Справа № 140/5950/22
Суддя: Денисюк Руслан Степанович
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2022 року ЛуцькСправа № 140/5950/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Денисюка Р.С., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач - 1), військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (далі в/ч НОМЕР_2 , відповідач - 2) про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 у розмірі 206,11 грн та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року за період з 01.01.2016 по 31.10.2016, з урахуванням виплачених сум; визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2016 по 28.02.2018 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року за період з 01.11.2016 по 28.02.2018; визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не проведення розрахунку при звільненні - невиплату позивачу грошової компенсації за неотримане речове майно у розмірі 6789,52 грн та зобов`язання виплатити позивачу грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 6 789,52 грн згідно довідки №7 від 07.02.2022.

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19.09.2022 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі за вказаним позовом та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 48).

В подальшому, ухвалою суду від 29.11.2022 позовну заяву було залишено без руху на підставі частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та надано позивачу п`ятиденний строк для усунення зазначених недоліків позовної заяви шляхом подання заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду у якій вказати підстави для поновлення строку, та додати докази поважності причин пропуску цього строку.

Ухвалою суду від 06.12.2022 продовжено розгляд справи.

Ухвалою суду від 06.12.2022 заяву позивача про поновлення строку звернення до суду задоволено частково; визнано поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду в частині позовних вимог про визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 у розмірі 206,11 грн та зобов`язання Військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року за період з 01.01.2016 по 31.10.2016, з урахуванням виплачених сум; визнання протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2016 по 28.02.2018 та зобов`язання Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення з урахуванням базового місяця січень 2008 року за період з 01.11.2016 по 28.02.2018 та поновлено вказаний строк. Позов ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, в частині позовних вимог про визнання бездіяльності військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України протиправною та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України виплатити грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно у розмірі 6 789,52 грн згідно довідки №7 від 07.02.2022 залишено без розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 11.04.2013 до 31.10.2016 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а у період з 01.11.2016 по 11.01.2020 у військовій частині НОМЕР_2 .

Згідно особової картки на заробітну плату за 2016-2017 роки ОСОБА_1 індексація грошового забезпечення у період з 01.01.2016 по 31.10.2016 військовою частиною НОМЕР_1 була виплачена у липні, серпні та вересні у розмірі 206,11 грн.

Відповідно до даних особистих карток на грошове забезпечення №279 та №53 ОСОБА_1 за період з 01.11.2016 по 28.02.2018 військовою частиною НОМЕР_2 індексація грошового забезпечення не нараховувалась.

Позивач вважає, що відповідачами протиправно не була нарахована та виплачена індексація грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 та з 01.11.2016 по 28.02.2018.

При цьому позивач зазначає, що базовим місяцем для нарахування індексації у період з липня 2015 року по лютий 2018 року є січень 2008 року. Однак відповідачі протиправно не застосовували січень 2008 року як місяць, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць).

Така протиправна бездіяльність відповідачів призвела до того, що позивачу в неповному обсязі здійснювалося нарахування та виплата індексації грошового забезпечення, а в деякий період і взагалі не здійснювалася виплата індексації, яка є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці і її проведення, у зв`язку зі зростанням споживчих цін, є обов`язковим для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

З наведених підстав позивач просив позов задовольнити.

У відзиві на позовну заяву відповідач -1 позовних вимог не визнав та просив у задоволенні позову відмовити повністю. В обґрунтування цієї позиції вказав, що позивач в період з 11.04.2013 по 31.10.2026 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . Під час проходження військової служби позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення під час проходження військової служби, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених коштів. Зазначив, що індексація грошових доходів населення здійснюється за місцем їх отримання за рахунок відповідних коштів. Разом з тим, проведення індексації грошових доходів населення з 01.01.2015 (у зв`язку з внесенням змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення Законом України від 28.12.2014 №76-VІІІ) здійснюється в межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Також відповідач зауважив, що у 2016 році фінансові ресурси для нарахування та виплати індексації були відсутні. Вважає, що для проведення та виплати індексації грошового забезпечення позивачу у період з 01.01.2016 по 31.10.2016 не було законних підстав, а відтак відповідач діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позову відмовити (а.с. 54-58).

Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 19.09.2022 була вручена відповідачу 2 22.09.2022, проте відповідач відзиву на позовну заяву у встановлений судом строк не подав.

Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 у період 11.04.2013 до 31.10.2016 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , а у період з 01.11.2016 по 11.01.2020 у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується витягом з послужного списку, витягами з наказів від 31.10.2016 № 227, від 01.11.2016 № 244, від 11.01.2020 № 6 (а.с. 37-38, 41-42, 44-45).

