Справа № 420/9028/22
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9028/22
УХВАЛА
06 грудня 2022 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вовченко О.А., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову,-

ВСТАНОВИВ:
До Одеського окружного адміністративного суду 01 липня 2022 року надійшов позов ОСОБА_1 до Командування Військово-морських Сил України в/ч НОМЕР_1 , в якому позивач просить суд:

1. Визнати протиправним та скасувати наказ командування ВМС ЗСУ № 406 від 30.12.2021 «Про результати службового розслідування та притягнення винних осіб до дисциплінарної і матеріальної відповідальності» в частині дисциплінарної та матеріальної відповідальності позивача;

2. Визнати протиправним та скасувати наказ командування ВМС ЗСУ від 22.11.2021 №351 «Про продовження службового розслідування».

Ухвалою від 04 липня 2022 року позов залишено без руху та встановлено позивачу 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання копії ухвали.

До суду від позивача за вх №21693/22 надійшла заява з належним чином оформленою позовною заявою.

Ухвалою від 26.07.2022 заяву ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду задоволено та поновлено позивачу строк звернення до суду з даним адміністративним позовом, прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 (вх №21693/22), відкрито провадження у адміністративній справі та визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.

Ухвалою суду від 02.08.2022 визначено розгляд справи №420/9028/22 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними та скасування наказів проводити за правилами загального позовного провадження.

До суду від предстанвика позивача 05.12.2022 за вх №ЕП/37218/22 надійшла заява про забезпечення позову шляхом зупинення дії п.5 наказу командування ВМС ЗСУ № 406 від 30.12.2021 «Про результати службового розслідування та притягнення винних осіб до дисциплінарної і матеріальної відповідальності» та заборони військовій частини НОМЕР_2 проводити відрахування з грошового забезпечення ОСОБА_1 , у зв`язку з притягненням його до повної матеріальної відповідальності, що передбачено наказом командування ВМС ЗСУ № 406 від 30.12.2021, до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 420/9028/22.

Вказану заяву позивач обґрунтовує тим, що протягом розгляду справи на підставі пункту 5 оскаржуваного наказу командування ВМС ЗСУ № 406 від 30.12.2021 «Про результати службового розслідування та притягнення винних осіб до дисциплінарної і матеріальної відповідальності» військовою частиною НОМЕР_2 з грошового забезпечення позивача щомісячно утримуються кошти за заподіяну матеріальну шкоду. Вказує, що дія вказаного пункту оскаржуваного наказу протягом розгляду справи та відповідні відрахування з грошового забезпечення позивача призводять до порушення прав позивача та істотно ускладнюють їх ефективний захист. Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову, а саме виконання оскаржуваного наказу, є обтяжуючим для позивача, і це в умовах воєнного стану, оскільки кожний місяць на протязі розгляду справи з нього утримується частина грошового забезпечення та що судовий розгляд триває значний час. Вказує, що за період з червня 2022 року по листопад 2022 року ця сума вже склала 29166,86 грн., що майже в 11 раз більше прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.12.2022. При цьому, зважаючи на воєнний стан у країні, досить важко спрогнозувати, скільки буде тривати розгляд справи, тим більше враховуючи можливість апеляційного оскарження рішення суду, навіть якщо воно буде на користь позивача. Зазначає, що не забезпечення позову шляхом зупинення на час розгляду справи дії пункту 5 наказу командування ВМС ЗСУ № 406 від 30.12.2021 та заборони відрахувань з грошового забезпечення позивача на погашення матеріальної шкоди, призведе до істотного ускладнення ефективного захисту прав позивача, так як у випадку задоволення позовних вимог через значний проміжок часу позивачу необхідно буде витрачати значні зусилля на відновлення своїх порушених прав, а саме на повернення стягнутих коштів в досить великому обсязі шляхом подання іншого позову до суду, сплачення відповідних судових витрат.

Розглянувши подану заяву, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частинами 1 та 2 статті 150 КАС України визначено, що суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно ч.4 ст.150 КАС України, подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 151 КАС України позов може бути забезпечено: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це вжиття адміністративним судом, в провадженні якого знаходиться справа, певних процесуально-правових заходів щодо охорони прав, свобод та інтересів позивача, які б гарантували виконання рішення суду, у разі задоволення позову; для задоволення судом поданого позивачем клопотання про забезпечення адміністративного позову останній має обґрунтувати необхідність задоволення такого клопотання та довести, що незадоволення клопотання призведе хоча б до одного із наслідків, передбачених ч.2 ст. 150 КАС України.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

Відповідно, розгляд клопотань про забезпечення позову здійснюється з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, суд повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У випадку звернення сторони з вимогою про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою вимогою та надати відповідні докази, які б підтверджували факт існування реальної загрози його правам, свободам та інтересам.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Слід зазначити, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до правових ускладнень, значно більших, ніж ті, яким вдалося б запобігти, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

За своєю суттю інститут забезпечення позову в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Відповідно до Рекомендації № R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акта; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акта.

Положення ст. 150 КАС України передбачають, що обов`язковою передумовою вжиття заходів для забезпечення позову є обґрунтована заява сторони в тому числі із зазначенням очевидних ознак можливості заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача.

Доводи заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову суд оцінює з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших осіб, які беруть участь в справі; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у випадку невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таким заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового розгляду.

Таким чином, суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані стороною по справі для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні, позов слід забезпечити саме у такий спосіб, про який просить позивач, такий спосіб є співмірним обсягу позовних вимог, позивач має легітимну мету забезпечити саме захист своїх прав та інтересів від неправомірних дій відповідача.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх доводів, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Водночас, будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є наданням тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявністю об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 826/14951/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 140/2474/20.

Так, з матеріалів справи вбачається, що предметом розгляду справи є зокрема наказ командування ВМС ЗСУ № 406 від 30.12.2021 «Про результати службового розслідування та притягнення винних осіб до дисциплінарної і матеріальної відповідальності» в частині дисциплінарної та матеріальної відповідальності позивача.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд вказує, що позивачем не доведено обставини, які б вказували, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника, за захистом яких він звернувся до суду, шляхом подання позовної заяви.

Доводи про те, що позивач повинен буде звернутись з новим позовом до суду щодо повернення стягнутих з нього на виконання наказу № 406 від 30.12.2021 коштів суд вважає припущеннями, оскільки на час звернення позивача до суду з позовом по справі №420/9028/22 відповідні права позивача не порушено, та позивачем до суду не надано доказів на підтвердження того, що за умови задоволення позову у даній справі стягнуті кошти відповідачем добровільно повернено не буде.

Суд зазначає, що лише декларування у заяві ускладнення чи неможливості ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів заявника за умови відсутності забезпечення позову не може бути беззаперечною підставою для такого забезпечення.

Крім того, оглянувши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що до розгляду даної справи по суті неможливо зробити висновок про очевидну протиправність оскаржуваних наказів суб`єкта владних повноважень (відповідача). В той же час, такі обставини можуть бути встановлені судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, оцінки належності, допустимості та достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за наслідком розгляду справи по суті.

З урахуванням зазначеного, на даній стадії, до початку розгляду справи по суті, у суду відсутні підстави стверджувати що невжиття судом заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, унеможливити ефективний захист або поновлення порушених прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви позивача про забезпечення позову.

Таким чином, враховуючи обсяг заявленого позову, виходячи з принципу співмірного вжиття заходів забезпечення позову та з огляду на приписи статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 154, 169, 248 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Вовченко