Справа № 640/10275/20
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 рокуЛьвівСправа № 640/10275/20 пров. № А/857/12889/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького В.В.,

з участю секретаря судового засідання Вовка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Господарського товариства у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Завод "ФЛЕКСТРОНІКС ТзОВ" до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків про визнання протиправними і скасування рішення, -

суддя (судді) в суді першої інстанції Костецький Н.В.,

час ухвалення рішення: 11:48:46

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складання повного тексту рішення: 05.08.2022,

ВСТАНОВИВ:

Господарське товариство у формі Товариства з обмеженою відповідальністю Завод "ФЛЕКСТРОНІКС ТзОВ" звернулося в суд з позовом до Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків, в якому, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 16.03.2020 в частині 1405700,36 грн; визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу №Ю- від 16.03.2020 в частині нарахування в розмірі 2811401,71 грн.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 16.03.2020 в частині 1405700,36 грн; визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу №Ю- від 16.03.2020 в частині нарахування в розмірі 2 811 401,71 грн.

Рішення мотивоване тим, що суми оплати вартості житла, пального та подарунків, які не були передбачені трудовими договорами чи колективним договором, не можуть вважатися базою нарахування ЄСВ. При цьому, відповідачем при визначенні складових фонду оплати праці як бази для нарахування внесків застосовувалась Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5, яка не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, Західне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків подало апеляційну скаргу. Вважає, що таке постановлене з порушенням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що єдиним нормативним документом, який розроблено відповідно до Закону України «Про оплату праці», що визначає складові фонду оплати праці, є Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату від 13.01.2004 №5. Зазначає, що до інших виплат, що мають індивідуальний характер, належать оплата квартир та найманого житла, товарів, суми компенсації вартості виданого працівникам палива у випадках, не передбачених чинним законодавством та інші виплати, відносяться до фонду оплати праці у складі інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Вказані виплати не зазначені в пункті 3 вказаної Інструкції перелік видів виплат, які не включаються до фонду оплати праці і не є об`єктом для нарахування єдиного соціально внеску. Перевіркою встановлено, що після застосування понижуючого коефіцієнта середній платіж на одну застраховану особу у звітному місяці, а саме у липні, серпні, вересні 2015 року є меншим за середньомісячний платіж на одну застраховану особу платника за 2014 рік, тобто одна з головних умов для застосування коефіцієнта не виконується, тому перевіркою встановлено заниження нарахування єдиного соціального внеску з заробітної плати по класу професійного ризику у розмірі 37,97% за липень, серпень, вересень 2015 року на суму 716355,21 грн. Також зазначає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що оплати вартості житла, пального та подарунків, які не були передбачені трудовими договорами чи колективним договором, не можуть вважатися базою для нарахування єдиного соціального внеску.

Позивач подав суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечив щодо доводів апелянта та просив залишити рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу з підстав, у ній зазначених, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив, просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 308 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за результатами проведеної відповідачем документальної планової виїзної перевірки позивача, проведеної з метою здійснення контролю за своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування і сплати податків та зборів, дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.07.2016 по 30.06.2019, та правильності нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2014 по 30.06.2019, було складено Акт №27/28-10-52-12/32221224 від 19.02.2020 року «Про результати документальної планової виїзної перевірки Господарського Товариства у формі ТзОВ ЗАВОД «ФЛЕКСТРОНІКС».

Актом перевірки встановлено, зокрема, порушення позивачем п.1 ч.2 статті 6, п.1 ч.1 статті 7, ч.8 статті 9, ч.5, ч.7, ч.13 статті 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідач, розглянувши акт перевірки, прийняв рішення № від 16.03.2020 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно із вказаним рішенням позивачу донараховано 3548658,71 грн єдиного внеску на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та застосовано до позивача санкцію у вигляді штрафу у розмірі 1774329,36 грн.

16 березня 2020 року відповідачем прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 16.03.2020.

Представником позивача подано скаргу на податкове повідомлення-рішення № від 16.03.2020, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 16.03.2020 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю- від 16.03.2020.