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31.10.2016 № 227 старшого сержанта ОСОБА_1 , заступника командира взводу командира міномета 1 вогневого розрахунку 1 мінометного взводу мінометної батареї 2 батальйону оперативного призначення переміщеного наказом командувача Національної гвардії України по особовому складу від 29.09.2016 № 149 о/с для подальшого проходження військової служби у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 31.10.2016 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення (а.с. 44).

В свою чергу, наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 01.11.2016 № 244 зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 , який прибув для подальшого проходження служби із військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу командувача Національної гвардії України від 29.09.2016 № 149 о/с (а.с. 45) та наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.01.2020 № 6 прапорщика ОСОБА_1 виключено зі списків частини та всіх видів забезпечення з 12.01.2020 (а.с. 37).

З особистої картки на заробітну плату з 01.01.2016 по 31.10.2016 ОСОБА_1 вбачається, що індексація грошового забезпечення не була нарахована та виплачена у березні, травні-червні та у жовтні 2016 року. В той же час, нараховувалась та виплачувалась індексація у січні 2016 року в сумі 31,69 грн, у лютому 2016 року 31,69 грн, у квітні 2016 31,69 грн, у липні 2016 року 118,90 грн, у серпні 2016 року 59,45 грн та у вересні 2016 року 59,45 грн., всього на загальну суму 206,11 грн (а.с. 36).

З особистих карток на грошове забезпечення ОСОБА_1 за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року вбачається, що індексація грошового забезпечення за період з листопада 2016 року по лютий 2018 року ОСОБА_1 не нараховувалась та не виплачувалась.

Вважаючи дії військової частини НОМЕР_1 та бездіяльність військової частини НОМЕР_2 протиправними щодо не нарахування та не виплати у повному обсязі індексації грошового забезпечення, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

При вирішенні спору суд керується такими нормативно-правовими актами.

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (частина третя статті 9 Закону № 2011-XII).

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначені Законом № 1282-ХІІ.

У статті 1 Закону № 1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 2 Закону № 1282-XII індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону № 1282-XII індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Частинами першою - другою статті 5 Закону № 1282-XII встановлено, що підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів. Підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік (частина шоста статті 5 Закону № 1282-XII).

Відповідно до пункту 1-1 Порядку № 1078 (зі змінами, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 року - місяця опублікування Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV Про внесення змін до Закону України Про індексацію грошових доходів населення.

Згідно з пунктом 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Пунктом 4 Порядку № 1078 визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Оплата праці, у тому числі працюючим пенсіонерам, грошове забезпечення, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю, що надається залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії індексуються у межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.

За приписами пункту 5 Порядку № 1078 у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу. Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, яка набрала чинності 01.01.2008 та втратила чинність з 01.03.2018 (далі - Постанова № 1294), встановлено посадові оклади військовослужбовців.

Підвищення тарифних ставок (окладів) після 01.01.2008, в тому числі в період перебування позивача на службі (зокрема, до лютого 2018 року), що є підставою для встановлення іншого базового місяця при проведенні індексації, не відбувалося.

Відтак, базовим місяцем при проведенні індексації грошового забезпечення позивача з січня 2016 року по березень 2018 року є саме січень 2008 року, в якому Постановою № 1294 встановлені підвищені розміри посадових окладів військовослужбовців.

У подальшому після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб (далі - Постанова № 704), базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.

Таким чином, якщо останнє підвищення окладу за посадою відбулось у січні 2008 року, то для визначення суми індексації грошового забезпечення військовослужбовцю має застосовуватись індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з січня 2008 року до березня 2018 року, оскільки після прийняття Постанови № 704 базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року. Тому суд погоджується із доводами позивача щодо необхідності врахування при проведенні індексації грошового забезпечення за спірний період січня 2008 року, як базового місяця для нарахування індексації, відповідно до Порядку № 1078, оскільки в період з січня 2008 року по лютий 2018 року посадові оклади військовослужбовців не змінювались, та відповідачі не надали суду доказів про те, що у вказаний період відбулося збільшення грошового забезпечення саме за рахунок зростання тарифної ставки (окладу).

Крім того, суд звертає увагу, що з особистих карток на грошове забезпечення з січня 2016 року по березень 2018 року вбачається, що у період з січня 2016 року по березень 2018 року посадовий оклад позивача не змінювався.

При вирішенні даного спору суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.11.2021 у справі № 120/313/20-а, які полягають, зокрема, у такому.

Місяць, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу), є базовим для проведення індексації. За змістом пункту 5 Порядку № 1078 підставою для встановлення чи зміни базового місяця при проведенні індексації грошового забезпечення є підвищення тарифної ставки (окладу) військовослужбовця. Отже, базовий місяць для такої індексації визначається нормативно і відповідач не наділений повноваженнями діяти на свій розсуд, обираючи інакший місяць базовим, ніж той, у якому відбулося підвищення тарифної ставки (окладу). Тому у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретну дію на користь позивача - провести індексацію його грошового забезпечення, враховуючи нормативно визначений базовий місяць. Якщо відповідач цієї дії не вчиняє, останнього можна зобов`язати до її вчинення у судовому порядку. Аналіз пункту 5 Порядку № 1078 свідчить про те, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації пов`язується з місяцем підвищенням тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займає військовослужбовець. Отже, збільшення грошового забезпечення не за рахунок зростання тарифної ставки (окладу), а завдяки додатковим видам грошового забезпечення, не дає підстав вважати відповідний місяць базовим для подальшої індексації.

