Справа № 200/11084/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року справа №200/11084/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:судді-доповідача Міронова Г.М., суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Донецької митниці Держмитслужби на рішення від 17 грудня 2021 року і додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 р. у справі № 200/11084/21 (головуючий І інстанції суддя Кошкош О.О.) за позовом Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат ім. Ілліча» до Донецької митниці Держмитслужби, Азовської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат іменні Ілліча звернулось до суду з позовом до Азовської митниці Держмитслужби про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року позов задоволено.

Визнано протиправними і скасовано рішення Азовської митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів № UA 700100/2020/000005/2 від 03.03.2021 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 700100/2020/00012 від 03.03.2021.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецької митниці (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, пр. Луніна, 1) на користь Приватного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (, місцезнаходження: Донецька область, м. Маріуполь, вул. Левченка, 1) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 997,97 грн. (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто сім гривень дев`яносто сім копійок).

Додатковим рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 04 січня 2022 р. у справі № 200/11084/21 стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Донецької митниці на користь Приватного акціонерного товариства Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча судові витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Відповідач не погодився з такими судовими рішенням, подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати судові рішення і прийняті нові, якими у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги на рішення суду по суті від 17 грудня 2021 року зазначив, що суд першої інстанції докази оцінив поверхньо, порушив норми матеріального права. За змістом апеляційна скарга є викладенням обставин справи і посиланням на обґрунтування рішення, що є предметом спору у цій справі.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення, то вони є запереченням стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на незгоду з рішенням суду по суті справи.

Позивач надав відзиви на апеляційні скарги, в яких висловлює згоду з аргументацією судових рішень.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Справа розглянута поза датою, визначеною в ухвалі суду від 16 лютого 2022 року, з огляду на прийняття Верховною Радою України Законів України «Про правовий режим воєнного стану» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, від 15 березня 2022 року № 2119-IX, від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, від 22 травня 2022 року № 2263-1Х, від 15 серпня 2022 року № 2500, від 16 листопада 2022 року № 2738, якими в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року і продовжено його до 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року.

Судами обох інстанцій встановлено наступне.

Позивач Приватне акціонерне товариство Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча зареєстроване 30.12.1996 року як юридична особа (ідентифікаційний код 00191129), про що внесений запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № 0000679 від 05.11.2004 року.

16 травня 2019 року між Metinvest international SA, як продавцем, та ПРАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча, як покупцем, укладений контракт № MISA-ILYICH 05-19-AYD на постачання продукції, яка використовується як флюс у сталеплавильному виробництві, за умовами якого кількість, умови та строки постачання зазначаються в додатках (а.с.1 а.с.19-38).

Змінами № 2 від 29.04.2020 року до вказаного контракту строк його дії продовжено до 30.04.2021 року (а.с.1 а.с.39).

25 січня 2021 року між сторонами підписано до контракту № MISA-ILYICH 05-19-AYD додаток № 28 - специфікацію на постачання товару вапняк флюсовий подрібнений у кількості 13600,00 МТ +/- 10% за ціною 14,02 доларів за 1 кг, на загальну суму 190 672,00 доларів США (без толеранса) (а.с.40).

За вказаною специфікацією Metinvest international SA складено комерційний інвойс № 93716710 від 31.01.2021 на суму 190 672,00 доларів США ( а.с. 41).

Суду першої інстанції надана копія договору від 12.10.2020 PMI 2020-2, який укладено між AYDIN MADENCILIK INSAAT ASFALT NAKLIYE TURIZM TAAHHUT TIC.SAN.DIS.TIC.LTD.STI, як продавцем, і Metinvest international SA, як покупцем (т.1 а.с.42-58).

На підставі вищевказаного контракту здійснена поставка товару до Metinvest international SA за ціною 6,90 доларів США, який в свою чергу проставив на адресу позивача за ціною 14,02 доларів США (т.1 а.с.61-62).