Рішенням про результати розгляду скарги від 29.04.2020 №1493/6/99-00-08-06-01-06 відповідач вирішив вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 16.03.2020 № Ю-, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 16.03.2020 № Офісу великих платників податків ДПС залишити без змін, скаргу Господарського Товариства у формі ТзОВ Завод «Флекстронікс ТзОВ» в частині оскарження вищезазначених документів залишити без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 16.03.2020 в частині 1405700,36 грн та вимогою про сплату боргу №Ю- від 16.03.2020 в частині нарахування в розмірі 2811401,71 грн, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає його таким, що відповідає обставинам справи та правильному застосуванню норм матеріального права з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із того, що правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування», з наступними змінами і доповненнями, в редакції, чинні на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Страхувальниками, в свою чергу, вважаються роботодавці та інші особи, які відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» розмір єдиного внеску для кожної категорії платників, визначених цим Законом, та пропорції його розподілу за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування встановлюються з урахуванням того, що вони повинні забезпечувати застрахованим особам страхові виплати і соціальні послуги, передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; фінансування заходів, спрямованих на профілактику страхових випадків; створення резерву коштів для забезпечення страхових виплат та надання соціальних послуг застрахованим особам; покриття адміністративних витрат із забезпечення функціонування системи загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Єдиний внесок не входить до системи оподаткування.

Кошти, що надходять від сплати єдиного внеску та застосування фінансових санкцій відповідно до цього Закону, не можуть зараховуватися до Державного бюджету України, бюджетів інших рівнів та використовуватися на цілі, не передбачені законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску визначається цим Законом, в частині адміністрування - Податковим кодексом України, та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Суми фінансових санкцій розподіляються відповідно до пропорцій, визначених для розподілу єдиного внеску.

Розрахунок розподілу єдиного внеску за видами загальнообов`язкового державного соціального страхування проводиться на підставі звітності про нарахування єдиного внеску за результатами попереднього року.

Згідно ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки податкових органів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, для його зарахування або на єдиний рахунок, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку або на єдиний рахунок.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

При цьому платники, зазначені у пункті 1 частини першої статті 4 цього Закону, під час кожної виплати заробітної плати (доходу, грошового забезпечення), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок, одночасно з видачею зазначених сум зобов`язані сплачувати нарахований на ці виплати єдиний внесок у розмірі, встановленому для таких платників (авансові платежі). Винятком є випадки, якщо внесок, нарахований на ці виплати, вже сплачений у строки, встановлені абзацом першим цієї частини, або за результатами звірення платника з податковим органом за платником визнана переплата єдиного внеску, сума якої перевищує суму внеску, що підлягає сплаті, або дорівнює їй. Кошти перераховуються одночасно з отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі. При цьому фактичним отриманням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплату доходу, грошового забезпечення) вважається отримання відповідних сум готівкою, зарахування на рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, отримання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей у рахунок зазначених виплат, фактичне здійснення з таких виплат відрахувань згідно із законодавством або виконавчими документами чи будь-яких інших відрахувань.

Частиною 12 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Частиною 11 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» рішення, прийняті податковими органами та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цьогоЗакону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

У разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

За рахунок сум, що надходять від платника єдиного внеску або від державної виконавчої служби, погашаються суми недоїмки, штрафних санкцій та пені у порядку календарної черговості їх виникнення. У разі якщо платник має несплачену суму недоїмки, штрафів та пені, сплачені ним суми єдиного внеску зараховуються в рахунок сплати недоїмки, штрафів та пені у порядку календарної черговості їх виникнення.

Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 25 вказаного Закону податковий орган застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції:

1) у разі ухилення від взяття на облік або несвоєчасного подання заяви про взяття на облік платниками єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», накладається штраф у розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

2) за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф у розмірі 20 відсотків своєчасно не сплачених сум;

3) за донарахування податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску;

5) за неналежне ведення бухгалтерської документації, на підставі якої нараховується єдиний внесок, накладається штраф у розмірі від восьми до п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

6) за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми єдиного внеску одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується єдиний внесок (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

7) за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) накладаються штрафи, передбачені за порушення порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків у розмірах та порядку, встановлених статтею 119 Податкового кодексу України.

Також відповідно до ч. 10 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування» на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначено Інструкцією «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 (далі - Інструкція №449).

За порушення норм законодавства про єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, на яких згідно із Законом покладено обов`язок нараховувати, обчислювати та сплачувати єдиний внесок, застосовуються фінансові санкції (штрафи та пеня) відповідно до Закону (п. 1 розділу VIІ Інструкції №449).

