Справа № 380/12621/22
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Коморного О.І. розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та зобов`язання вчинити дії, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Обставини справи.

До Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 з вимогами:

- визнати протиправним дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на підставі рішення за №32 від 12.08.2022 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 04.08.2022 року, пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працювала медичною сестрою, медичний стаж становить 25 років 4 місяці 14 днів, що вистачає для призначення пенсії за вислугою років.

Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VІІІ від 02.03.2015, та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015 неконституційними, тому вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України вказаного рішення 04.06.2019.

Отже, з 05.06.2019 положення пункту «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015, та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VIII від 24.12.2015, а саме: право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

07.02.2022 надіслала поштою заяву та копії документів до Головного управління Пенсійного Фонду у Львівській області в якій просила призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ. 24.03.2022 отримала відповідь від Пенсійного фонду в якій зазначено, що стаж для призначення пенсії станом на 01.01.2016 року - має становити не менше 25 років 06 місяців, та в позивача відсутній такий стаж, крім цього позивачу було запропоновано здати заяву до територіального органу Пенсійного фонду України у м.Дрогобичі.

Позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України у м.Дрогобичі, проте документи відмовилися приймати, мотивуючи тим, що відсутній пільговий стаж для призначення пенсії.

Позивач повторно звернувся до Пенсійного фонду, із заявою про призначення пенсії, та документами, оскільки нарочно документи приймати відмовлялися у територіальному органі Пенсійного фонду України у м.Дрогобичі, тому дані документи позивач направив поштою. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листами від 29.04.2022 за №1300-5303-8/34672 та від 02.05.2022 за №5451-5077/Д-53/8-1300/22, знову відмовив позивачу у призначенні пенсії, та запропонував позивачу звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України у м.Дрогобичі, де у позивача не приймають документи, у зв`язку із відсутністю трудового стажу необхідного для призначення пенсії.

04.08.2022 позивач із вказаними відповідями та оригінальними документами знову звернувся до Пенсійного фонду для призначення пенсії відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» №213-VIII від 02.03.2015, та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» №911-VШ від 24.12.2015.

Пенсійний фонд прийняв рішення про відмову у призначенні пенсії за вислугу років за №32 від 12.08.2022, причому зарахував позивачу, тільки 7 місяців 8 днів, пільгового стажу який визначений п. «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Крім цього зазначив, що згідно Постанови №909 від 04.11.1993 року, не передбачена посада лаборанта лікарні, тому не дає правових підстав для зарахування даного стажу.

Також Пенсійним фондом не було зараховано, час навчання в Бориславському медичному училищі на фельдшерському відділенні, до спеціального медичного стажу, що дає право на пільгову пенсію за вислугу років.

Позивач вважає відмову відповідача неправомірною, у зв`язку з чим звернувся до суду із даним позовом за захистом свого порушеного права.

Ухвалою суду від 16 вересня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року залучено в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Ухвалою суду від 05 грудня 2022 року в задоволенні заяв відповідачів про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін відмовлено.

Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що 04.08.2022 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, яка за принципом екстериторіальності передана на розгляд Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. За результатом розгляду документів прийнято рішення №32 від 12.08.2022 про відмову у призначенні пенсії.

По суті позовних вимог вказує, що принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Пунктом 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058 визначено, що особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Тобто пенсії за вислугу років згідно з нормами пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ призначаються за умови наявності станом на 11.10.2017 визначеного Законом №1788-ХІІ спеціального стажу (вислуги років).

Згідно пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту за наявності спеціального стажу роботи станом на 01.04.2015 - не менше 25 років, станом на 31.12.2015 - не менше 25 років 6 місяців, станом на 11.10.2017 - не менше 26 років 6 місяців.

Як вбачається із записів трудової книжки, позивач працювала з 16.12.1992 по 26.05.2010, з 03.01.2011 по 17.04.2012, з 01.04.2014 по 03.10.2016 на посаді лаборанта Підбузької районної лікарні.

Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.

Розділом 2 Охорона здоров`я Переліку №909 передбачено право на пенсію за вислугу років лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад), які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої та невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.

Зазначений Перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Оскільки посада лаборанта на віднесена до посади середнього медичного персоналу, тому значений період роботи не підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на пенсію за вислугу років.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області надало суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Обґрунтовуючи відзив відповідач зазначив, що згідно пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05.11.1991 зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (№911-VIII від 24.12.2015), працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту мають право на пенсію за вислугу років після досягнення 55 років і за наявності необхідної тривалості спеціального стажу роботи на посадах і в установах, передбачених Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909.

