Справа № 140/13917/21
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 140/13917/21 пров. № А/857/14266/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Довгополова О.М., Святецького В.В.,

за участю секретаря судового засідання: Петрунів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року, головуючий суддя Лозовський О.А., ухвалене у м. Луцьку, у справі за адміністративним позовом Приватного підприємства «Айслаг» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги, рішення про опис майна в податкову заставу та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2021 року позивач ПП «Айслаг» звернулося в суд з позовом до ГУ ДПС у Волинській області, в якому просило визнати протиправними та скасувати податкову вимогу від 08.11.2021 року №0-0318, рішення про опис майна в податкову заставу від 09.11.2021 року №16792/6/03-2013-04-06 та зобов`язати відкоригувати дані інтегрованої картки платника податків шляхом виключення з неї пені на суму 356 815,50 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалося на те, що статтею 129 ПК України в редакції, чинній з 01.01.2017 року не встановлено нарахування пені у разі виявлення контролюючим органом заниження податкових зобов`язань на суму такого заниження та за весь період заниження, у зв`язку з чим підпункт 129.1.2 пункт 129.1 статті 129 ПК України має застосовуватись у редакції, що діє на момент виявлення правопорушення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року позов задоволено; визнано протиправною та скасовано податкову вимогу Головного управління ДПС у Волинській області від 08.11.2021 року №0-0318; визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління ДПС у Волинській області про опис майна у податкову заставу від 09.11.2021 року за №16792/6/03-20-13-04-06; визнано протиправними дії Головного управління ДПС у Волинській області в частині нарахування в інтегрованих картках Приватного підприємства «Айслаг» з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів суми пені у розмірі 439 716,50 грн (дата нарахування 20.10.2020 року); зобов`язано Головне управління ДПС у Волинській області здійснити коригування даних в інформаційній системі органів ДПС, шляхом виключення з інтегрованих карток платника акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів - Приватного підприємства «Айслаг» за період 2020 рік наступних записів: запису про нарахування 20.10.2020 року пені за акцизним податком з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, у розмірі 439 716,50 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Волинській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволенні позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що податковим повідомленням-рішенням визначено заниження податкового зобов`язання, а тому пеня нараховується за весь період заниження податкового зобов`язання. Тобто, нарахування пені здійснюється на кожну суму заниження, починаючи з квітня 2016 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, Головним управлінням ДФС у Волинській області проведено планову виїзну перевірку ПП «Айслаг», з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.04.2016 року по 31.12.2018 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.04.2016 року по 31.12.2018 року, за результатами якої складено акт від 07.05.2019 року №9567/14-01/13369787. Відповідно до висновків акта контролюючим органом встановлено заниження податкових зобов`язань з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів в сумі 689 991,10 грн, чим порушено підпункт 213.1.9. пункту 213.1 статті 213, підпункт 214.1.4. пункту 214.1 статті 214, пункт 216.9 статті 216 ПК України.

На підставі висновків акта перевірки ГУ ДФС у Волинській області винесло податкове повідомлення-рішення від 23.05.2019 року №, яким ПП «Айслаг» збільшено суму грошового зобов`язання з акцизного податку з реалізації підакцизних товарів в розмірі 688 647,90 грн та нараховані штрафні санкції в розмірі 344 323,95 грн, всього - 1 032 971,85 грн.

06.06.2019 року позивачем подано скаргу до ДФС України на податкове повідомлення-рішення від 23.05.2019 року №. Рішенням від 01.07.2019 року №29736/6/99-99-11-06-01-25 про продовження строку розгляду скарги ДФС України керуючись пунктом 56.9 статті 59 ПК України продовжило строк розгляду скарги до 09.08.2019 року (включно). Рішенням від 09.08.2019 року №38437/6/99-99-11-06-01-25 про результати розгляду скарги ДФС України залишила без змін податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Волинській області від 23.05.2019 року №, а скаргу ПП «Айслаг» - без задоволення.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.12.2019 року у справі № 140/2752/19, яке постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2020 року залишене без змін, за позовом приватного підприємства «Айслаг» до Головного управління ДПС у Волинській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 23.05.2019 року №, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання за платежем «акцизний податок з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів» в розмірі 1 032 971 грн 85 коп., в тому числі: 688 647 грн 90 коп. за основним платежем та 344 323 грн 95коп штрафних (фінансових) санкцій в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

ПП «Айслаг» відповідно до платіжного доручення від 06.03.2020 року №603 сплатило суму грошового зобов`язання з акцизного податку з реалізації підакцизних товарів в роздрібній торгівлі в розмірі 688 647,90 грн, а відповідно до платіжного доручення від 26.10.2021 року №1809 сплатило суму грошового зобов`язання (штрафу) по акту перевірки від 07.05.2019 року №9567/1401/13369787 в розмірі 344 323,95 грн.

08.11.2021 року ГУ ДПС у Волинській області сформувало податкову вимогу №0-0318, відповідно до якої ПП «Айслаг» зобов`язане сплатити податковий борг у сумі 435 910,01 грн (пеня по зобов`язаннях з акцизного податку з реалізації суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів). Окрім того, начальник ГУ ДПС у Волинській області 09.11.2021 року прийняв рішення про опис майна у податкову заставу №16792/6/03-20-13-04-06.

