Справа № 200/2113/22
Суддя: Чучко В.М.
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2022 року Справа№200/2113/22

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чучка В.М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі - ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Донецькій області, оформлене листом від 10.12.2021 року за № 0500-1609-8/123307 про припинення виплати пенсії з 01.01.2022 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області відновити позивачці виплату пенсії з 01.01.2022 року, призначеної за вислугу років, на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивачки періоди роботи з 16.01.1997 року по 10.11.1998 року та з 10.11.1998 року по 13.12.1998 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з вересня 2021 року позивачу була призначена пенсія за вислугу років відповідно до п. «б» ст. 12 Закону №2262. Однак, рішенням відповідача №0500-1609-8/123307 від 10.12.2021 року позивачу припинено виплату пенсії з 01.01.2022 року через те, що не надані довідки з місця роботи за періоди з 16.01.1997 по 10.11.1998 та з 10.11.1998 по 13.12.1998. Позивач вважає рішення відповідача незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки органам ПФУ був наданий дублікат трудової книжки, де зазначені спірні періоди роботи, а також копію послужного списку з місця роботи, в якому також наявні ці дані.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 лютого 2022 року суддею Шуваловою Т.О. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі №200/2113/22 за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

03 серпня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач зазначив, що позивач отримував пенсію відповідно до Закону № 2262 з 14 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року. На момент первинного розгляду заяви позивача Головним управлінням був прийнятий до уваги трудовий стаж за період з 16 січня 1997 року по 31 грудня 1998 року, зазначений в дублікаті трудової книжки позивача. Разом з тим, після проведення аудиторської перевірки був встановлений факт безпідставного призначення пенсії позивачу, оскільки розрахунок вислуги років був сформований на підставі дублікату трудової книжки. На підтвердження спірних періодів роботи позивачем були надані документи з тимчасово непідконтрольних Україні територій. У зв`язку з тим, що відомості в дублікат трудової книжки внесені без наявного документального підтвердження відсутні правові підстави для врахування вказаного стажу. У зв`язку з чим, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 28.10.2022 року суддею Чучком В.М. прийнято до провадження адміністративну справу № 200/2113/22.

За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні, справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та повідомлення сторін.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені по суті справи, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є внутрішньо переміщеною особою, перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Донецькій області та отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону № 2262 з 14 серпня 2021 року по 31 грудня 2021 року.

Листом 10.12.2021 року №0500-1609-8/123307 відповідач повідомив позивача, що для підтвердження трудового стажу за періоди з 16.01.1997 по 10.11.1998, з 10.11.1998 по 31.12.1998 позивачем не надано (архівні) довідки з місця роботи та інші документи (їх копії), що можуть підтвердити означені періоди роботи, тому з 01.01.2022 року позивачу буде припинено виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262.

Разом з тим, в дублікаті трудовій книжці позивача серії НОМЕР_1 містяться записи, в тому числі, про роботу з 16.01.1997 року по 10.11.1998 року помічником вихователя в Яслах-садку «Ластівка» (перейменований в я/с №10 «Світлячок»), з 10.11.1998 року по 31.12.1998 року юрисконсультом на період ліквідації шахти «Харцизська» в Макіївській дирекції з ліквідації шахт, про що також зазначено в копії трудової книжки серії НОМЕР_2 та підтверджено послужним списком №М-097971, складеним 12.12.2016 року.

Встановлені обставини підтверджені матеріалами справи і не є спірними.

Спірним є питання підтвердження: страхового стажу роботи позивача з 16.01.1997 по 10.11.1998, з 10.11.1998 по 31.12.1998, оскільки розрахунок вислуги років був сформований на підставі дублікату трудової книжки, а позивачем не надано (архівні) довідки з місця роботи та інші документи (їх копії), що можуть підтвердити означені періоди роботи, у зв`язку з чим з 01.01.2022 року позивачу припинено виплату пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262.

Вирішуючи даний спір, суд виходить з такого.

Стаття 46 Конституції України проголошує, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Закон України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій (далі - Закон № 1788).

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 9 липня 2003 року № 1058-IV.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 N 2262-XII встановлено, що особам, звільненим з військової служби, іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, та членам їх сімей може призначатися (за їх бажанням) пенсія на умовах і в порядку, передбачених Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому для обчислення пенсій враховуються всі види грошового забезпечення, що отримували зазначені особи, які мають право на пенсію за цим Законом, перед звільненням зі служби.

Статтею 8 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058) передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Стаття 4 Закону № 1058 зазначає, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються, зокрема: види пенсійного забезпечення, умови участі в пенсійній системі чи їх рівнях, пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат, джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення, умови, норми та порядок пенсійного забезпечення, організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частинами першою, другою та четвертою статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 (далі - Інструкція) до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Згідно Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії визначено, що у разі коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу необхідно надавати уточнюючі довідки.

