Справа № 140/6481/22
Суддя: Мачульський Віктор Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2022 року ЛуцькСправа № 140/6481/22

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Мачульського В.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулася з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (далі - ГУ ПФУ у Закарпатській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі - ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області щодо відмови в призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 02.09.2022 №66; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області призначити і виплачувати ОСОБА_1 пенсію зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з дня набуття права на пенсію по віку, а саме з 26.08.2022.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 проживає у смт. Любешів Камінь-Каширського району Волинської області, яке віднесено до зони гарантованого добровільного відселення згідно переліку населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою кабінету Міністрів України РСР №106 від 23.07.1991. Також зазначає що є потерпілою від Чорнобильської катастрофи категорія 3.

29.08.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (сервісний центр №8, що знаходиться в смт. Любешів) із заявою та пакетом документів про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку. Дану заяву було передано на розгляд ГУ ПФУ у Закарпатській області та за результатами розгляду останнім 02.09.2022 прийнято рішення яким відмовлено у призначенні пенсії, мотивуючи тим, що період проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року становить 2 роки 5 місяців 26 днів замість необхідних 3 років.

Позивач вважає такі дії відповідача1 протиправними та такими, що порушують її законні права та інтереси, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 26.09.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без проведення судового засідання та виклику сторін (а.с.28).

Представник ГУ ПФУ у Волинській області у відзиві на позов від 14.10.2022 №0300-0902-9/34274 (а.с.18-21) позовні вимоги не визнала. В обґрунтування своєї позиції вказала, що за фактом розгляду наданих документів та заяви позивача, ГУ ПФУ в Закарпатській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пенсії із зменшенням пенсійного віку призначаються особам, з числа потерпілих від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, зокрема:

- які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Згідно архівної довідки №74/10 від 11.08.2022 позивач у період з 01.09.1985 по 25.07.1990 навчалася у Київському національному лінгвістичному університеті, що знаходиться на території яка не є радіоактивно забрудненою.

Виходячи з вищевикладеного, ОСОБА_1 не має права на призначення пенсії відповідно до ст. 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» так, як не дотримано вимог передбачених цією статтею.

В поданому до суду відзиві представник ГУ ПФУ у Закарпатській області позовні вимоги позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своєї позиції наводить доводи, що аналогічні доводам ГУ ПФУ в Волинській області (а.с.27-28).

Інших заяв від сторін на адресу суду не надходило.

Перевіривши доводи сторін у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, суд встановив такі обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (3 категорії), що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 (а.с.10), даний факт не заперечується відповідачам.

29.08.2022 позивач звернулася до ГУ ПФУ у Волинській області (сервісний центр №8, що знаходиться в смт. Любешів) із заявою та пакетом документів про призначення пенсії із зниженням пенсійного віку. Дану заяву було передано на розгляд ГУ ПФУ у Закарпатській області.

На заяву позивача про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, ГУ ПФУ у Закарпатській області прийнято рішення №66 від 02.09.2022 яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком із зниженням пенсійного віку, передбаченого статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», у зв`язку з тим що період проживання (роботи) в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 складає 2 роки 5 місяців 26 днів, про що ОСОБА_1 повідомлено листом ГУ ПФУ у Волинській області №0300-0211-8/30450 від 07.09.2022 (а.с.11, 11-зворот).

Вважаючи протиправним рішення відповідача1 щодо відмови у призначенні пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно із статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Отже, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислуги років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави щодо тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсії, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.03.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV), який набрав чинності 01.01.2004.

Частиною першою статті 9 Закону України №1058-ІV, який набрав чинності 01.01.2004, передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII) умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

За змістом статті 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.

Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:

особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - зменшення віку передбачено на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.

Аналіз наведених положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.

При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки.

Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 2 роки проживання/роботи.

Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).

Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом 3 років станом на 01.01.1993, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 по 01.01.1993. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.

За умовами частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 6 років.

Системний аналіз вказаних правових норм свідчить на користь того, що призначення та виплата пенсій особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, провадиться за нормами Закону №1058-ІV і з урахуванням додаткових пільг, встановлених Законом №796-XII. Отже, норми спеціального закону - Закону №796-XII застосовуються субсидіарно із нормами загального Закону №1058-ІV, доповнюють і конкретизують їх.

Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1, у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1).

Пунктом 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Згідно з абзацом дев`ятим підпункту 5 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку №22-1, документами, які засвідчують особливий статус особи є, зокрема, посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи (за наявності)) та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).

Матеріалами справи підтверджується, що позивачка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт. Любешів, Камінь-Каширського району Волинської області (а.с.5).