Відповідно до п. 2-1 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 02.03.2015 № 213-VIII мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». При цьому, розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV.

11.10.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 №2148, відповідно до якого право на пенсію за вислугу років мають особи, в яких на день введення в дію Закону № 2148 (11.10.2017) наявний спеціальний стаж роботи не менше 26 років 6 місяців на посадах і в установах передбачених Порядком № 909, та дотриманні норми щодо досягнення пенсійного віку та наявного страхового стажу відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Незалежно від віку користуються правом на пенсію за вислугу років працівники освіти, охорони здоров`я та соціального захисту, які мали стаж роботи на відповідних посадах не менше 25 років станом на 1 квітня 2015 року та 25 років 6 місяців станом на 1 січня 2016 року та 26 років 6 місяців станом на 11 жовтня 2017 року.

Згідно Порядку № 909, право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в закладах і установах охорони здоров`я, незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Враховуючи зміни, які були внесені Законами №213-VIII, та №911-VIII, з 04.06.2019 право на пенсію за вислугу років згідно статті 55 Закону України №1788-XII, визначається з урахуванням вимог щодо вислуги років та стажу, які були передбачені законодавством на 11.10.2017, щодо віку - станом на 31.03.2015.

Зазначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники закладів охорони здоров`я незалежно від віку, за наявності спеціального стажу за вислугу років: станом на 01.04.2015р. - не менше 25 років; станом на 01.01.2016р. - не менше 25 років 6 місяців; станом на 11.10.2017р. - не менше 26 років 6 місяців.

04.08.2022 ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою щодо призначення пенсії за вислугу років. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №32 від 12.08.2022 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи не менш 26 років 6 місяців.

Згідно наданих для призначення пенсії документів страховий стаж становить 25 років 1 місяць 8 днів. Пільговий стаж, визначений пунктом «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення, становить 7 місяців 8 днів. До пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 16.12.1992 по 26.05.2010, з 03.01.2011 по 17.04.2012, з 01.04.2014 по 03.10.2016, оскільки Постановою від 04.11.1993 №909 про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачена посада лаборанта лікарні.

Звертаємо увагу суду, що переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 передбачені посади лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) в установах з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальних органах Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах, а також передбачена посада лаборанта в контрольно-аналітичних лабораторіях. Посада лаборанта лікарні Порядком № 909 не передбачена.

Крім того, зазначає, що навіть за умови зарахування спірних періодів у позивачки не достатньо пільгового стажу (25 років) передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХП (в редакції до внесення змін до Закону №1788-XII).

Щодо підстав для зарахування періоду навчання з 01.09.1988 по 28.02.1992 в Бориславському медичному училищі до пільгового стажу, зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про професійну (професійно-технічну) освіту», час навчання у закладі професійної (професійно-технічної) освіти зараховується до трудового стажу здобувача освіти, у тому числі в безперервний і в стаж роботи за спеціальністю, що дає право на пільги, встановлені для відповідної категорії працівників, якщо перерва між днем закінчення навчання і днем зарахування на роботу за набутою професією не перевищує трьох місяців.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про освіту» професійно-технічна освіта забезпечує здобуття громадянами професії відповідно до їх покликань, інтересів, здібностей, перепідготовку, підвищення їх виробничої кваліфікації.

Згідно статті 41 Закон №1060-ХП професійно-технічними закладами освіти є: професійно-технічне училище; професійні училища різних рівнів.

Випускникам професійно-технічних закладів освіти відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня присвоюється кваліфікація «кваліфікований робітник» з набутої професії відповідного розряду (категорії).

Отже, професійно-технічна освіта мала на меті підготовку кваліфікованих робітників робітничих професії.

Натомість, за статтею 43 Закону №1060-ХП вищими навчальними закладами є: технікум (училище), коледж, інститут, консерваторія, академія, університет та інші.

Випускникам вищих навчальних закладів присвоюється кваліфікація спеціаліста з вищою освітою певного професійного спрямування або спеціальності, яка відповідно до обсягу державної освіти визначається такими рівнями: молодший спеціаліст - забезпечують технікуми, училища, інші навчальні заклади еквівалентного рівня; бакалавр - забезпечують коледжі, інститути, консерваторії, інші навчальні заклади еквівалентного рівня; спеціаліст - забезпечують інститути, інші навчальні заклади еквівалентного рівня; магістр - забезпечують інститути, академії, університети, інші навчальні заклади, що мають відповідний сертифікат.

