внески до Пенсійного Фонду російської федерації.

При підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, до реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації (частина перша статті 14 Федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації»).

За ч. 2 статті 14 Федерального Закону російської федерації від 17 грудня 2001 року № 173-ФЗ «Про трудові пенсії в російській федерації» при підрахунку страхового стажу періоди, що передбачені статтями 11 та 12 даного Федерального закону, після реєстрації громадянина як застрахованої особи відповідно до Федерального закону від 1 квітня 1996 року № 27-ФЗ «Про індивідуальний (персоніфікований) облік в системі обов`язкового пенсійного страхування» підтверджуються на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку.

Аналогічні за змістом положення щодо визначення страхового стажу, періодів роботи та (або) іншої діяльності, що включаються до страхового стажу, та правил обчислення та порядку підтвердження страхового стажу містяться і у Федеральному Законі російської федерації від 28 грудня 2013 року № 400-ФЗ «Про страхові пенсії» (статті 3, 11, 14).

Таким чином, страховий стаж за період роботи позивача на території російської федерації відповідно до її законодавства має бути підтверджений на підставі відомостей індивідуального (персоніфікованого) обліку за вказаний період та (або) документів, що видаються роботодавцями або відповідними державними (муніципальними) органами в порядку, який встановлений законодавством російської федерації. При цьому, обов`язковою умовою для включення зазначеного періоду роботи, яка виконувалась на території російської федерації, до страхового стажу є сплата страхових внесків до Пенсійного Фонду російської федерації за цей період.

Тому суд апеляційної інстанції вважає помилковими посилання суду першої інстанції на положення статті 62 Закону № 1788-XII, якою передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, оскільки зазначена норма не вирішує питання щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи, за який не було сплачено страхові внески.

Суд апеляційної інстанції вважає безпідставними посилання суду першої інстанції на практику Верховного Суду, викладену у постановах від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №490/12392/16- а, від 20.03.2019 у справі №688/947/17, від 30.09.2019 у справі №414/736/17, від 30.07.2019 у справі №373/2265/16-а, оскільки спірні правовідносини регулюються іншими нормативно-правовими актами та виникли за інших обставин.

Частиною 2 ст. 9 КАС України передбачено: «Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень».

З урахуванням обставин цієї справи колегія вважає, що правомірним є часткове задоволення позовних вимог.

За унормуванням ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. І відповідачем частково доведено, що у спірних правовідносинах він діяв правомірно в певній частині.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші протии Україн від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, але судове рішення ухвалено з частковим додержанням норм матеріального, тому з огляду на п. 4 ч.1 ст. 317 КАС України є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в певній частині.

Керуючись ст. ст. 205, 308, 311, 313, 315, п. 4 ч. 1 ст.317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківський області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 р. у справі № 360/6899/21 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 січня 2022 р. у справі № 360/6899/21 в частині повторного розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.06.2021 про призначення пенсії, зарахувавши до страхового та пільгового стажу періоди роботи з 04.11.2006 по 28.10.2008, з 30.10.2008 по 28.01.2009, з 17.02.2009 по 27.01.2010, з 02.02.2010 по 27.12.2010, з 29.12.2010 по 25.12.2011, з 07.02.2012 по 25.03.2012 в філії «Філевський автобусно-тролейбусний парк ГУП «Мосгортранс» та з 01.01.2021 по 31.05.2021 в філії «Центральний» ГУП «Мосгортранс», та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні - скасувати.

В цій частині прийняти нову постанову.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про призначення пенсії із зарахуванням до страхового та пільгового стажу періодів роботи з 04.11.2006 по 28.10.2008, з 30.10.2008 по 28.01.2009, з 17.02.2009 по 27.01.2010, з 02.02.2010 по 27.12.2010, з 29.12.2010 по 25.12.2011, з 07.02.2012 по 25.03.2012 в філії «Філевський автобусно-тролейбусний парк ГУП «Мосгортранс» та з 01.01.2021 по 31.05.2021 в філії «Центральний» ГУП «Мосгортранс» - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 5 грудня 2022 року.

Колегія суддів: Г.М.Міронова

І.В.Геращенко

Е.Г.Казначеєв