Листом від 24.02.2021 № 05/1260 позивач повідомив відповідача про те, що взаємозалежність продавця та покупця за контрактом № MISA-ILYICH 05-19-AYD не вплинула на ціну товару. Також у покупця відсутні фінансові зобов`язання перед продавцем, крім зазначених у вказаному контракті, які прямо або опосередковано мають стосуватися купівлі-продажу товару (т.1 а.с.70).

За договором доручення № 3664 від 31.12.2013, з урахуванням додаткових угод, про надання послуг з митного декларування товарів, укладеним між позивачем, як замовником, та ТОВ Метінвест-Шіппінг , як декларантом, замовник доручив, а декларант прийняв на себе зобов`язання з митного декларування товарів замовника, що переміщуються через митний кордон України (т.1 а.с.71-85).

Декларантом ТОВ Метінвест-Шіппінг в інтересах ПрАТ Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча подано митну декларацію від 01.10.2020 № UА 700100/2021/001058 з метою здійснення митного контролю та митного оформлення товару: вапняк флюсовий подрібнений у кількості 13600000 кг, ціна товару 190672,00 дол. США. У гривні 5326040,98 грн.(т.2 а.с.1).

За результатом обробки зазначеної митної декларації посадовими особами відповідача складено повідомлення декларанту від 03.03.2021 (08:31), за яким виявлено розбіжності, які впливають на правильність визначення митної вартості: зовнішньоекономічний договір № MISA-ILYICH 05-19-AYD від 16.05.2019, додаток № 28 (специфікація) від 25.01.2021 та комерційний рахунок № 93716710 від 31.01.2021 засвідчені різними підписами та печатками уповноваженої особи.

Наданий контракт між третіми особами від 12.10.2020 PMI 2020-2 між Metinvest international та AYDIN MADENCILIK INSAAT ASFALT NAKLIYE TURIZM TAAHHUT TIC.SAN.DIS.TIC.LTD.STI, інвойс № IHR012 від 29.01.2021 підписані різними посадовими особами від компанії AYDIN MADENCILIK INSAAT ASFALT NAKLIYE TURIZM TAAHHUT TIC.SAN.DIS.TIC.LTD.STI. Митний орган зауважив, що покупець та продавець товару є пов`язаними особами.

Митний орган також зазначив, що в наданій копії митної декларації від 29.01.2021 № 21160400ЕХ009929, вказано, зокрема, рахунок TPS-E-Fatura Var 29.01.2021, який до митного оформлення не надано. Калькуляція вартості товару надана Metinvest international SA, тобто пов`язаною особою, що унеможливлює об`єктивно встановити вартість товару.

Декларанта б4уло зобов`язано протягом 10 календарних днів надати додаткові документи:

виписку з бухгалтерської документації; банківські платіжні документи що стосуються оцінюваного товару; специфікації, прейскуранти виробника товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; переклад МД країни відправлення; довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; переклад МД країни відправлення (т.1 а.с.15-16).

На запит відповідача агентом з митного оформлення надано:

висновок про вартісні характеристики, підготовлений спеціальною експертною організацією-цінова довідка відділенням у м. Маріуполь Донецької торгово-промислової палати № Э-50 від 01.03.2021, лист AYDIN MADENCILIK INSAAT ASFALT NAKLIYE TURIZM TAAHHUT TIC.SAN.DIS.TIC.LTD.STI від 15.02.2021 та меморандум ТОВ Делойт енд туш ЮСК від 13.04.2020.

Щодо інших доводів відповідача, агентом з митного оформлення зазначено, що митний кодекс не містить вимог щодо засвідчення документів однією уповноваженою особою; рахунок TPS-E-Fatura Var не може бути надано, оскільки він формується он-лайн для турецької митниці; повідомлено, що націнка на товар Metinvest international SA знаходиться в межах рентабельності; сплата з боку позивача на користь Metinvest international SA не здійснена, а тому платіжний документ не може бути надано; вапняк не є біржовим товаром, а тому індекс не може бути наданий (т.1 а.с.17-18).

