Справа № 320/104/22
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Київ № 320/104/22

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Смолій І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 (надалі також - позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства соціальної політики України (надалі також - відповідач) про визнання протиправним дій та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про те, що відповідач протиправно позбавив позивача пільгової норми для послуг з газопостачання в опалювальний період.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на положення чинного законодавства та просив в позові відмовити.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та відзив, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Мінсоцполітики у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Мінсоцполітики відповідно до Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №423 (зі змінами), є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України і який забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема у сфері соціального захисту населення.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" (далі - Закон № 3551) осо5ам з інвалідністю внаслідок війни та членам сімей, що проживають разом з ними, передбачено 100-відсоткову знижку плати за комунальні послуги в межах середніх норм споживання.

Законом № 3551 також визначено, що площа житла, на яку надається знижка, при розрахунках плати за опалення становить 21 кв. м опалюваної площі на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. м на сім`ю, тобто на одну особу - 31,5 кв. м, на сім`ю з 2 осіб - 52,5 кв. метра.

При цьому для сімей, що складаються лише з непрацездатний осіб, передбачено 100-відсоткову знижку плати за користування газом, що використовується для опалення житла, на подвійний розмір нормативної опалюваної площі (42 кв. м на кожну особу, яка має право на знижку плати, та 21 кв. м на сім`ю, тобто на одну особу - 63,0 кв. м, на сім`ю з 2 осіб - 105,0 кв. метра).

Таким чином Законом № 3551 визначено, що пільги на оплату житлово-комунальних послуг надаються в межах норм споживання.

Відповідно до статті 51 Бюджетного кодексу України при наданні пільг та проведенні видатків з бюджету щодо їх виплати до членів сім`ї пільговика належать дружина (чоловік), їхні неповнолітні діти (до 18 років); неодружені повнолітні діти, визнані особами з інвалідністю з дитинства І та II груп або особами з інвалідністю І групи; особа, яка проживає разом з особою з інвалідністю внаслідок війни І групи та доглядає за нею, за умови що особа з інвалідністю внаслідок війни не перебуває у шлюбі; непрацездатні батьки особа яка знаходиться під опікою або піклуванням громадянина, який має право на пільги, та проживає разом з ним.

Згідно із Сімейним кодексом України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтями 5, 9 Закону України від 05.10.2000 № 2017-ІІІ „Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" (далі - Закон №2017) визначено, що державні соціальні нормативи формуються, встановлюються та затверджуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Державні соціальні нормативи у сфері житлово-комунального обслуговування встановлюються з метою визначення державних соціальних гарантій щодо надання житлово-комунальних послуг, з оплати яких держава надає пільги та житлові субсидії громадянам.

Відповідно до Закону № 2017 було прийнято постанову Кабінету Міністрів України від 06.08.2014 № 409 „Про встановлення державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування" (зі змінами) (далі - Постанова № 409), якою визначено соціальні нормативи користування комунальними послугами (далі - соціальні нормативи), в межах яких держава надає громадянам пільги на їх оплату. Соціальні нормативи встановлено на підставі фактичного споживання послуг.

До набрання чинності Постанови № 409 пільги на оплату житлово-комунальних послуг особам, які мали на них право, надавалися у межах норм споживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1996 № 879 „Про встановлення норм користування житлово-комунальними послугами громадянами, які мають право на пільги щодо їх оплати", яка втратила чинність на підставі Постанови № 409 з 01.10.2022.

Пільги нараховуються на соціальні нормативи незалежно від фактичного споживання послуг. Водночас споживання послуг понад соціальні нормативи оплачується на загальних підставах.

Відповідно до Порядку надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 № 373 „Деякі питання надання житлових субсидій та пільг на оплату житлово- комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі" (зі змінами) (далі - Порядок), пільги нараховує структурний підрозділ з питань соціального захисту населення районної, районної у м. Києві державної адміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі створення) ради (далі - структурний підрозділ з питань соціального захисту населення) на підставі даних Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр), виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до закону та визначені статтею 51 Бюджетного кодексу України, з урахуванням установлених тарифів на послуги та соціальних нормативів.

За інформацією Департаменту соціального захисту населення Закарпатської обласної військової адміністрації, позивач перебуває в Управлінні соціального захисту населення Мукачівської районної військової адміністрації (далі - Управління) на обліку в Реєстрі як особа з інвалідністю внаслідок війни та користується 100-відсотковою знижкою плати за користування житлово-комунальними послугами в межах норм споживані я.

Оскільки разом із позивачем зареєстрована за місце проживання його повнолітня дочка, то пільга з оплати газу на подвійний розмір нормативної опалюваної площі позивачу Управлінням не надавалась.

Отже, Міністерство соціальної політики України не нараховує пільги на оплату житлово-комунальних послуг, а зазначена функція відповідно до Порядку покладена на структурні підрозділи з питань соціального захисту населення за місцем обліку, обліку пільговика в Реєстрі, тому позовні вимоги позивача до Міністерства соціальної політики є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Враховуючи наведене та встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 9, 14, 72-77, 90, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України

Суддя І.В. Смолій