Відповідно до копії диплома серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 закінчила Бориславське медичне училище, за спеціальністю «Лікувальна справа» і здобула кваліфікацію фельдшера.

Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 25 Закону України «Про вищу освіту» №2984-ІІІ від 17.01.2002 технікум (училище) - вищий навчальний заклад першого рівня акредитації або структурний підрозділ вищого навчального закладу третього або четвертого рівня акредитації, який провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям певної вищої освіти та кваліфікації за кількома спорідненими спеціальностями, і має відповідний рівень кадрового та матеріально-технічного забезпечення.

Відтак, що на момент навчання позивачки Бориславське медичне училище не відносилося до закладів професійної (професійно-технічної) освіти, а належало до вищих навчальних закладів.

Оскільки позивачка навчалася у вищому навчальному закладі, а можливість зарахування часу навчання до трудового стажу, що дає право на пільги, передбачена лише щодо професійно-технічних навчальних закладів (ст. 38 Закону України «Про професійно-технічну освіту»), то відсутні законні підстави для зарахування до пільгового стажу ОСОБА_1 періоду навчання в Бориславському медичному училищі з 01.09.1988 по 28.02.1992.

Враховуючи наведене, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області просить суд відмовити в задоволенні позову.

Суд всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінив докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті та,-

встановив:

ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 тричі зверталася до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з заявою про призначення пенсії за вислугу років, яку надсилала поштою. Листами від 24.03.2022, від 29.04.2022 №1300-5303-8/34672 та від 02.05.2022 №5451-5077/Д-53/8-1300/22 Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повідомляло, що позивачу необхідно звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії відповідно до Порядку №22-1 або подати заяву через вебпортал електронних послуг Пенсійного фонду України, долучивши скановані копії оригіналів документів.

04.08.2022 року ОСОБА_1 у віці 49 років звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про призначення пенсії за вислугу років відповідно до «п. е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №32 від 12.08.2022 відмовлено у призначенні пенсії, оскільки до пільгового стажу не зараховано періоди роботи з 16.12.1992 по 26.05.2010, з 03.01.2011 по 17.04.2012, з 01.04.2014 по 03.10.2016, у зв`язку з тим, що постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років не передбачена посада лаборанта лікарні.

В рішенні №32 від 12.08.2022 також зазначено, що за доданими документами до страхового стажу зараховано всі періоди. З 29.04.2036 матиме право на пенсійну виплату.

Не погоджуючись з рішенням про відмову у призначенні пенсії за вислугу років та не зарахуванням періодів роботи позивач звернувся до суду з даним позовом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 за №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-IV).

За нормами частини першої статті 5 Закону №1058-IVцей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з пунктом 16 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.

Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення». Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.

Закон №2148-VIII набрав чинності 11.10.2017.

Таким чином, пенсії за вислугу років згідно із нормами Закону №1788-XII призначаються за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного Законом №1788-XII страхового і спеціального стажу.

Відповідно до статті 2 Закону №1788-XII, за цим Законом призначаються трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно зі статтею 7 Закону №1788-ХІІ звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком і по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу на час звернення за пенсією чи вона продовжується. Пенсії за вислугу років призначаються при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

За змістом статті 51 Закону №1788-ХІІ пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Статтею 52 Закону №1788-ХІІ визначено, що право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту «е» статті 55.

Відповідно до пункту «е» статті 55 Закону №1788-XII (в редакції, що діяла до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII та «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

В подальшому, з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (далі - Закон № 213-VIII) підвищено, зокрема, спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, для категорій працівників, визначених пунктами «д», «е», «ж» статті 55 Закону №1788-XII, а з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII (далі - Закон №911-VIII) встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян, а саме: 55 років - для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення (пункт «е» статті 55 Закону №1788-XII) за переліком, що затверджується у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Так, згідно з пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ (в редакції Закону №911-VIII), право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців; з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років; з 1 квітня 2019 року по 31 березня 2020 року - не менше 27 років 6 місяців.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1971 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 50 років - які народилися з 1 січня 1966 року по 30 червня 1966 року; 50 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1966 року по 31 грудня 1966 року; 51 рік - які народилися з 1 січня 1967 року по 30 червня 1967 року; 51 рік 6 місяців - які народилися з 1 липня 1967 року по 31 грудня 1967 року; 52 роки - які народилися з 1 січня 1968 року по 30 червня 1968 року; 52 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1968 року по 31 грудня 1968 року; 53 роки - які народилися з 1 січня 1969 року по 30 червня 1969 року; 53 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1969 року; 54 роки - які народилися з 1 січня 1970 року по 30 червня 1970 року; 54 роки 6 місяців - які народилися з 1 липня 1969 року по 31 грудня 1970 року; 55 років - які народилися з 1 січня 1971 року.

