Справа № 380/10186/22
Суддя: Кедик Марія Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого-судді Кедик М.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення управління пенсійного забезпечення відділу виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.06.2022 № 716/03.32-10;

- зобов`язати управління пенсійного забезпечення відділу виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового (трудового) стажу всі її періоди трудової діяльності на території України; підтвердити ОСОБА_1 наявність у неї страхового стажу набутого на території України у загальній кількості 25 (двадцять п`ять) років 5 (п`ять) місяців 13 (тринадцять) днів та направити Управлінню соціального захисту Жешувського відділення відповідь на запит із підтвердженням стажу ОСОБА_1 набутого на території України у загальній кількості 25 років 5 місяців 13 днів.

Ухвалою від 01.08.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, встановивши позивачу строк, протягом десяти днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

16.08.2022 позивач подав заяву на усунення недоліків позовної заяви та позовну заяву у новій редакції в 2 примірниках та копію рішення від 08.06.2022 № 716/03.32-10 в 2 примірниках.

Згідно з позовною заявою у новій редакції позивач просить суд:

- визнати протиправним і скасувати рішення управління пенсійного забезпечення відділу виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 716/03.32-10 від 08.06.2022;

- визнати протиправною бездіяльність управління пенсійного забезпечення відділу виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягає у ненаданні Управлінню соціального захисту Жешувського відділення відповіді на запит щодо підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 ;

- зобов`язати управління пенсійного забезпечення відділу виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області вчинити дії, а саме: зарахувати ОСОБА_1 до страхового (трудового) стажу всі її періоди трудової діяльності на території України та підтвердити ОСОБА_1 страховий (трудовий) стаж набутий на території України у загальній кількості 25 (двадцять п`ять) років 5 (п`ять) місяців 13 (тринадцять) днів шляхом надання Управлінню соціального захисту Жешувського відділення відповіді на запит із таким підтвердженням стажу.

Ухвалою судді від 22.08.2022 продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви у справі № 380/10186/22 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою від 05.09.2022 суддя прийняла позовну заяву та відкрила спрощене позовне провадження в адміністративній справі, без повідомлення сторін.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом приблизно 5 останніх років постійно проживає у Польщі. В кінці 2022 року позивач звернулась до компетентної польської інституції (управління соціального захисту Жешувського відділення) за призначенням пенсії по віку із заявою від 04.01.2022 згідно з формуляром PL-UA 5 та іншими документами відповідно до Угоди між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення та польського законодавства. Головними умовами для призначення пенсії по віку за пенсійним законодавством Польщі є для жінок досягнення віку 60 років та наявність страхового стажу 20 та більше років. Польська інституція повідомила позивачці, що призначення пенсії можливе лише у разі підтвердження відділом виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області страхового стажу позивачки шляхом надання відповіді з таким підтвердженням на запит польської інституції управлінням пенсійного забезпечення. Навіть при наданні перекладеної на польську мову трудової книжки, уточнюючих довідок про періоди трудової діяльності позивачки, польська інституція повідомила, що призначення пенсії позивачці можливе лише за умови підтвердження стажу саме відповідачем у відповіді на запит такої інституції. Ще 14.03.2022 польською інституцією направлено запит щодо підтвердження страхового стажу позивачки, проте відповідь станом на дату подання даної позовної заяви так і не надійшла. Більше того, польська інституція в подальшому повторно зверталась до відповідача, однак так і безрезультатно. У зв`язку з вищевикладеним, позивачка самостійно намагалась отримати додаткові відомості від відповідача шляхом направлення 23.05.2022 звернення через офіційний електронний кабінет пенсіонера. У даному зверненні, позивач чітко описала її ситуацію, зокрема те. що польською інституцією направлено запит про підтвердження стажу і хотіла дізнатись про строки направлення відповіді на такий запит, а також поцікавилась щодо кількості років її страхового стажу.

