Справа № 640/228/19
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

29 листопада 2022 року м. Київ № 640/228/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Федорчука А.Б., розглянувши в письмовому провадженні заяву позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України у адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1 (

АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 )

до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" Кадирова В.В.

(01014, м.Київ, бульвар Дружби Народів, 38),

Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м.Київ, вулиця Січових

Стрільців, 17)

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича (надалі по тексту - відповідач 1), Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі по тексту- відповідач 2), в якому просить суд: визнати бездіяльність Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича протиправною та зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб виконати рішення Печерського районного суду м. Києва від 12.10.2015 у справі №757/18966/15-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва; зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Дельта Банк" Кадирова Владислава Володимировича подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про позивача, як вкладника, якому необхідно здійснити виплату відшкодування з рахунку № НОМЕР_2 , який відкритий на підставі договору №007-28004-170215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 17.02.2015 за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов`язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб включити позивача до загального реєстру вкладників для здійснення виплат коштів за вкладами в Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк" за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №007-28004-170215 на відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 17.02.2015 ; стягнути на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору та витрати на адвокатські послуги за рахунок бюджетних асигнувань Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; винести окрему ухвалу, якою повідомити прокуратуру м. Києва про умисне невиконання посадовими особами Фонду гарантування вкладів фізичних осіб рішення Печерського районного суду по справі №757/18966/15-ц з метою внесення відомостей про кримінальне правопорушення та притягнення їх до кримінальної відповідальності за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 382 Кримінального Кодексу України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 у задоволенні позову відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 апеляційну скаргу позивача задоволено частково, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.09.2020 скасовано та прийнято нову постанову, якою позов задоволено частково, зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб доповнення до переліку рахунків щодо позивача, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладом у Публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб"; в іншій частині позовних вимог відмовлено.

На виконання постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 Окружним адміністративним судом м.Києва 10.03.2021 видано виконавчі листи.

На адресу суду 14.06.2022 надійшла заява позивача про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій позивач просить визнати протиправною бездіяльність боржника - директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (04053, м. Київ, вул.Січових Стрільців, 17) по не виконанню постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 року по справі №640/228/19 та постановити окрему ухвалу стосовно протиправності бездіяльності боржника - директора - розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яка пов`язана з не виконанням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року по справі №640/228/19.

Відповідачем 16.02.2022 подано до суду письмові заперечення, відповідно до яких останній зазначив про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, допущені під час виконання рішення в адміністративній справі №640/228/19.

Розглянувши заяву та додані до неї документи, суд зазначає наступне.

Статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України України передбачено можливість визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання рішення суду.

Так, згідно з частиною першою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Згідно із частиною другою статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, у такій заяві зазначаються:

1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява;

2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі;

5) номер адміністративної справи;

6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження;

7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання;

8) інформація про хід виконавчого провадження;

9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви;

10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

Частиною третьою зазначеної статті визначено, що на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом. До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Суд зазначає, що відповідно до положень пунктів 7, 8 частини другої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України заява про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача щодо невиконання рішення суду має містити інформацію про день пред`явлення виконавчого листа до виконання та інформацію про хід виконавчого провадження.

Отже, виходячи з наведених вище норм права, звернення до суду із заявою відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України можливе за умови перебування виконавчого документа на примусовому виконані в органах державної виконавчої служби.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.03.2019 у справі № 805/1458/17-а, та від 27.06.2019 у справі № 807/220/18.

Таким чином, звернення рішення суду до примусового виконання, є обов`язковою передумовою для подання заяви у порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки повноваження щодо вчинення дій щодо примусового виконання рішення суду, в тому числі і щодо перевірки його виконання, належать передусім до виконавців, а звернення до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України є виключною мірою, якщо позивачем було вичерпано усі можливі механізми на стадії примусового виконання рішення суду.

Судом встановлено, що на виконання вказаного рішення видано виконавчі листи від 10.03.2021 у справі №640/228/19.

Постановою головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Лесею Євгенівною від 25.03.2021 року було відкрито виконавче провадження №64936587. Постановою від 22.06.2021 року головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Лесею Євгенівною у виконавчому провадженні №64936587 було повернуто виконавчий документ стягувачу на підставі п.9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 повторно звернувся до виконавчої служби для примусового виконання рішення суду.

Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Красноштан Інною Леонідівною від 09.08.2021 року було відкрито виконавче провадження №66422324.

Постановою від 23.02.2022 року головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Мороз Лесею Євгенівною у виконавчому провадженні №66422324 було повернуто виконавчий документ стягувану на підставі п.9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Окрім того, судом встановлено, що позивач в черговий раз пред`явив до виконання виконавчий документ у даній справі.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження в провадженні Шевченкіського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває ВП № 69239894 (Дата відкриття: 16.06.2022, стан ВП: відкрито).

Із викладеного вбачається, що постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 10.02.2021 у справі №640/228/19 перебуває на примусовому виконанні у державного виконавця, ВП №69239894 та на день розгляду заяви не завершено.

Відповідно до частини 2 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Положеннями частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.

Суд вважає за необхідне звернути увагу, що Європейський суд з прав людини у справі "Горнсбі проти Греції" наголосив, що, відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує "право на суд", одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".

З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України), якими встановлено порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції та статті 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою статті 129-1 Конституції України.

Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.

Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Як вже було судом зазначено вище, за правилами частин 1, 6 статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України гарантовано, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу вищезазначених норм права суд приходить до висновку, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, врегульований приписами статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Отже, беручи в сукупності вищевикладене, а також оскільки виконавче провадження з примусового виконання рішення суду триває, судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач створює перешкоди для виконання такого рішення.

За наведеного, суд приходить до висновку про відсутність обставин протиправності дій відповідача з виконання постанови суду від 10.02.2021 у адміністративній справі №640/228/19.

Положеннями частини шостої статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що за відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення.

Водночас, суд роз`яснює, що не погоджуючись із діями відповідача щодо виконання даного рішення суду, позивач обрав неправильний спосіб захисту, і в даному випадку заявлені позивачем вимоги в межах заяви, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, можуть слугувати підставою для звернення позивача із окремим позовом до суду в загальному порядку щодо оскарження дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця.

Керуючись статтями 248, 256, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених відповідачем на виконання рішення, поданої в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративній справі №640/228/19 залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя А.Б. Федорчук