Проте 04.06.2019 Конституційним Судом України ухвалено рішення №2-р/2019, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону №1788-XII зі змінами, внесеними Законом №213-VIII та Законом №911-VIII.

Конституційний Суд України, ухвалюючи вищезазначене рішення №2-р/2019, вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.

Позиція Конституційного Суду України, викладена в цьому Рішенні, полягає в тому, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років. Мета призначення пенсії за вислугу років - забезпечити потрібні умови життя особам, робота яких пов`язана зі швидкою втратою професійних навичок (працездатності), що може настати до досягнення цими особами віку, потрібного для набуття права на пенсію за віком. Призначення пенсії за вислугу років є додатковою соціальною гарантією для осіб, які в особливих умовах виконували певні професійні функції. Конституційний Суд України вважає, що для запровадження юридичного регулювання, за яким окремим працівникам освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення встановлено додатковий віковий критерій виходу на пенсію - 50 та 55 років, законодавець не мав об`єктивних підстав.

Згідно статті 51 Закону №1788-XII, пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.

Тобто, у зазначеній нормі йдеться про роботи, які мають безпосередній вплив на здоров`я працівника і можуть призвести до втрати професійної працездатності (здатності виконувати роботу за професією) до настання віку, що дає право на пенсію за віком, а отже, до неможливості ефективно виконувати роботу без шкоди для власного здоров`я і безпеки оточуючих.

З аналізу наведених правових норм Конституційний Суд України дійшов висновку, що втрата професійної працездатності або придатності не пов`язана з досягненням працівником певного віку, тому не може бути умовою для призначення пенсії за вислугу років.

Конституційний Суд України виходив з того, що встановлення як додаткової умови для призначення пенсії за вислугу років досягнення віку 50 років для працівників, зазначених у пункті «а» статті 54 Закону №1788-XII, та 55 років для осіб, зазначених у пунктах «е», «ж» статті 55 Закону №1788-XII, слід визнати такими, що нівелюють сутність права на соціальний захист, не відповідають конституційним принципам соціальної держави та суперечать положенням статей 1, 3, частини третьої статті 22, статті 46 Основного Закону України.

Крім того, на думку Конституційного Суду України, внесення змін Законом №213-VIII до оспорюваних положень Закону №1788-XII щодо підвищення на п`ять років пенсійного віку для жінок, збільшення на п`ять років загального та спеціального стажу роботи, необхідного для призначення пенсії за вислугу років, здійснювалося без урахування юридичної природи призначення пенсії за вислугу років, визначеної статтею 51 Закону №1788-XII, а саме того, що вказана пенсія встановлюється окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком. Дія статті 51 Закону №1788-XII поширюється на громадян, зайнятих на всіх без винятку роботах, вказаних у статтях 54, 55 Закону №1788-XII.

Відтак Конституційний Суд України визнав зміни внесені до статті 55 Закону №1788-XII Законом №213-VIII та Законом №911-VIII - неконституційними.

Ці норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення №2-р/2019, тобто з 04.06.2019.

Отже, починаючи з 05.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ діють в первісній редакції, чинній до внесення змін Законом №213-VIII та Законом №911-VIII, яка передбачає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

З аналізу вищевказаних правових норм вбачається, що єдиною умовою для набуття позивачем, як працівником охорони здоров`я, права на призначення пенсії за вислугу років є наявність у неї станом на 11.10.2017 (дату набрання чинності Законом №2148-VIII) не менше 25 років спеціального стажу роботи.

За таких умов, особа, яка станом на момент звернення до органів пенсійного фонду здобула від 25 до 30 років спеціального стажу роботи має право на обчислення з 04.06.2019 її спеціального стажу відповідно до положень статті 55 Закону №1788-XII в редакції яка діяла до змін, внесених законами №213-VIII, №911-VIII.