При цьому даний порядок підтвердження трудового стажу є обов`язковим в разі відсутності в трудовій книжці відомостей про роботу, але в дублікаті трудової книжки позивача є необхідні записи за спірні періоди роботи. Даний порядок не вимагає будь-який інших підтверджень.

Копія дублікату трудової книжки позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача з 16.01.1997 року по 10.11.1998 року помічником вихователя в Яслях-садку «Ластівка» (перейменований в я/с №10 «Світлячок»), з 10.11.1998 року по 31.12.1998 року юрисконсультом на період ліквідації шахти «Харцизська» в Макіївській дирекції з ліквідації шахт. Вищенаведені записи трудової книжки про роботу позивача за вищевказані періоди свідчать про зайнятість останнього за відповідними посадами.

Головним документом, який підтверджує стаж та характер роботи є трудова книжка, з якої можливо встановити, що позивач має необхідний стаж.

Крім цього, спірні періоди роботи позивача підтверджені копією трудової книжки серії НОМЕР_2 та послужним списком №М-097971, складеним 12.12.2016 року.

Посилання відповідача на те, що розрахунок вислуги років був сформований на підставі дублікату трудової книжки, не може бути підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи позивача до страхового стажу для призначення пенсії та припинення її виплати.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 18 постанови Ради Міністрів СРСР та Всесоюзної центральної ради професійних союзів від 06 вересня 1973 року № 656 «Про трудові книжки працівників та службовців» та постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27.04.1993 №301, відповідальність за організацію роботи з ведення, обліку, зберігання та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням) керівника підприємства, установи, організації, а тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для позивача, а отже, й не може впливати на її особисті права.

При цьому в ході розгляду даної справи судом не встановлено, а відповідачем не доведено та не підтверджено належними та допустимими доказами недійсності записів дублікату трудової книжки позивача. Крім цього, жодним нормативно-правовим актом не встановлено обмежень врахування Пенсійним органом записів саме дублікату трудової книжки.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що періоди роботи позивача з 16.01.1997 року по 10.11.1998 року, та з 10.11.1998 року по 31.12.1998 року, відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача з суто формальних та надуманих підстав.

Також, суд зазначає, що жодним законодавчим актом не заборонено враховувати періоди роботи при призначенні та нарахуванні (перерахунку) пенсій за той період, коли особа, яка набула права на пенсію, працювала на території Донецької області, а громадянин не може нести особисту відповідальність за те, що відбувається на території вказаної області, та не може відповідати за діяльність інших осіб.

Таким чином, відповідачем не доведено правомірність вчинення своїх дій щодо припинення виплати пенсії позивачу з 01.01.2022 року у зв`язку з неврахуванням періодів роботи позивача з 16.01.1997 року по 10.11.1998 року, та з 10.11.1998 року по 31.12.1998 року.

Водночас, щодо вимога позивача про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Донецькій області, оформлене листом від 10.12.2021 року за № 0500-1609-8/123307 про припинення виплати пенсії з 01.01.2022 року, суд зазначає, що лист відповідача від 10.12.2021 року за № 0500-1609-8/123307 у розумінні КАС України не є актом індивідуальної дії та несе суто інформаційний характер, а отже не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а тому скасуванню не підлягає.

Разом з цим, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України дійшов висновку про необхідність вийти за межі заявленого позову в частині позовних вимог та зобов`язати відповідача поновити позивачу виплату пенсії з 01.01.2022 року з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 16.01.1997 року по 10.11.1998 року, та з 10.11.1998 року по 31.12.1998 року, та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.01.2022 року.

Одночасно суд зазначає, що задоволення позовних вимог таким чином не змінюють їх суті.

Отже, у спірних правовідносинах, на думку суду, відповідач діяв з порушенням меж повноважень, визначених Законами України, необґрунтовано та не пропорційно, чим порушив вимоги ст. 18 Конституції України та ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, за якими органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в тому числі, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також обґрунтовано і пропорційно.

Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказів, які б доводили необґрунтованість заявленого позову, відповідач суду не надав, а отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зважаючи на те, що позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у сумі 992,40 грн., наведена сума відповідно до положень ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України підлягає стягненню з відповідача, за рахунок його бюджетних асигнувань.

Щодо строків розгляду справи.

Враховуючи дистанційний режим роботи суддів та працівників апарату Донецького окружного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дане рішення прийнято суддею за умови наявної можливості доступу судді до матеріалів адміністративної справи.

З огляду на викладене, рішення ухвалено 07 грудня 2022 року.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо припинення виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2022 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області поновити ОСОБА_1 виплату пенсії з 01.01.2022 року з зарахуванням до страхового стажу періодів роботи з 16.01.1997 року по 10.11.1998 року, та з 10.11.1998 року по 31.12.1998 року, та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з 01.01.2022 року.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; місце проживання: АДРЕСА_2 ), судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Судове рішення складено та підписано 07 грудня 2022 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або справа розглянута в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Чучко