Справа № 260/782/22
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 260/782/22 пров. № А/857/11670/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Гуляка В.В., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у м. Львові апеляційну скаргу Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року, головуючий суддя Гебеш С.А., ухвалене о 14:29 год. у м. Ужгород, повний текст якого складено 14.07.2022 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на службі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація), в якому просив визнати протиправними та скасувати наказ Державної служби морського та річкового транспорту України (Морської адміністрації) від 14 січня 2022 року за № 10-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновити на посаді заступника начальника управління - начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, днем 18 січня 2022 року; стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що відповідач, як роботодавець, не виконав вимоги законодавства в частині дотримання процедури звільнення працівника, не вжив необхідних заходів для його переведення на рівнозначну посаду, хоча відповідні вакансії були, чим порушив як основні засади діяльності органу державної влади, так і трудові гарантії та права позивача як працівника та державного службовця.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано наказ Державної служби морського та річкового транспорту України (Морської адміністрації) від 14 січня 2022 року за № 10-к «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління - начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті Верхньодніпровського міжрегіонального управління Державної служби морського та річкового транспорту України, днем 18 січня 2022 року; стягнути з Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 48 552,00 (сорок вісім тисяч п`ятсот п`ятдесят дві гривні 00 коп.) із утриманням податків та інших обов`язкових платежів.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Державна служба морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що позивачу було направлено попередження про наступне звільнення, в якому повідомлено про введення в дію нової структури та штатного розпису Адміністрації судноплавства, скорочення посади, яку обіймав позивач та запропоновано переведення на посаду начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою мореплавства Управління (служби) капітана Херсонського морського порту Департаменту з питань роботи служб капітанів морських портів, підставою якого було визначено п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України "Про державну службу".

В судовому представник відповідача підтримав подану апеляційну скаргу, вважає оскаржене рішення суду незаконним та повністю підтримав доводи, зазначені у апеляційній скарзі.

Позивач та його представник заперечили проти апеляційної скарги, вважають оскаржене рішення суду законним та обґрунтованим та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 відповідно до наказу Державної служби морського та річкового транспорту України від 05.07.2021 року № 297-к призначений на посаду заступника начальника управління - начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті Верхньодніпровського міжрегіонального управління з 07 липня 2021 року, як такий, що успішно пройшов конкурсний відбір.

Наказом Голови Державної служби морського та річкового транспорту України Кіндратіва В.3. від 21.09.2021 року № 462 "Про введення в дію організаційної структури Державної служби морського та річкового транспорту України" (із змінами, внесеними наказом від 27.09.2021 року № 467) з 01 жовтня 2021 року в Державній службі морського та річкового транспорту України введено (нову) організаційну структуру на 2021 рік.

Наказом Голови Державної служби морського та річкового транспорту України Кіндратіва В.З. від 22.09.2021 року № 463 "Про введення в дію штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України на 2021 рік" до структури та штатного розпису Державної служби морського та річкового транспорту України" внесені зміни, якими, зокрема, посада заступника начальника управління - начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті Верхньодніпровського міжрегіонального управління, яку обіймав позивач, виключена з структури та штатного розпису.

03 грудня 2021 року на електронну адресу ОСОБА_1 було надіслано попередження про наступне звільнення, яким повідомлено, що посаду заступника начальника управління - начальника відділу державного з нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті Верхньодніпровського міжрегіонального управління, яку він обіймав, буде скорочено внаслідок зміни штатного розпису Морської адміністрації без скорочення чисельності або штату державних службовців, що підтверджується протоколом № 65 фіксації доведення інформації або документів до відома державного службовця шляхом використання засобів телекомунікаційного зв`язку.

Цим же повідомленням позивачу було запропоновано переведення в іншу місцевість на посаду начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою мореплавства Управління (служби) капітана Херсонського морського порту Департаменту з питань роботи служб капітанів морських портів.

На запит адвоката ОСОБА_2 до Державної служби морського та річкового транспорту України від 07.12.2021 року № 07/12/21/1, було отримано відповідь від 13.12.2021 року №8144/406.1/15-21, щодо вакантних посад у Верхньодніпровському міжрегіональному управлінні Державної служби морського та річкового транспорту України.

З вказаної відповіді видно, що вакантними посадами Верхньодніпровського міжрегіонального управління, які належать до посад державної служби категорії "В" саном на 25.11.2021 року є: начальник відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті; заступник начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління - начальник відділу надання адміністративних послуг.

Разом з тим, 17.12.2021 року адвокатом Осетровим В.О. до Державної служби морського та річкового транспорту України направлено наступний адвокатський запит, яким такий просив надати інформацію щодо підстав пропозиції ОСОБА_1 посади начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою мореплавства Управління (служби) капітана Херсонського морського порту Департаменту з питань роботи служб капітанів морських портів, враховуючи наявність вакантних посад у Верхньодніпровському міжрегіональному управлінні, які належать до посад державної служби категорії "В" станом на 25.11.2021 року, а також надати інформацію щодо підстав не запропонування зазначених у відповіді на адвокатський запит вакантних посад у Верхньодніпровському міжрегіональному управлінні, які належать до посад державної служби категорії "В" станом на 25.11.2021 року.

На вказаний запит було отримано відповідь від 23.12.2021 року №8384/406.1/15-21, щодо причин запропонування посади в іншій місцевості, нижчої за рівнем, з істотними змінами умов праці, вказана посада запропонована позивачу у зв`язку з тим, що за результатами щорічного оцінювання службової діяльності державних службовців у 2021 році ОСОБА_1 отримав оцінку «відмінно» та враховано його кваліфікацію юриста.

