Справа № 620/3145/22
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/3145/22 Суддя (судді) першої інстанції: Скалозуб Ю.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області), в якому просив:

- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області про відмову у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що відмова відповідача у призначенні пенсії із заниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» є безпідставною, оскільки єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796-ХІІ, зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року даний позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить скасувати рішення та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити.

Зазначено, що судом першої інстанції при відмові у позові було порушено статтю 55 Закону № 796-Х11 враховуючи те, що матеріалами справи підтверджується те, що позивач відповідно до пункту 4 частини 1 статті 11 Закону № 796-ХІ1 належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи, як такий, що станом на 01 січня 1993 року постійно проживав або постійно працював на території зони посиленого радіоекологічного контролю не менше чотирьох років.

При встановленні статусу потерпілого від ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 4 та видачі відповідного посвідчення, яке є безумовним підтвердження наявності відповідного статусу у особи, вже було підтверджено та встановлено факт постійного проживання позивача не менше чотирьох років на території зони посиленого радіоекологічного контролю станом на 01 січня 1993 року, оскільки у випадку іншого підстави для видачі їй посвідчення 4 категорії були б відсутні.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Приймаючи до уваги, що в суді першої інстанції справа розглядалась в порядку спрощеного провадження, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів та з огляду на відсутність необхідності розглядати справу у судовому засіданні, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України від 28 лютого 1996 року серії НОМЕР_1 (а.с. 6-7).

Позивач має статус громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю, що підтверджується копією посвідчення від 01 жовтня 1993 року № серії НОМЕР_2 (а.с. 8).

Згідно довідки Макарівської районної державної адміністрації № 194 від 03 серпня 1993 року позивач з 30 червня 1988 року по 30 квітня 1991 року постійно проживав в селі Макарів Київської області, яке віднесено до зони посиленого радіоекологічного контролю категорії 4 (а.с. 9).

Відповідно до довідки Держадміністрації Чернігівського району №793 від 28 вересня 1993 року ОСОБА_1 в період з 30 червня 1988 року по 30 квітня 1991 року в селі Макарів, а з 30 квітня 1991 року по даний час в селі Хмельниця. Довідка є підставою для видачі посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, віднесеного до категорії 4 (а.с. 10).

Згідно довідки №9/725 від 15 грудня 2021 року, виданої Новобілоуською сільською радою, Хмільницьким старостинським округом, ОСОБА_1 з 14 травня 1991 року по теперішній час зареєстрований та постійно проживає в с. Хмільниця, що до 31 грудня 2014 року відносилося до зони посиленого радіоактивного контролю (а.с. 11).

Згідно довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 №125 від 14 лютого 2022 року, ОСОБА_1 в період 30 червня 1988 року по 30 квітня 1991 року перебував на військовому обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_2 та проживав в АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Крім того, з копії трудової книжки позивача від 24 листопада 1986 року серії НОМЕР_3 вбачається, що він в період з 01 липня 1988 року по 26 квітня 1991 року працював в Макарівському льнозаводі, а з 03 травня 1991 року прийнятий трактористом в колгоспі Дружба (а.с. 12-15).

05 січня 2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком, до якої було додано довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, паспорт, військовий квиток, військовий квиток (довідку), диплом (свідоцтво, атестат) про навчання, довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 2000 року, довідку про зміну назви організації, документи про місце проживання №9/725, №194, №793, документи про стаж, посвідчення постраждалого від ЧАЕС, трудова книжка (а.с. 19, 20).

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області за результатами розгляду заяви позивача прийнято рішення №87 від 11 січня 2022 року про відмову в призначення дострокової пенсії за віком з урахуванням статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Відмова в призначенні пенсії мотивована тим, що довідки, що підтверджують місце проживання в с. Макарів в період з 30 червня 1988 року по 30 квітня 1991 року, не має можливості взяти до уваги, оскільки не значиться підстава їх видачі, а тому вони потребують уточнення (а.с. 22).