ПП «Айслаг» відповідно до платіжного доручення від 17.11.2021 року № 1931 сплатило суму грошових зобов`язань (пені) на підставі податкової вимоги від 08.11.2021 року №0-0318 в розмірі 79 094,51 грн.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 129 ПК України в редакції, чинній з 01.01.2017 року не встановлено нарахування пені у разі виявлення контролюючим органом заниження податкових зобов`язань на суму такого заниження та за весь період заниження, у зв`язку з чим підпункт 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України має застосовуватись у редакції, що діє на момент виявлення правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що податкове зобов`язання - це сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).

Пеня - це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суми податкових зобов`язань та/або на суми штрафних (фінансових) санкцій, не сплачених у встановлені законодавством строки, а також нарахована в інших випадках та порядку, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (підпункт 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

У відповідності до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

За правилами підпунктів 54.3.1-54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми ПДВ платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, або зменшення суми податку на доходи фізичних осіб, задекларовану до повернення з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, якщо: платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми ПДВ платника податків, або завищення суми податку на доходи фізичних осіб, що підлягає поверненню з бюджету у зв`язку із використанням платником податку права на податкову знижку, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, та/або іншого зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, застосування штрафних (фінансових) санкцій та нарахування пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Як установлено пунктом 57.3 статті 57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу. У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.

Спір у даній справі виник щодо періоду нарахування пені за умови визначення суми грошового зобов`язання контролюючим органом. Правове врегулювання даного питання відбувалось наступним чином.

Пунктом 129.1 статті 129 ПК України (у редакції, чинній до 01 січня 2017 року) було встановлено, що після закінчення встановлених цим Кодексом строків погашення узгодженого грошового зобов`язання на суму податкового боргу нараховується пеня.

Нарахування пені розпочинається: а) при самостійному нарахуванні суми грошового зобов`язання платником податків - після спливу 90 днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного цим Кодексом; б) при нарахуванні суми грошового зобов`язання контролюючими органами - від першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати грошового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні згідно із цим Кодексом.

За правилами підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня нараховується у день настання строку погашення податкового зобов`язання, нарахованого контролюючим органом або платником податків у разі виявлення його заниження на суму такого заниження та за весь період заниження (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Тобто наведена редакція статті 129 ПК України передбачала застосування фінансової санкції до платників податків у вигляді нарахування пені за весь період заниження податкового зобов`язання на суму такого заниження, оскільки платник весь період, коли не декларував та не сплачував податки, користувався коштами, які був зобов`язаний, але не сплатив до бюджету.

У зв`язку з прийняттям Закону №1797-VIII, який набрав чинності з 01 січня 2017 року, пункт 129.1 викладений в такій редакції:

« 129.1. Нарахування пені розпочинається:

129.1.1 при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.2 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного контролюючим органом у випадках, не пов`язаних з проведенням податкових перевірок, - починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання (в тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження);

129.1.3 при нарахуванні суми податкового зобов`язання, визначеного платником податків або податковим агентом, - після спливу 90 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати податкового зобов`язання».

Отже відповідною нормою передбачено три процедури нарахування пені, а саме: 1) у порядку підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України за рішеннями контролюючого органу, прийнятими за результатами податкової перевірки; 2) у порядку підпункту 129.1.2 пункту 129.1 статті 129 ПК України за рішеннями контролюючого органу, прийнятими у випадках визначення податкового зобов`язання органом доходів і зборів у силу закону; 3) у порядку підпункту 129.1.3 пункту 129.1 статті 129 ПК України за самостійно поданими платником деклараціями.

Відтак редакція норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, була змінена. Зокрема, за правилами підпункту 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 ПК України пеня розпочинає нараховуватись з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Право на нарахування пені виникло у відповідача після проведення перевірки та оформлення її результатів. Наявність цієї обставини є обов`язковою умовою, за якої розпочинається процедура нарахування пені. Тому, оскільки на момент застосування такої процедури вже діяла норма у новій редакції, саме за правилами цієї норми і має відбуватись таке нарахування.

Аналогічний правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 27 листопада 2018 року у справі №822/2591/17 та від 05 грудня 2019 року у справі №520/10442/18, від 11 лютого 2021 року у справі №825/1198/17.

Таким чином вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що у відповідача були відсутні законні підстави для нарахування ПП «Айслаг» пені за заниження сум податкових зобов`язань за весь період такого заниження (01.06.2016 року по 06.03.2020), оскільки на дату нарахування позивачу пені згідно з приписами статті 129 ПК України не передбачено її нарахування за весь період заниження податкового зобов`язання, відтак для відновлення порушеного права позивача слід визнати протиправними дій Головного управління ДПС у Волинській області в частині нарахування 20.10.2020 року в інтегрованих картках ПП «Айслаг» сум пені за акцизним податком у розмірі 439 716,50 грн шляхом внесення відповідних записів та зобов`язати Головне управління ДПС у Волинській області виключити вказані записи з інтегрованої картки платника податків (позивача).

Крім цього, колегія погоджується з висновком суду попередньої інстанції щодо протиправності оспорюваного рішення про опис майна у податкову заставу від 09.11.2021 №16792/6/03-2013-04-06, оскільки таке прийняте за наявності податкового боргу, утвореного в результаті протиправного нарахування контролюючим органом 20.10.2020 року спірної суми пені (439 716,50 грн.)

Відтак, вірним є висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №140/13917/21 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених частиною 4 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді О. М. Довгополов
В. В. Святецький
Повний текст постанови складено 07.12.2022 року.