Повідомлення відповідача декларанту від 03.03.2021 (13:13) містить аналогічні відомості. Також, зазначено про ненадання декларантом витребуваних документів. Крім того, у вказаному повідомленні зазначено, що цінова довідка № Э-50 від 01.03.2021 не є належним доказом. Оскільки додатки з вихідними даними та іншою інформацією. Меморандум ТОВ Делойт енд туш ЮСК від 13.04.2020 також не підтверджує націнку товару, адже дані, що використані у ньому суттєво віддалені у періоді, а також не містить інформації щодо показників рентабельності саме Metinvest international SA.

Калькуляція вартості товару надана не виробником, а Metinvest international SA (пов`язаною особою), а тому пересвідчитися у тому, що вартість товару є не нижчою, аніж вартість товару для інших осіб не має можливості (т.1 а.с.91-92).

03 березня 2021 року Азовською митницею ДМС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів № UA 700100/2021/000005/2 з огляду на те, що заявлено неповні відомості про митну вартість товару. Митна вартість визначена в розмірі 287912,00 доларів США (21,17 доларів США за одиницю) (т.1 а.с.11).

Стосовно обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості митний орган зазначає, що у нього відсутня інформація про вартість оформлених ідентичних товарів, отже застосування методу за ціною договору щодо ідентичних товарів не є можливим. У митного органу наявна інформація про вартість оформлених подібних (аналогічних) товарів. Джерело інформації: вартість товару згідно МД № UA700100/2020/002237 від 12.05.2020, митна вартість товару вапняк флюсовий подрібнений, фракція 50-100 мм складає 21,17 дол. США/тн (т.1 а.с.11-12).

Також, Азовською митницею ДМС виписана картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA 700100/2021/00012, якою відмовлено в митному оформленні (випуску) товарів (т.1 а.с. 13-14).

Товар випущений у вільний обіг за МД від 04.03.2021 № UA700100/2021/001082 (т.1 а.с.87).

У листі від 15.08.2021 № 05/3122 позивач повідомляє ТОВ Метінвест-Шіппінг про те, що оплата товару за специфікацією № 28 від 25.01.2021 не здійснювалася (т.1 а.с.93).

ТОВ Метінвест-Шіппінг подано до відповідача лист № 027-2021-ОДИ від 20.05.2021, яким митному органу надані додаткові документи для підтвердження митної вартості, заявленої декларантом, а саме: лист від 18.05.2021 № 05/3122 з роздруківкою з програмного масиву щодо кредиторської заборгованості, а також прибутковий касовий ордер (т.1 а.с.118-119).

Листом від 26.05.2021 № 7.1-08-2/7.1-28-09/13/2770 відповідач повідомив ТОВ Метінвест-Шіппінг про те, що він не має законних підстав для прийняття рішення щодо можливості застосування митної вартості, заявленої декларантом (т.1 а.с.122-125).

Спірні правовідносини виникли з приводу правильності визначення митної вартості товару при продажу товарів.

Вирішуючи спір у цій справі, колегія суддів виходить з наступного.

За змістом ч. 1 статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Частиною 1 ст. 248 Митного кодексу України передбачено, що митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Відповідно до ч. 1 статті 257 Митного кодексу України декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.

За унормуванням ч. 6 ст. 257 Митного кодексу України умови та порядок декларування, перелік відомостей, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення, визначаються цим Кодексом, Положення про митні декларації та форми цих декларацій затверджуються Кабінетом Міністрів України, а порядок заповнення таких декларацій та інших документів, що застосовуються під час митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, - центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Ст. 49 Митного кодексу України окреслено: митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частина п`ята статті 58 Митного кодексу України).

За приписами ч. 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Під час визначення митної вартості товарів учасник митних відносин може застосувати тільки один із різновидів методів - основний метод або ж конкретний другорядний метод.

Застосування другорядного методу визначення вартості товарів повинно бути обґрунтованим, а пріоритетним до застосування є саме основний метод.

Тільки у випадку відсутності необхідних умов для застосування основного методу, повинні застосовуватися методи закріплені приписами пункту другого частини першої статті 57 Митного кодексу України, які застосовуються у субсидіарному порядку - учасник митних відносин обирає один із системи другорядних методів.