Крім того, при вирішенні даного спору суд, в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, враховує також висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного адміністративного суду від 19.07.2019 у справі № 240/4911/18 та від 07.08.2019 у справі № 825/694/17, відповідно до яких: індексація грошового забезпечення як складова грошового забезпечення військовослужбовців є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, тому підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті; виплата індексації грошового забезпечення здійснюється за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні і обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати індексацію грошового забезпечення; звільнення особи з військової служби жодним чином не позбавляє її права на отримання виплат, на які вона має право, проте не отримувала їх під час проходження служби за незалежних від неї обставин.

Відтак, суд погоджується із доводами позивача про те, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 повинна здійснюватися із застосуванням базового місяця січень 2008 року, оскільки в період з січня 2008 року по лютий 2018 року посадові оклади військовослужбовців не змінювались, та відповідачі не надали суду доказів про те, що у вказаний період відбулося збільшення грошового забезпечення саме за рахунок зростання тарифної ставки (окладу).

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, у період з січня 2016 року по березень 2018 року індексація грошового забезпечення позивачу ОСОБА_1 не була нарахована та не виплачена взагалі (окрім січня, лютого, квітня та липня-вересня 2016 року). При цьому судом встановлено, що відповідач 1 не застосував для обчислення індексації грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 як базовий місяць січень 2008 року, про це він не заперечив у відзиві на позовну заяву.

Протилежного судом не встановлено.

З урахуванням наведених норм чинного законодавства України та встановлених обставин справи, виходячи з наданих суду статтею 245 КАС України повноважень, взаємопов`язані позовні вимоги щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення належить задовольнити шляхом визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 без врахування січня 2008 року як базового місяця та зобов`язання військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 (із встановленням січня 2008 року як базового місяця); визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо не нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2016 по 28.02.2018 та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 здійснити нарахування та виплату позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2016 по 28.02.2018 (із встановленням січня 2008 року як базового місяця).

Щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2500,00 грн, суд зазначає наступне.

За приписами частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається із наявних у справі письмових доказів, а саме договору про надання правової допомоги від 17.12.2021 № 595 (а.с. 28-29), акту приймання-передачі наданих послуг від 09.09.2022 № 1 (а.с. 34) адвокатом Гірник О.О. надані послуги ОСОБА_1 у даній справі на суму 2500,00 грн.

Правова допомога адвоката позивачу відповідно до акту виконаних робіт № 1 від 09.09.2022 складається з: консультацій наданих клієнту, у процесу якої узгоджено правову позицію 500,00 грн; визначення та аналіз чинного законодавства та судової практики 500,00 грн; написання позовної заяви 1500,00 грн

Позивачем не подані докази фактичної оплати правничої допомоги в сумі 2500,00 грн., проте суд виходить з того, що відшкодуванню підлягають витрати незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто повинно бути доведено доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи.

Крім того, враховуючи вимоги статей 134, 139 КАС України під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19.

Таким чином, з наведеної правової позиції слідує, що суд вправі зменшити розмір судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката як за клопотанням сторони, так і з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами сьомою-дев`ятою статті 139 КАС України, з урахуванням конкретних обставин справи та з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

На думку суду, заявлена сума витрат на правову допомогу є завищеною, а тому, враховуючи предмет спору, незначну складність справи та виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України вважає, що на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрати на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволених вимог по 750,00 грн з кожного.

При цьому, суд зазначає, що надання консультацій клієнту, визначення та аналіз чинного законодавства та судової практики включається до витрат пов`язаних зі складанням адміністративного позову, охоплюються загальною діяльністю адвоката та мають на меті складання позовної заяви і подання її до суду, а тому дані витрати повинен понести позивач.

Керуючись статтями 243, 245, 246, 255, 257, 262, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016, без врахування січня 2008 року як базового місяця.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.10.2016 (із встановленням січня 2008 року як базового місяця).

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.11.2016 по 28.02.2018.

Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.11.2016 по 28.02.2018 (із встановленням січня 2008 року як базового місяця).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 750,00 грн. (сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 750,00 грн. (сімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого статтею 295 КАС України. У разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач 1: військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ).

Відповідач 2: військова частина НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_4 , код ЄДРПОУ НОМЕР_5 ).

Суддя Р.С. Денисюк