Згодом, в червні 2022 року відповідач направив позивачці рішення від 08.06.2022 №716/03.32-10 про відмову позивачці у призначенні пенсії з підстави недостатності необхідного страхового стажу. Звертає увагу, що позивачка просила призначити пенсію саме за місцем її постійного проживання на території Польщі відповідно до пенсійного законодавства Польщі, позивачка не просила відповідача призначати їй пенсію відповідно до українського законодавства, зокрема згідно з положенннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Водночас, позивачка просила надати інформацію про наявний у неї страховий стаж та відповісти з цього приводу на офіційний запит польської інституції, щоб позивачка мала змогу одержувати пенсію згідно з пенсійним законодавством на території Польщі. У той же час, зі змісту вказаного рішення вбачається, що відповідач визнає наявність у позивачки страхового стажу лише 10 років 10 місяців 24 дні, з яких 9 років 0 місяців 13 днів стаж набутий на території України та 1 рік 10 місяців 11 днів на території Польщі. При тому, офіційна відповідь від відповідача саме на запит польської інституції щодо підтвердження страхового стажу так і не надійшла.

У той же час, як вбачається з трудової книжки позивача та індивідуальних страхових відомостей страховий стаж позивачки ще станом на березень 2018 року складав 27 років 3 місяці 24 днів, з яких 1 рік 10 місяців 11 днів на території Польщі. Звертає увагу, що відповідач не конкретизує які саме періоди роботи відповідач не зарахував до стажу. Єдиним підставами щодо незарахування всіх періодів трудової діяльності позивача до страхового стажу відповідач вказує те, що в трудовій книжці колгоспника нібито відсутні відомості про трудову участь в громадському господарстві, прийнятий мінімум трудової участі та його виконання; та те, що позивачка нібито надала не чітку сканкопію трудової книжки на якій зрізані кінці підстав внесення записів.

Відповідач, подав відзив на позовну заяву від 26.09.2022 (вх. № 61497), у якому зазначає, що долучена трудова книжка ОСОБА_1 , яка надійшла на адресу Головного управління за посередництвом Фонду Соціального Страхування Республіки Польща (ZUS) не придатна до сприйняття її змісту, оскільки зрізані підстави внесення записів. Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 08.06.2022 № 1300-5309-10/48994 на адресу Фонду Соціального Страхування Республіки Польща (ZUS) надіслано копію рішення про відмову, формуляр UA-PL 5 з інформацією, що для підтвердження періодів роботи з 21.01.1988 необхідно надіслати засвідчену копію трудової книжки, придатну до сприйняття її змісту (копія Списку № 1730 згрупованих поштових відправлень додається). Отже, згідно з індивідуальними відомостями про застраховану особу страховий стаж позивача становить 10 років 10 місяців 24 дні, в тому числі страховий стаж, набутий на території України - 9 років 0 місяців 13 днів та страховий стаж, набутий на території Республіка Польща - 1 рік 10 місяців 11 днів (формуляр PL-UA 6 від 25.02.2022), при необхідних 25 років, що є недостатнім для прийняття рішення про призначення пенсії. Крім того, як вбачається з трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 відомості про трудову участь в громадському господарстві відсутні. Просить у задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.

ОСОБА_1 23.05.2022 звернулась до Головного управління Пенсійного Фонду України у Львівській області із заявою (в електронній формі), у які вказує, «що 14.03.2022 до Пенсійного фонду з польської пенсійної інституції був надісланий лист запит про підтвердження стажу ОСОБА_1 в Україні. Чи була надіслана відповідь та який був вказаний стаж? У своєму особистому кабінеті бачить лише 17 місяців стажу. Але згідно довідки ОК-5 17.01.2019 21 рік стажу. Також в період з 09.05.2018 по 15.06.2019, 22.10.2019 по 21.02.2020 та з 28.07.2020 по теперішній час працює в Польщі. 14.09.2021 зверталась до Краматорського пенсійного фонду з проханням про дорахування польського стажу, щоб мати змогу раніше отримати пенсій, відмовлено і роз`яснено, що польський стаж, не додається до українського. Знаю, що є закон, який дозволяє дорахувати польський стаж до української пенсії. Стаж можу підтвердити. Що мушу зробити, щоб стаж у Польщі зарахувався до пенсії?»

04.01.2022 (пункт 4.1. формуляру UA-PL 5 від 25.02.2022) ОСОБА_1 подала заяву про призначення пенсії.

Відповідно до рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.06.2022 № 716/03.03-10 відмовлено в призначені пенсії за віком.