Вважаючи, що відмова відповідача у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку є необґрунтованою, порушує вимоги чинного законодавства та його права, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_1 має право на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV. Проте, виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у забрудненій зоні у зв`язку із постійним проживанням або у зв`язку із роботою в такій місцевості. При цьому, як вбачається зі змісту статті 55 Закону № 796-XII, зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості, часу та тривалості проживання в ній особи. Позивач з 30 червня 1988 року постійно проживав в зоні посиленого радіоекологічного контролю. Однак, документи (докази), що підтверджують факт того, що позивач з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період постійно проживав або постійно працював у зазначеній зоні, ні до ГУ ПФУ в Чернігівській області, ні до суду подані не були.

Враховуючи не підтвердження факту постійного проживання чи роботи позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися, суд виходив з такого.

Відповідно до п.2 ч.1 статті 9 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Статтею 11 Закону передбачено, що до потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать: 1) евакуйовані із зони відчуження (в тому числі особи, які на момент евакуації перебували у стані внутріутробного розвитку, після досягнення ними повноліття), а також відселені із зон безумовного (обов`язкового) і гарантованого добровільного відселення; 2) особи, які постійно проживали на територіях зон безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення на день аварії або прожили за станом на 1 січня 1993 року на території зони безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а на території зони гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років, та відселені або самостійно переселилися з цих територій; 3) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років; 4) особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років; 5) особи, які працювали з моменту аварії до 1 липня 1986 року не менше 14 календарних днів або не менше трьох місяців протягом 1986-1987 років за межами зони відчуження на роботах з особливо шкідливими умовами праці (за радіаційним фактором), пов`язаними з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, що виконувалися за урядовими завданнями. Перелік видів робіт і місць, де виконувалися зазначені роботи, встановлюється Кабінетом Міністрів України; 6) особи, які досягли повноліття, з числа зазначених у статті 27 цього Закону, та яким у дитячому віці встановлено причинний зв`язок інвалідності з наслідками Чорнобильської катастрофи, за умови проходження переогляду у спеціалізованій медико-соціальній експертній комісії відповідно до частини п`ятої статті 17 цього Закону.

Згідно п. 4 ч.1 статті 14 Закону № 796-XII для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - категорія 4.

Відповідно до ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.

Відповідно до статті 55 Закону особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.

Згідно абз. 6 п.2 ч.1 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсія надається із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на 2 роки* та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років

* Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до абз.9 пп. 5 п. 2.1 Порядку № 22-1 при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 № 122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями).

З аналізу наведених правових норм, як вірно зазначено судом першої інстанції, вбачається, що право на пільгове зменшення пенсійного віку мають особи, які в установленому законом порядку набули статусу потерпілого від Чорнобильської катастрофи та працювали або проживали визначену кількість років у зоні посиленого радіоекологічного контролю.

Як було зазначено вище, позивач має статус громадянина, який постійно проживає на території посиленого радіоекологічного контролю з червня 1988 року, що підтверджується посвідченням від 01 жовтня 1993 року серії НОМЕР_2 .

Крім того, з наданих позивачем доказів, а саме довідки Макарівської районної державної адміністрації № 194 від 03 серпня 1993 року; довідки Держадміністрації Чернігівського району №793 від 28 вересня 1993 року; довідки №9/725 від 15 грудня 2021 року, виданої Новобілоуською сільською радою, Хмільницьким старостинським округом; довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 №125 від 14 лютого 2022 року, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на зменшення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-IV.

Відмовляючи у призначенні пенсії позивачу, відповідач послався на те, що позивачем були додані до заяви завірені копії довідок за період з 30 червня 1988 року по 30 квітня 1991 року від 28 вересня 1993 року № 793, що видана Держадміністрацією Чернігівського району та від 03 серпня 1993 року № 194, що видана Макарівською районною державною адміністрацією. Проте, у вказаних довідках № 793 та № 194 не зазначено підставу їх видачі, що ставить під сумнів достовірність даних, що в них відображені та виключає проведення перевірки достовірності та обґрунтованості видачі даних довідок.