24.12.2021 року ОСОБА_1 було надіслано лист від 24.12.2021 року на ім`я Голови державної служби морського та річкового транспорту ОСОБА_3 , щодо погодження на переведення на вакантну посаду заступника начальника управління - начальника відділу надання адміністративних послуг Верхньодніпровського міжрегіонального управління.

За результатами вказаного звернення, Державною службою морського та річкового транспорту України позивачу надано відповідь, з якої вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано переведення на посаду начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою мореплавства управління (служби) капітана Херсонського морського порту Департаменту з питань роботи служб капітанів морських портів, а листом Морської адміністрації від 23.12.2021 року №8384/406.1/15-21 адвокату В. Осєтрову було надано відповідь щодо підстав надання пропозиції вищевказаної посади.

Разом з тим, зазначено, що жодних інших рішень суб`єктом призначення стосовно позивача не прийнято.

Позивач вказує на те, при запропонуванні переведення в іншу місцевість на посаду начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою мореплавства Управління (служби) капітана Херсонського морського порту Департаменту з питань роботи служб капітанів морських портів суб`єктом призначення не враховано переважного права на залишенні на роботі, передбачене законодавством про працю.

Наказом Державної служби морського та річкового транспорту України від 14.01.2022 року № 10-к ОСОБА_1 17 січня 2022 року був звільнений із займаної посади у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису без скорочення чисельності або штату відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

На думку позивача, зазначений наказ та його звільнення є протиправними, вчиненими з порушенням діючого законодавства з питань проходження публічної служби та такими, що порушують гарантовані Конституцією та законом трудові права позивача на проходження державної служби.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано, чому за наявності вакантних посад у реорганізованому державному органі суб`єкт призначення не запропонував їх позивачу та не наведено причин неможливості переведення його на посаду заступника начальника управління - начальника відділу надання адміністративних послуг Верхньодніпровського міжрегіонального управління.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначає Закон України «Про державну службу».

Пунктом 4 ч. 1 ст. 83 вказаного Закону передбачено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення (стаття 87 цього Закону).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.

Відповідно до частини 3 статті 87 Закону України «Про державну службу» суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.

Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті суб`єкт призначення або керівник державної служби пропонує державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду державної служби відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей. При цьому враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством про працю.

Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої цієї статті у разі, коли відсутня можливість запропонувати відповідні посади, а також у разі його відмови від переведення на запропоновану посаду.

Частинами першою-третьою статті 5 Закон України «Про державну службу» визначено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Згідно з положеннями статті 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України "Про державну службу", здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:

про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;

у разі вивільнення працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу не застосовуються положення частини другої статті 40 цього Кодексу та положення частини другої цієї статті;

не пізніше ніж за 30 календарних днів до запланованих звільнень первинним профспілковим організаціям надається інформація щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також проводяться консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Таким чином, необхідно з`ясувати чи була підстава для припинення державної служби позивача та чи дотримана процедура звільнення.

Виходячи з нормативного тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 40, ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудовий спір, пов`язаний зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суд має з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згодою на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Виходячи з нормативного тлумачення п. 1 ч. 1 ст. 40, ч. ч. 1, 3 ст. 49-2 КЗпП України власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто вживає заходи до переведення працівника за його згодою на іншу роботу.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Аналогічна правова позиція неодноразово була висловлена в постановах Верховного Суду, зокрема, у постановах від 20.02.2019 року у справі № 819/691/17, від 08.05.2019 року у справі №06/1175/17, від 11.03.2020 року у справі № 813/1220/16.

Матеріалами справи підтверджено, що 17 січня 2022 року наказом Державної служби морського та річкового транспорту України № 10-к "Про звільнення ОСОБА_1 " позивача, заступника начальника Верхньодніпроввського міжрегіонального управління - начальника відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті звільнено із займаної посади 17 січня 2022 року у зв`язку із скороченням посади державної служби внаслідок зміни штатного розпису без скорочення чисельності або штатного розпису відповідно до пункту 4 частини першої статті 83 та пункту 1 частини першої статті 87 Закону України "Про державну службу".

При цьому, на момент звільнення позивача, вакантними посадами Верхньодніпровського міжрегіонального управління, які належать до посад державної служби категорії "В" станом на 25.11.2021 року були: начальник відділу державного нагляду (контролю) за безпекою судноплавства на річковому транспорті; заступник начальника Верхньодніпровського міжрегіонального управління - начальник відділу надання адміністративних послуг.

24.12.2021 року ОСОБА_1 надіслав лист на ім`я Голови державної служби морського та річкового транспорту щодо погодження на переведення на вакантну посаду заступника начальника управління - начальника відділу надання адміністративних послуг Верхньодніпровського міжрегіонального управління.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано, чому за наявності вакантних посад у реорганізованому державному органі суб`єкт призначення не запропонував їх позивачу та не наведено причин неможливості переведення його на посаду заступника начальника управління - начальника відділу надання адміністративних послуг Верхньодніпровського міжрегіонального управління.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірності своїх дій при здійсненні процедури припинення державної служби, відтак оспорюваний наказ в.о. Голови Державної служби морського та річкового транспорту України за № 10-к від 14 січня 2022 року «Про звільнення ОСОБА_1 » є таким, що підлягає скасуванню, а позивач поновленню на займаній посаді.

При цьому колегія суддів погоджується із здійсненим судом першої інстанції розрахунком середнього заробітку позивача за час його вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної служби морського та річкового транспорту України (Морська адміністрація) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 04 липня 2022 року у справі №260/782/22 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді В. В. Гуляк
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 07.12.2022 року.