Так, положеннями п. 1 розділу VI Інструкції №449 передбачено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Підпунктом 6 п. 4 розділу III Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 20.08.2015 № 727 (далі - Порядок № 727), обов`язковому дослідженню та відображенню в акті документальної перевірки підлягають зокрема питання повноти сплати єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суми якої (якого) нараховується єдиний внесок. Результати перевірки щодо сплати суми єдиного внеску (авансових платежів) одночасно з виплатою сум заробітної плати (доходу), на суми якої нараховується єдиний внесок, оформляються в таблиці окремим додатком, який додається до акта (довідки) перевірки.

Відповідно до п. 5 розділу IV Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, обчислення єдиного внеску податковими органами здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску, яка подається до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, шо підтверджують суму виплат (доходу-), на які нараховується єдиний внесок.

Згідно з п. 1 розділу IV Порядку №727 додатком до акту документальної перевірки є розрахунок донарахованих сум єдиного внеску, а також розрахунок фінансових санкцій (штрафів та пені).

При цьому, пп. 2 п. 4 розділу III Порядку №727 передбачено, що: у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів; у разі відмови посадових осіб платника податків надати документи посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, факт складання такого акта відображається в акті документальної перевірки.

Як зазначив суд першої інстанції, акт перевірки, на підставі якого було винесено оскаржувані рішення та вимогу, не містить розрахунку донарахованих сум єдиного внеску та інформації про ненадання позивачем будь-яких документів до перевірки.

Базою нарахування ЄСВ відповідно до пп. 1 п. 1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є заробітна плата, що визначається відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суми винагороди фізичним особам за виконання робіт (послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно з ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства (ч. 2 ст. і Закону України «Про оплату праці»).

Як підтверджується матеріалами справи, позивач укладав зі своїми працівниками трудові, а не цивільно-правові договори, для цілей визначення бази для нарахування ЄСВ. При цьому, для віднесення виплати працівнику до заробітної плати такі виплати повинні бути передбаченими трудовим договором або колективним договором.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що суми оплати вартості житла, пального та подарунків, які не були передбачені трудовими договорами чи колективним договором, не можуть вважатися базою нарахування ЄСВ.

Також суд враховує доводи позивача, що відповідно до наданих відповідачем розрахунків єдиного внеску, єдиний внесок було нараховано стосовно фізичних осіб, з якими позивач не перебував в трудових чи цивільно-правових відносинах, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Частина єдиного соціального внеску було визначено стосовно працівників, з якими в період нібито оренди житла вже були припинені трудові відносини: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , що підтверджується наказами про звільнення вказаних працівників.

Трудовими договорами окремих зазначених в розрахунках відповідача фізичних осіб ( ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ) не передбачено отримання житла, так само отримання працівниками житла не передбачено і в колективному договорі позивача, що підтверджується копіями трудових договорів вказаних працівників та копією колективного договору.

Також трудовими договорами, зазначених в розрахунках відповідача фізичних осіб, не передбачено отримання пального та отримання подарунків, так само отримання працівниками пального та отримання подарунків не передбачено і в колективному договорі.

Таким чином, оскільки забезпечення працівників картками на отримання пального та подарунками не передбачено трудовими договорами або колективним договором, відповідно наведене не є обов`язком позивача, здійснюється на тимчасовій основі, за наявності потреби спіробітників та фінансової можливості позивача, тому такі додаткові блага не є базою для нарахування єдиного внеску.

Крім цього, відповідачем при визначенні складових фонду оплати праці як бази для нарахування внесків, застосовувалась Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 №5.

Проте згідно п.1.1 Інструкції №5, Інструкція не застосовується для визначення складових фонду оплати праці як бази (об`єкта) для нарахування внесків до фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Таким чином, відповідач помилково застосував положення Інструкції №5 для цілей нарахування єдиного внеску, при цьому відповідачем не наведено у апеляційній скарзі жодних аргументів для його спростування.

Також, суд вважає безпідставними доводи відповідача щодо застосування позивачем понижуючого коефіцієнту єдиного внеску, оскільки з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог наведене не відноситься до предмета спору.

Враховуючи викладене, суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення відповідача про застосування штрафних санкцій до позивача за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску № від 16.03.2020 в частині 1405700,36 грн та вимога відповідача про сплату боргу №Ю- від 16.03.2020 в частині нарахування в розмірі 2811401,71 грн є протиправними та підлягають скасуванню.

Вищенаведене дає підстави для висновку про обгрунтованість позовних вимог та наявність підстав для їх задоволення.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав стверджувати про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 липня 2022 року у справі № 640/10275/20 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
В. В. Святецький
Повне судове рішення у зв`язку з перебуванням судді Гудима Л.Я. у відпустці складено 05.12.2022.