Колегія суддів категорично не погоджується з такими доводами відповідача, оскільки статтею 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Отже, з наведеного вбачається, що органи Пенсійного фонду наділені повноваженнями щодо перевірки законності та обґрунтованості поданих для призначення пенсії документів. Разом з тим, відповідач безпідставно не скористався наданими йому повноваженням та не скористався своїм правом на перевірку достовірності поданих позивачем документів, обґрунтованості їх видачі тощо, протиправно не взявши до уваги надані ОСОБА_1 довідки. При цьому, пенсійний орган ані у відповіді на заяву позивача, ані у суді не послався на норми діючого законодавства, яким, за його переконанням, не відповідали подані разом із заявою про призначення пенсії документи, що підтверджують факт постійного проживання позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю

Водночас, згідно ч.3 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територія.

В свою чергу, довідки про період проживання, роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення є лише підставою для визначення статусу потерпілого внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.

На підставі ч.3 статті 65 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом.

Пунктом 6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 січня 1997 року № 51 та чинним на час видачі позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, було передбачено, що особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В.

Пунктом 10 Порядку встановлено, що посвідчення видаються: особам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток N 7).

Таким чином, єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постановах від 21 листопада 2006 року № 21-1048во06 та від 04 вересня 2015 року № 690/23/15-а. Верховний Суд також підтримав таку позицію у своїх постановах від 27 лютого 2018 року у справі №344/9789/17, від 28 березня 2018 року у справі №333/2072/17 та від 08 травня 2018 року у справі № 708/1022/17.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є потерпілим від Чорнобильської катастрофи 4 категорії, що підтверджується відповідним посвідченням. Доказів скасування або анулювання виданого позивачу посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи, відповідач до суду не надав.

З наведеного вище вбачається, що державою було надано ОСОБА_1 статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи на підставі того самого документу, що наданий позивачем для призначення пенсії, а тому у суду відсутні підстави для його неврахування при встановленні права особи на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку.

При цьому колегія суддів зауважує, що відповідачем не взято до уваги, що не всі недоліки відповідних довідок про періоди проживання на територіях радіоактивного забруднення можуть бути підставою для їх неврахування, оскільки визначальним є підтвердження факту проживання на територіях радіоактивного забруднення, а не правильність складення таких довідок.

Таким чином суд дійшов висновку, що основним доказом проживали позивача на територіях радіоактивного забруднення є дійсне, ніким не оскаржене та не скасоване посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (категорія 4), видане на ім`я позивача, яке підтверджує статус громадянина, що постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надає право користування пільгами, встановленими Законом.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постановах від 19 вересня 2018 року по справі № 308/13277/16-а, від 24 липня 2018 року по справі № 524/2062/17, від 31 жовтня 2018 року по справі № 205/4590/16-а.

Посилання суду першої інстанції на непідтвердження факту постійного проживання чи роботи позивача в зоні посиленого радіоекологічного контролю з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, у зв`язку з чим ОСОБА_1 не має права на початкову величину зниження пенсійного віку на 2 роки, колегія суддів вважає недоречним, оскільки це не було підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем разом із заявою відповідачу було подано достатньо документів для підтвердження періоду проживання на територіях радіоактивного забруднення, тому у позивача наявне право на користування пільгами, встановленими Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зокрема, щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку.

В свою чергу, відмова відповідача в призначенні пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку як потерпілому від Чорнобильської катастрофи відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є протиправною.

З урахуванням наведеного колегія суддів погоджується з позивачем стосовно того, що відповідачем не повно, не всебічно та не об`єктивно розглянуто документи, що дають право на одержання пенсії, не вчинено дій щодо витребування від відповідних підприємств, установ або організацій необхідних документів, які підтверджують період проживання позивача або документів, які засвідчують достовірність записів, вчинених у трудовій книжці та довідках позивача, тобто порушено процедуру розгляду заяви позивача про призначення пенсії.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Розглянувши доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 05 липня 2022 року - скасувати та прийняти нову постанову.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до вимог статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено 06 грудня 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Я.М. Собків