Частиною 1 статті 58 Митного кодексу України обумовлено, що основний метод визначення митної вартості товарів застосовується у випадку дотримання наступних умов: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

При цьому, основний метод, не застосовується у наступних випадках: а) якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні; б) відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (відповідно до частини другої статті 58 Митного кодексу України).

Митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця (частини четверта та п`ята статті 58 Митного кодексу України).

Відповідно до частин 12-14 статті 58 Митного кодексу України той факт, що продавець і покупець пов`язані між собою особи, сам по собі не може бути підставою для розгляду вартості операції як неприйнятної. У таких випадках необхідно розглянути обставини продажу та прийняти вартість операції за умови, що взаємовідносини покупця і продавця не вплинули на ціну оцінюваних товарів. За наявності достатніх підстав вважати, що відносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, вплинули на ціну оцінюваних товарів, митний орган повинен надати декларанту або уповноваженій ним особі свої письмові обґрунтування, що такий вплив мав місце. У разі відсутності обґрунтувань з боку митного органу необхідно вважати, що взаємовідносини, зазначені у частині дванадцятій цієї статті, не вплинули на ціну оцінюваних товарів.

Частинами 18 та 19 статті 58 Митного кодексу України визначено, що при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами:

1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну;

2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу;

3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.

У разі здійснення вищезазначених порівнянь враховується наявна у митного органу або подана декларантом чи уповноваженою ним особою інформація щодо різниці в комерційних рівнях продажу, кількісних показниках, елементах і витратах, зазначених у частині десятій цієї статті, та витратах, які понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець не пов`язані між собою, і не понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець пов`язані між собою.

За змістом ч. 2 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 статті 58 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

За унормуванням ч. 1 статті 53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Тобто, документальне підтвердження в аспекті відповідних митних процедур має своїм завданням підтвердити: а) заявлену митну вартість товарів; б) обраний суб`єктом господарювання метод визначення такої вартості.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (частина друга статті 53 Митного кодексу України).

Правилами ч. 5 статті 53 Митного кодексу України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Відповідно до статті 53 Митного кодексу України законом визначений вичерпний перелік документів, що подається декларантом митному органу для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.

Ця норма кореспондує з положенням частини третьої статті 318 Митного кодексу України, згідно якої митний контроль передбачає виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Таким чином, митним органом можуть бути витребувані додаткові документи : 1) у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки; 2) якщо такі документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) якщо такі документи не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію) (ч.4 ст. 53 Митного кодексу України).

Рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;

2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою, митна вартість вважається визнаною автоматично.

За приписами ст. 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Відмовою у митному оформленні є письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом. У рішенні про відмову у митному оформленні повинні бути зазначені причини відмови та наведені вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення. Зазначене рішення повинно також містити інформацію про порядок його оскарження (ст. 256 Митного кодексу України).

За правилами п. 2.7 розділу 2 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб митних органів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом Державної фіскальної служби України від 11.09.2015 № 689 (далі - Методичні рекомендації) робота посадових осіб з аналізу, виявлення та оцінки ризиків здійснюється, зокрема, шляхом, перевірки інформації, наданої декларантом або уповноваженою особою, при продажу товарів між пов`язаними особами щодо наближеності митної вартості товарів, визначеної основним методом до однієї з операцій, які наведені у частині вісімнадцятій статті 58 Кодексу; перевірки та аналізу документів, додатково поданих органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою відповідно до статті 53 Кодексу.

При здійсненні заходів, зазначених у попередньому пункті, дозволяється змінювати їх послідовність та обсяг залежно від характеру зовнішньоекономічної операції та результатів аналізу, виявлення та оцінки ризиків за вже проведеними заходами. За результатами роботи з аналізу, виявлення та оцінки ризиків посадова особа здійснює заходи, передбачені статтею 54 Кодексу (пункти 3, 4 Розділу 2 Методичних рекомендацій).

