Справа № 420/17340/22
Суддя: Вовченко О.А.
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А
05 грудня 2022 року м. Одеса
Суддя Одеського окружного адміністративного суду Вовченко О.А., розглянувши матеріали позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Аквавінтекс» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
В С Т А Н О В И В :
До Одеського окружного адміністративного суду 29 листопада 2022 року надійшов позов товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Аквавінтекс» до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 377/15-32-13-02-39 від 09.11.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу.
Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Розглянувши адміністративний позов, суддя дійшов висновку, що існують підстави для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі, виходячи з наступного.
Предметом розгляду даної справи є правомірність рішення Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення № 377/15-32-13-02-39 від 09.11.2022 про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, яким відповідно до п.95.5 ст.95 Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ.
При цьому, у позовній заяві позивач зазначає, що ухвалою Господарського суду Одеської області від 07.02.2017 у справі №916/177/17 порушено провадження у справі про банкрутство товариства з обмеженою відповідальністю «Спільне підприємство «Аквавінтекс».
Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Стаття 4 КАС України в частині 1 пункту 1 дає визначення терміну адміністративна справа, а саме, що це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
В свою чергу пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір це спір, у якому:
- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Суддя зазначає, що 18.10.2018 прийнято Кодекс України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ, який набрав чинності з 21.04.2019.
Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 7 КУзПБ спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника. Склад учасників розгляду спору визначається відповідно до Господарського процесуального кодексу України. Господарський суд розглядає спори, стороною в яких є боржник, за правилами, визначеними Господарським процесуальним кодексом України. За результатами розгляду спору суд ухвалює рішення. У разі якщо відповідачем у такому спорі є суб`єкт владних повноважень, суд керується принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі та вживає визначених законом заходів, необхідних для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів, з власної ініціативи.
Аналіз змісту зазначених положень свідчить, що при відкритті провадження у справі про банкрутство у ній мають бути сконцентровані усі майнові та ряд немайнових вимог до боржника. Тобто такі справи мають розглядатися в межах однієї судової процедури (судового провадження) за правилами господарського судочинства.
За цих обставин, в силу абзацу четвертого частини другої статті 7 КУзПБ, у межах справи про банкрутство допускається й розгляд публічно-правових спорів за участю суб`єктів владних повноважень, у зв`язку з чим можна зробити висновок, що провадження у справі про банкрутство вимагає поєднання в одній процедурі як цивільних (господарських), так і адміністративних правовідносин щодо майна боржника.
Вказані висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 23.11.2022 у справі № 280/24/20.
Спір, який виникає між сторонами у справі щодо оскарження рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу, за своєю правовою природою формально є немайновим, однак прийняття такого рішення може вплинути на майнові права позивача шляхом стягнення належних йому безготівкових коштів з рахунків у банках, органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, та інших фінансових установ.
Так, відповідно до абз. 2-5 п.95.5 ст.95 Податкового кодексу України у разі якщо податковий борг виник у результаті несплати грошових зобов`язань та/або пені, визначених платником податків у податкових деклараціях або уточнюючих розрахунках, що подаються контролюючому органу в установлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків, та/або коштів з рахунків такого платника у банках здійснюється за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу без звернення до суду, за умови якщо такий податковий борг не сплачується протягом 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку його сплати, та відсутності/наявності у меншій сумі непогашеного зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, та/або бюджетного відшкодування податку на додану вартість. У разі наявності непогашеного зобов`язання держави перед платником податків у сумі, що є меншою за суму податкового боргу, ця норма застосовується в межах різниці між сумою податкового боргу та сумою зобов`язання держави. У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника податків у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення.
Отже, вимога особи, щодо якої порушено справу про банкрутство, про визнання протиправним та скасування рішення про стягнення коштів платника податків з рахунків у банках у рахунок погашення податкового боргу підлягає розгляду в межах провадження у справі про банкрутство за правилами господарського судочинства з особливостями, визначеними Кодексом України з процедур банкрутства.
Таким чином, зважаючи на викладене, Одеський окружний адміністративний суд не є судом, який встановлений законом при розгляді даної справи.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній адміністративній справі.
Одночасно суддя роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства.
Керуючись ст.ст. п.1 ч.1 ст.170, 256, 294 КАС України, суддя, -
У Х В А Л И В:
Суддя роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції господарського суду в порядку господарського судочинства.
Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.А. Вовченко