Справа № 500/2490/22
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 500/2490/22 пров. № А/857/12177/22
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Курильця А. Р., Пліша М. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року у справі №500/2490/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання дій протиправними та зобов`язання здійснити дії,-

суддя в 1-й інстанції Баб`юк П. М.,

час ухвалення рішення 29.07.2022 року,

місце ухвалення рішення м. Тернопіль,

дата складання повного тексту рішення не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просила визнати дії відповідача щодо відмови в обчисленні пенсії з урахуванням архівної довідки про заробітну плату №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» протиправними та зобов`язати Головне управляння Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату пенсії з урахуванням архівної довідки №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку «Україна» з дня призначення пенсії, та врахуванням раніше виплачених сум.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року позов задоволено. Визнано дії Головного управляння Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо відмови в обчисленні ОСОБА_1 пенсії з урахуванням Архівної довідки про заробітну плату №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна протиправними. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням архівної довідки №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна, з дня призначення пенсії, та врахуванням раніше виплачених сум.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що єдиною обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітку плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією. Зазначає, що при проведенні перевірки достовірності подання довідки про заробіток для обчислення пенсії згідно з первинними документами виявлено розбіжності по заробітній платі на основі чого складено акт від 11 травня 2022 року. Таким чином, вважає, що підстави для проведення перерахунку та виплати пенсії з урахуванням архівної довідки №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року відсутні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити її соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам у сфері соціального захисту. Вказує, що несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії та не врахуванні відповідних сум заробітку і звертає увагу, що вказані у архівній довідці суми підтверджені первинними документами, а тому відмова пенсійного органу є протиправною. Таким чином, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 у березні 2022 року звернулася до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області із заявою та пакетом документів для призначення пенсії за віком.

При поданні документів до Головного управління Пенсійного Фонду України в Тернопільській області для призначення пенсії за віком позивачем подано Архівну довідку про заробітну плату №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року, видану Державним архівом Тернопільської області за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна.

За результатами розгляду вказаної заяви Головне Управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області листом позивачу повідомило про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії із врахуванням заробітної плати за період з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року згідно з архівною довідкою про заробітну плату №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи.

Так, відділом контрольно-перевірочної роботи №1 управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України при проведенні перевірки достовірності подання довідки про заробіток для обчислення пенсії згідно з первинними документами виявлено розбіжності по заробітній платі, що підтверджується актом №1900-1102-1/1763 від 11 травня 2022 року.

Зі змісту акту складеного за результатами проведеної перевiрки архівної довiдки вiд 13 січня 2022 року №T-50/04-11 вбачається, що утримання внесків на соціальне страхування в особових рахунках не зазначено. За 1994-1996 роки свідчать про невідповідність нарахованої заробітної плати утриманим внескам за березень, червень - грудень 1994 року, за січень-травень, липень-листопад 1995 року та за січень, червень 1996 року.

Позивач вважаючи дії відповідача щодо відмови у обчисленні розміру її пенсії із урахуванням заробітної плати за період її роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року відповідно до архівної довідки про заробітну плату №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року виданої Державним архівом Тернопільської області протиправними, звернулась в суд із цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу при обчисленні пенсії ураховувати подану нею архівну довідку №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року про заробітну плату за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна, оскільки архівною довідкою №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року та особовими рахунками позивача по заробітній платі за період роботи в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна підтверджується, що з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року позивачу нараховувалася та виплачувалась заробітна плата, тобто суми вказані у довідці відповідають первинним документам-особовим рахункам, які знаходяться на зберіганні в архіві, такі відомості перевірені уповноваженими працівниками відповідача, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням архівної довідки №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна з дня призначення пенсії, та врахуванням раніше виплачених сум.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.3 ст.23 Загальної декларації прав людини, п.4 ч.1 Європейської Соціальної хартії та ч.3 ст.46 Конституції України кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, - яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (Закон №1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел.

Ст.1 Закону №1058-ІV передбачає, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом; пенсіонер - особа, яка відповідно до цього Закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.