Пунктом 3 Розділу 3 Рекомендацій передбачено, що посадова особа органу доходів і зборів, яка здійснює аналіз, виявлення та оцінку ризиків, повинна враховувати особливості формування вартості товарів, які реалізуються в порядку біржової торгівлі. При здійсненні аналізу, виявлення та оцінки ризиків товарів, які є об`єктом біржової торгівлі, ціну договору щодо товару, який імпортується (вартість операції), без урахування витрат на доставку, комісійних витрат, премії або знижки за фактичну якість товару і премії продавцю необхідно порівнювати зі значенням біржових котирувань за період 10 днів, що передує даті складання рахунка-фактури (інвойсу) або додатку (специфікації) до зовнішньоекономічного договору (контракту).

При здійсненні аналізу, виявлення та оцінки ризиків на підставі сировинних складових ураховуються дані про вміст сировини, що використовується для виготовлення цього товару.

За відсутності даних про щоденні біржові котирування для аналізу, виявлення та оцінки ризиків використовується інформація про середні значення біржових котирувань за календарний місяць, в якому здійснювалось відвантаження товару.

Розділом 5 Рекомендацій передбачено, що під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації: спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.

За змістом оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення підставою їх прийняття стало ненадання позивачем документів на вимогу митного органу згідно переліку, визначеного частинами 3 та 4 статті 53 Митного кодексу України на підтвердження заявленої митної вартості.

Верховний Суд у постанові від 14 травня 2019 року в справі № 820/2474/16 зазначив, що наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Також, Верховний Суд у вищеназваній постанові звернув увагу на те, що вимоги законодавства зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані її складові, та які саме документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.

При вирішенні цієї справи суд апеляційної інстанції враховує таку правову позицію Верховного Суду з огляду на вимоги ч. 5 ст. 242 КАС України.

Суд першої інстанції під час дослідження первинних документів дійшов висновку, що безпідставним є твердження митного органу про виявлені розбіжності, оскільки доказів на підтвердження відмінностей або підробки в підписах продавця в контракті та інших документах суду не надано.

Обставиною, яка впливає на правильність визначення митної вартості, відповідач вважає те, що документи підписані різними посадовими особами, засвідчені різними печатками. Тобто, у відповідача виникає питання щодо повноважень осіб на підпис відповідних документів.

Суд першої інстанції не погодився з твердженням відповідача, що підписання різних документів різними посадовими особами однієї компанії може становить подання неповних відомостей про митну вартість. МК України не передбачає документів та підтвердження повноважень підписантів серед документів, які обов`язково мають надаватися митному органу на підтвердження митної вартості товару, що оформляється.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції як обґрунтованими з правової точки зору.

Відповідач посилався на ненадання до митного оформлення документів про оплату за товар. Суд першої інстанції цей довід вважав неприйнятним з огляду на таке.

За унормуванням п. 5 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України для підтвердження митної вартості товарів подаються за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.

Тобто, платіжні та/або бухгалтерські документи подаються за їх наявності.

З п. 4.3 контракту № MISA-ILYICH 05-19-AYD від 16.05.2019 вбачається, що покупець зобов`язаний здійснити оплату не пізніш, ніж через 60 днів з дати коносамента.

Взаємовідносини щодо оплати за товар регулюються нормами цивільного та господарського законодавства, умовами договору і не мають впливу на формування митної вартості. Факт оплати або не оплати (всупереч зазначеній в договорі умові оплати) свідчить про належне/неналежне виконання умов договору, і не може впливати на обрання методу визначення митної вартості товарів.

Суди обох інстанцій переконалися, що декларант самостійно у митній декларації зазначав, що продавець і покупець є пов`язані між собою особи та що взаємозв`язок продавця та покупця не вплинув на ціну товару.

Частинами 18-19 ст. 58 Митного кодексу України занотовано: при продажу товарів між пов`язаними особами вартість операції береться за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів за першим методом, якщо декларант покаже, що така вартість є близькою до вартості однієї з нижчезазначених операцій, яка здійснювалася одночасно або майже одночасно з операцією з оцінюваними товарами: 1) вартості операції при продажу непов`язаним покупцям ідентичних або подібних (аналогічних) товарів для експорту в Україну; 2) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 62 цього Кодексу; 3) митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, визначеної згідно з положеннями статті 63 цього Кодексу.