Згідно довідки про місце проживання №3372 від 06.07.2022, виданої Любешівською селищною радою Волинської області, ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 12.09.1968 по 28.08.1985, з 06.07.1990 по даний час (а.с.7).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української PCP про порядок введення в дію законів Української PCP «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» смт. Любешів Волинської області було віднесено до зони гарнатованого добровільного відселення.

Разом з тим, ОСОБА_1 у період з 01.09.1985 по 25.05.1990 навчалась в Київському національному лінгвістичному університеті, що підтверджується копією архівної довідки №74/10 від 11.08.2022 (а.с.8). Місто Київ не віднесено до зони посиленого радіологічного контролю. Навчання проходило за денною формою, позивач не заперечує тимчасової відсутності на період навчання та перебування у місті Київ (з вересня 1985 по червень 1990 року), однак вважає, що така відсутність не має братися до уваги, бо канікули позивачка проводила вдома смт. Любешів Волинської області, тобто постійно (365 днів у році) не перебувала у місті Києві.

Отже, позивачка у період з 26.04.1986 по 31.07.1986 (період, за який передбачено можливість зменшення пенсійного віку на 3 роки Київському національному лінгвістичному університеті у місті Київ (період навчання з 01.09.1985 по 25.05.1990), що фактично позбавляло її можливості постійно проживати в зоні гарнатованого добровільного відселення у цей період.

Разом з тим, період з 06.07.1990 по 01.01.1993 складає менше 3 років, а факт навчання ОСОБА_1 на денній формі Київського національного лінгвістичного університету, виключає можливість її постійного проживання у смт Любешів з 26.04.1986 по 27.06.1989.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази факту постійного проживання та (або) роботи позивачки в зоні гарантованого добровільного відселення з моменту Чорнобильської катастрофи (26.04.1986) до 01.01.1993 протягом 3 років.

Таким чином, оскільки станом на 01.01.1993 позивачка постійно не проживала, не працювала у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.

Такі висновки суду узгоджуються з правовими позиціями, які висловлені Верховним Судом у справах такої категорії, зокрема, у постановах від 29.01.2020 у справі №572/245/17 (адміністративне провадження №К/9901/45843/18), від 17.06.2020 у справі №572/456/17 (адміністративне провадження №К/9901/22569/18, К/9901/22573/18).

Щодо тверджень позивача про те, що 13.09.1993 Волинською обласною радою їй видане посвідчення (категорія 3) серії НОМЕР_1 , як громадянину, який постійно проживає або постійно працює на території зони гарантованого добровільного відселення, то відповідно до зазначеного посвідчення позивачка має право на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ, тобто підтверджує права на пільги і компенсації, встановлені Законом № 796-ХІІ. Однак право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки постійного проживання, роботи, але не більше 6 років, виникає за умови, що позивачка станом на 01.01.1993 постійно прожила або відпрацювала у цій зоні не менше чотирьох років.

З огляду на викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 не набула права на отримання пенсії відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ, що свідчить про правомірність відмови відповідача в призначенні такої пенсії.

З огляду на недотримання умови для зниження пенсійного віку згідно пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ, позивачка не має права ні на зниження пенсійного віку за початковою величиною (3 роки), ні за додатковою величиною (1 рік за 2 роки проживання).

Як вже зазначав суд, по перше, щоб застосовувати величину зниження пенсійного віку треба станом на 01.01.1993 постійно прожити чи постійно відпрацювати не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення, і лише за умови дотримання цієї умови, зниження пенсійного віку на 3 роки можливе, якщо особа у зоні посиленого радіологічного контролю постійно проживала чи постійно працювала з моменту аварії по 31.07.1986, та додатково 1 рік за кожні 2 роки постійного проживання/роботи у зоні посиленого радіологічного контролю. В загальному можна зменшити пенсійний вік можна не більше 6 років.

Суд встановив не дотримання позивачем умови щодо постійного проживання чи постійної роботи станом на 01.01.1993 не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення.

З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області в призначенні позивачу пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ зі зниженням пенсійного віку на 6 років є правомірною.

Відповідно до частини першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статті 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачі, як суб`єкти владних повноважень обґрунтували обставини, на яких ґрунтуються їх заперечення, а позивач не довела ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги.

У сукупності викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України України судові витрати у зв`язку із відмовою у задоволенні позову не відшкодовуються позивачу.

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення; зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (88008, Закарпатська область, місто Ужгород, Площа Народна, будинок 4, ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, будинок 22В, ).

Головуючий

Суддя В.В. Мачульський