Згідно з ч.2 ст.27 цього Закону заробітна плата для обчислення частини пенсії за період страхового стажу до набрання чинності цим Законом визначається на умовах і в порядку, передбачених законодавством, що діяло раніше, а для обчислення частини пенсії за період страхового стажу після набрання чинності цим Законом - на умовах, передбачених абзацом першим цієї частини.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

За змістом пп.3 п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.

Довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами. У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми. Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії (абзаци перший-третій пункту 2.10 Порядку № 22-1).

З наведеного вище можна дійти висновку про те, що єдиною і обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01 липня 2000 року є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжними відомостями та іншими документами про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Ч.3 ст.44 Закону №1058-IV передбачає, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

Відповідно до п.4.1, 4.2 Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 3).

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, враховуючи наведені вище положення, органи Пенсійного фонду мають право перевіряти обґрунтованість видачі, в даному випадку довідок про заробітну плату для обчислення пенсії та достовірність відомостей, зазначених у таких довідках.

Як вбачається з матеріалів справи, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Тернопільській області проведено перевірку достовірності подання довідки №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року про заробіток для обчислення пенсії позивачу за період з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна, що підтверджується актом перевірки №1900-1102-1/1763 від 11 травня 2022 року.

Зі змісту вказаного акту вбачається, що пенсійним органом за результатами перевірки встановлено, що за період 1994-1996 роки в особових рахунках позивачки не зазначено утримання внесків на соціальне страхування, а тому відсутні підстави для врахування довідки про заробітну плату за період з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року при здійсненні перерахунку пенсії позивача.

Згідно зі ст.66 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Ст.1 Закону №1058 передбачає, що страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.24 Закону №1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Ст.20 вищевказаного Закону передбачає, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

За змістом п.1 ч.2 ст.6 Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №2464-IV (далі - Закон №2464-IV) платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Ст.4 Закону №2464-IV передбачає, що платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Згідно зі ст.26 Закону №2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обов`язок щодо сплати єдиного внеску покладено саме на підприємство, як роботодавця, який здійснив нарахування внеску та утримання його із заробітної плати позивача. При цьому, невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України не може позбавити позивача соціальної захищеності та страхового стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина (страхувальником), сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, несплата в повній мірі страхових внесків за спірний період або не відображення сум відрахувань страхових внесків не може братись до уваги оскільки, саме страхувальник зобов`язаний нараховувати, обчислювати і сплачувати в установлені строки та в повному обсязі страхові внески, а тому позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання обов`язку із своєчасності сплати страхових внесків до органу пенсійного фонду підприємством, де вона працювала.

Колегія суддів зазначає, що у постанові від 15 червня 2022 року у справі №383/102/14-а Верховний Суд вкотре наголосив, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його роботи.

З врахуванням наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що несплата підприємством страхових внесків не може бути підставою для відмови у перерахунку пенсії та не врахуванні відповідних сум заробітку.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання пенсійного органу на постанову Верховного Суді від 04 травня 2022 року у справі №819/946/18, оскільки у спірних правовідносинах архівна довідка про заробітну плату №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року видана на підставі Ф.Р.-3468, оп.2, та відповідних номерів справ із зазначенням аркушів справи (а.с.17) та долучені особові рахунки ОСОБА_1 за 1992 1996 роки, а у справі на яку покликається апелянт, не зазначено, на основі яких документів видано архівну довідку.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу при обчисленні пенсії ураховувати подану нею архівну довідку №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року про заробітну плату за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна, оскільки архівною довідкою №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року та особовими рахунками позивача по заробітній платі за період роботи в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна підтверджується, що з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року позивачу нараховувалася та виплачувалась заробітна плата, тобто суми вказані у довідці відповідають первинним документам-особовим рахункам, які знаходяться на зберіганні в архіві, такі відомості перевірені уповноваженими працівниками відповідача, а тому з метою захисту прав позивача необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії з урахуванням архівної довідки №Т-50/04-11 від 13 січня 2022 року виданої Державним архівом Тернопільської області за період роботи з 01 січня 1992 року по 31 грудня 1996 року в Тернопільській дирекції акціонерного комерційного агропромислового банку Україна з дня призначення пенсії, та врахуванням раніше виплачених сум.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 29 липня 2022 року у справі № 500/2490/22 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді А. Р. Курилець
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 07 грудня 2022 року.