У разі здійснення вищезазначених порівнянь враховується наявна у митного органу або подана декларантом чи уповноваженою ним особою інформація щодо різниці в комерційних рівнях продажу, кількісних показниках, елементах і витратах, зазначених у частині десятій цієї статті, та витратах, які понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець не пов`язані між собою, і не понесені продавцем при продажу, коли продавець і покупець пов`язані між собою.

В оскаржуваному рішенні при визначенні митної вартості спірного товару 21,17 доларів США відповідач здійснював порівняння із інформацією про митне оформлення за митною декларацією, продавцем у якому виступав Metinvest international SA.

Ця особа належить до пов`язаних з позивачем осіб, у той час як за правилами ч. 18 ст. 58 МК України співставлення має здійснюватися з оформленнями, у яких продавець і покупець не пов`язані між собою.

Митний орган мав належним чином спростувати твердження позивача, що відносини зв`язку не вплинули на ціну товарів, що оформлялися.

Натомість, у спірних правовідносинах за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів митний орган помилково взяв інформацію за операцією, у якій також брали участь пов`язані особи.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність документально підтвердженого обґрунтування впливу на митну вартість наявного зв`язку між продавцем та покупцем, у відповідача відсутні були правові підстави для запиту у позивача додаткових документів на підставі частини 4 статті 53 МК України.

Відповідач при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товарів в порушення вимог МК України, фактично не дав належної оцінки можливості визначення митної вартості за наданими позивачем документами, з використанням основного методу, формально звернувшись до пункту 4 статті 53 МК України, без наявності відповідних підстав, одразу запросив у позивача повідомленням від 03.03.2021 додаткові документи.

При дослідженні доказів суд впевнився, що надані позивачем документи достатньою мірою підтверджували факт визначення митної вартості товару за першим (основним методом) - за ціною договору, крім того, ризик заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість спірного товару, що викликало певні сумніві у правильності визначення позивачем митної вартості був відсутній з вищенаведених підстав, у зв`язку з чим, вказані дії відповідача по наданню позивачем додаткових документів були незаконними, оскільки надані позивачем документи не містили розбіжностей, наявних ознак підробки та містили всі відомості, що підтверджували числові значення складових митної вартості товарів.

Верховний Суд у постанові від 13 липня 2021 року у справі № 200/6521/20-а зазначив, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору.

Обов`язок доведення митної ціни товару покладений на позивача, особливо у операціях за участі пов`язаних осіб. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.

Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Сумніви митниці були б обґрунтованими, якщо б надані декларантом документи містили розбіжності, наявні ознаки підробки або не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачами не доведена законність та правомірність прийняття спірного рішення і задовольнив позовні вимоги в повному обсязі. Колегія суддів такий висновок вважає об`єктивним і погоджується з ним, оскільки підтверджений матеріалами справи і ґрунтується на правильно визначених нормах матеріального права.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Судом першої інстанції питання щодо розподілу судових витрат вирішено правильно.

Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними, оскільки суд першої інстанції ретельно дослідив надані документи на підтвердження цих витрат, оцінив їх з урахуванням сталої судової практики Верховного Суду в цій категорії спорів.

Частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обумовлено: кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За приписами частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності прийняття оскаржуваного рішення.

Зважаючи на обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені в апеляційних скаргах доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних та обґрунтованих правових висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг з наведених вище підстав висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

За унормуванням частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Донецької митниці Держмитслужби на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 р. і додаткового рішення від 4 січня 2022 року у справі № 200/11084/21 залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 р. і додаткове рішення від 4 січня 2022 року у справі № 200/11084/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 5 грудня 2022 року.

Головуючий суддя Г.М. Міронова

Судді І.В. Геращенко

Е.Г. Казначеєв