При цьому, зі змісту п. «е» ст.55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» вбачається, що законодавець уповноважив Кабінет Міністрів України визначати перелік робіт, посад у закладах й установах охорони здоров`я, виконання яких зараховується до спеціального стажу, необхідного для набуття права на призначання пенсії за вислугу років за пунктом «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 затверджено Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років (далі - Перелік №909).

Розділом 2 «Охорона здоров`я» Переліку№909 визначено такі посади: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад) та заклади і установи: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.

Матеріалами справи підтверджується, що Підбузька районна лікарня відноситься до закладів і установ, визначених Переліком №909, і цей факт сторонами не оскаржується.

Право на набуття пенсії за вислугу років, передбаченої пунктом «е» статті 55 Закону №1788-ХІІ пов`язане не тільки з місцем роботи - закладом охорони здоров`я, а й з посадою, яку обіймає працівник, - лікарі та середній медичний персонал.

За змістом ч.1 розділу 2 «Охорона здоров`я» Переліку №909 право виходу на пенсію за вислугу років мають, зокрема, лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Згідно з примітками до цього Переліку робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ.

Робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 р., яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.

До посад середнього медичного персоналу (молодших спеціалістів з медичною освітою) належать посади медичних працівників, робота на яких вимагає від фахівця спеціальної медичної освіти.

Згідно із Довідником кваліфікаційних характеристик професій працівників охорони здоров`я, затверджений наказом Міністерства охорони здоров`я від 29.03.2002 №117, професії лаборантів належать до категорії фахівці.

Згідно ст. 74 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» провадити медичну, фармацевтичну діяльність, надавати реабілітаційну допомогу можуть особи, які мають відповідну спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам. Єдині кваліфікаційні вимоги до осіб, які провадять певні види медичної і фармацевтичної діяльності, надають реабілітаційну допомогу, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Відповідальність за дотримання зазначених кваліфікаційних вимог несуть керівники закладів охорони здоров`я, реабілітаційних закладів, відділень, підрозділів, а також органи, яким надано право видавати ліцензію на провадження відповідних видів господарської діяльності.

Таким чином, посада «лаборанта» відноситься до посад середнього медичного персоналу всіх найменувань.

Отже, посада лаборанта відноситься до посад середнього медичного персоналу незалежно від найменування посад відповідно до розділу II Переліку №909.

Згідно зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання вимог статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637), пунктом 3 якого визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 Порядку №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Судом досліджено записи трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_3 , з яких, слідує, що:

- 14.12.1992 року прийнята на посаду лаборанта Підбузької районної лікарні;

- 26.05.2010 року звільнена від займаної посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України;

- 03.01.2011 року прийнята на посаду лаборанта Підбузької районної лікарні;

- 17.04.2012 року звільнена за власним бажанням ст. 38 КЗпП України;

- 01.04.2014 року прийнята на 0,75 посади лаборанта поліклініки, 0,25 посади стаціонару Підбузької районної лікарні на час відсутності основного працівника;

- 03.10.2016 року звільнена від займаної посади за власним бажанням.

Крім того, в матеріалах справи наявні витяги з наказів Підбузької районної лікарні:

- №46 від 14.12.1992 відповідно до якого ОСОБА_1 прийнята на посаду лаборанта Підбузької районної лікарні з 14.12.1992 року;

- 41/2 від 26.05.2010 відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено від займаної посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України з 26.05.2010 року;

- №1/26 від 04.01.2011 відповідно до якого ОСОБА_1 прийнята на посаду лаборанта Підбузької районної лікарні з 03.01.2011 року;

- 27/3 від 12.04.2012 відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено від займаної посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України з 17.04.2012 року;

- 67/3 від 30.09.2016 відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено від займаної посади за власним бажанням ст. 38 КЗпП України з 03.10.2016 року.

Отже, спірні періоди роботи з 16.12.1992 по 26.05.2010, з 03.01.2011 по 17.04.2012, з 01.04.2014 по 03.10.2016 неправомірно не зараховані до стажу позивача для призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Щодо зарахування до спеціального стажу у сфері охорони здоров`я періоду навчання позивача у Бориславському медичному училищі, суд зазначає наступне.

Згідно із пунктом «д» статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах з підготовки кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_2 в 1992 році закінчила навчання в Бориславському медичному училищі, по закінченню якого отримала диплом серії НОМЕР_1 по спеціальності «Лікувальна справа» та присвоєно кваліфікацію «фельдшера».

Згідно архівної довідки Бориславського медичного коледжу №24 від 14.01.2020, ОСОБА_2 дійсно навчалася в Бориславському медичному училищі на фельдшерському відділенні (на базі 8 класів неповної середньої освіти) з 01.09.1988 по 28.02.1992. В довідці зазначено, що згідно рішення Львівської обласної ради №475 від 26.02.2008 «Про реорганізацію Бориславського медичного училища у Бориславський медичний коледж» та довідки АБ №090826 з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України, виданої 12.06.2008 року, Бориславське медичне училище реорганізовано у Бориславський медичний коледж.

При цьому, з 01.05.1992 по 15.12.1992 ОСОБА_2 працювала на посаді медсестри приймального відділення 5-ї міської клінічної лікарні м. Львова, про що свідчить довідка комунальної 5-ї міської клінічної лікарні м. Львова №04-02/51 від 09.02.2015.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 17.11.1994 року, ОСОБА_2 уклала шлюб з ОСОБА_3 та змінила прізвище на ОСОБА_4 .

Аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що період навчання позивача у середньому спеціальному навчальному закладі входить до спеціального стажу у сфері охорони здоров`я.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №442/4963/17 та у постанові від 18.06.2020 у справі №676/3013/17.

Відтак, враховуючи вказане, відповідачем протиправно не було враховано до спеціального стажу у сфері охорони здоров`я відповідно до Постанови №909 період її навчання в Бориславському медичному училищі.

При цьому, суд відмічає, що відповідно до ч.2ст.9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Таким чином, враховуючи, що ще під час призначення пенсії у відповідача були в наявності всі документи, які давали змогу встановити характер стажу позивача за час його навчання в Бориславському медичному училищі та періоди роботи з 16.12.1992 по 26.05.2010, з 03.01.2011 по 17.04.2012, з 01.04.2014 по 03.10.2016 на посаді лаборанта Підбузької районної лікарні до спеціального стажу у сфері охорони здоров`я відповідно до Постанови №909, дії відповідача не відповідають критеріям правомірності, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим суд, з урахуванням ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області №32 від 12.08.2022 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати період навчання в Бориславському медичному училищі з 01.09.1988 по 28.02.1992 та періоди роботи з 16.12.1992 по 26.05.2010, з 03.01.2011 по 17.04.2012, з 01.04.2014 по 03.10.2016 на посаді лаборанта Підбузької районної лікарні до спеціального стажу позивача у сфері охорони здоров`я відповідно до Постанови №909 з дня звернення за призначенням пенсії 04.08.2022.

Стосовно вимоги позивача про визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», на підставі рішення №32 від 12.08.2022, суд зазначає, що вказана вимога задоволенню не підлягає, оскільки, заявлена до неналежного відповідача.

Більш того, судом, достатнім, належним та ефективним способом захищені порушенні права ОСОБА_1 , а саме скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову у призначенні пенсії №32 від 12.08.2022.

В той же час, позивачем заявлено вимогу про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років як працівнику охорони здоров`я з 04.08.2022 року, щодо якої суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону №1058-IV, пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

В той же час, згідно з п.п.3 п. 4 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, яке затверджене постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №40/26485, Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Таким чином, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства.

Тому питання призначення та виплати пенсії є дискреційним повноваженням та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, означена позовна вимога задоволенню не підлягає, так як призначення та виплата пенсії є дискреційними повноваженнями Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

Разом з тим, з метою захисту прав позивача та керуючись положеннями ч. 2 ст. 9 КАС України, суд дійшов висновку про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 04.08.2022, з урахуванням висновків суду.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Судовий збір відповідно до ст. 139 КАС України слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в сумі 744,30 грн., оскільки, підставою для звернення до суду стало протиправне рішення саме Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ухвалив:

1. Позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 12.08.2022 №32 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, буд. 10, ) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 04.08.2022 року про призначення пенсії за вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зарахувавши період навчання в Бориславському медичному училищі з 01.09.1988 по 28.02.1992 та періоди роботи з 16.12.1992 по 26.05.2010, з 03.01.2011 по 17.04.2012, з 01.04.2014 по 03.10.2016 на посаді лаборанта Підбузької районної лікарні до спеціального стажу у сфері охорони здоров`я відповідно до Постанови КМУ від 04.11.1993 №909.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (29000, м. Хмельницький, вул. Г.Чекірди, буд. 10, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань, судовий збір в сумі 744,30 гривень (сімсот сорок чотири гривні, 30 копійок).

Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення складений 05.12.2022.

Суддя Коморний О.І.