У рішенні вказано, що «до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надано не чітку копію трудової книжки, що не придатна до сприйняття її змісту (зрізані кінці підстави внесення записів). Окрім цього в трудовій книжці колгоспника відсутні відомості про трудову участь в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової діяльності та його виконання. Водночас, здійснити запити уточнюючих документів не можливо, оскільки колгоспи знаходились на території Донецької області, де на даний час тривають бойові дії. Загальний страховий час заявниці, який можна врахувати становить 10 років 10 місяців 24 дні, в тому числі страховий стаж набутий на території України 9 років 0 місяців 13 днів та страховий стаж набутий на території Республіки Польща 1 рік 10 місяців 11 днів (формуляр PL-UA 6 від 25.02.2022) тобто менше необхідних 25 років страхового стажу. Враховуючи викладене в органів Пенсійного фонду України відсутні правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком, відповідно до Закону та Угоди.»

Вважаючи рішення протиправним, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернулася з даним позовом до суду.

Даючи оцінку спірним правовідносинам суд керувався таким.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У Конституції України закріплено, що людина визнається найвищою соціальною цінністю в Україні - в соціальній і правовій державі, в якій визнається і діє принцип верховенства права (статті 1, 3 та 8).

Право на соціальний захист відноситься до основоположних прав і свобод, які гарантуються державною і, за жодних умов не можуть бути скасовані, а їх обмеження не допускається, крім випадків, передбачених Конституцією України (статті 22 та 64).

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується, в тому числі, міжнародними зобов`язаннями України.

Особливою формою здійснення права на пенсію є пенсійні правовідносини, які водночас виступають як один із видів суспільних відносин. Пенсійні правовідносини розглядаються як особлива форма соціальної взаємодії, що об`єктивно виникає в суспільстві відповідно до закону, учасники якої мають взаємні кореспондуючі права та обов`язки і реалізують їх з метою задоволення своїх потреб та інтересів в особливому порядку, який не заборонений державою чи гарантований і охороняється нею в особі певних органів.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Порядок нарахування та виплати пенсії регламентовано Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) та іншими нормативно-правовими актами.

Частиною 1 Закону №1058-IV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною 1 статті 24 цього Закону надається визначення правового терміну страховий стаж. Отже страховий стаж, це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частин 2, 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Статтею 62 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637( далі - Порядок № 637), основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Пунктом 20 Порядку № 637 передбачено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу, приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років.

Зі змісту наведених норм вбачається, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відсутності записів у ній, наявності неправильних чи неточних записів у трудовій книжці відповідач вправі вимагати від заявника подання додаткових документів на підтвердження страхового стажу.

Статтею 24 Конституції України встановлено, що не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Імперативність заборони обмежувати чи позбавляти можливості реалізації громадянами України їх конституційного права на соціальне забезпечення у взаємозв`язку з дійсним місцем проживання особи також кореспондується з правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеною в пункті 52 рішення у справі №10441/06 Пічкур проти України від 07.02.2014.

Водночас, у рішенні Конституційного Суду України від 07.10.2009 №25-рп/2009 зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення, а держава, всупереч конституційним гарантіям соціального захисту для всіх осіб, що мають право на отримання пенсії у старості, не може позбавити цього права пенсіонерів у тих випадках, коли вони обрали постійним місцем проживання країну, з якою не укладено відповідного договору.

Отже, кожен громадянин України, включно пенсіонер, має право на вибір свого місця проживання, зі збереженням усіх конституційних прав.

Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення визначає Закон України «Про громадянство України» від 18.01.2001 № 2235-III (далі Закон № 2235-III ).

Стаття 1 Закону № 2235-III визначає громадянство України як правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках, громадянина України як особу, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України.

Позивач, проживаючи в Республіці Польща, як громадянка України, має такі самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки Конституція Україні та пенсійне законодавство України не допускають обмеження права на соціальний захист, зокрема, права на отримання пенсії, за ознакою місця проживання громадянина України.

Виходячи з правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може залежати від умови постійного проживання в Україні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.09.2021 року у справі № 182/1283/17, а також у постановах від 18.09.2018 у справі № 522/535/17, від 19.09.2018 у справі № 766/1519/17 та від 31.01.2019 у справі № 520/9721/16-а, від 08.08.2019 по справі № 414/2109/16-а, від 01.10.2019 у справі №804/3646/18, від 14.07.2020 у справі № 414/2108/16.

З матеріалів адміністративної справи суд встановив, що позивач 04.01.2022 (пункт 4.1. формуляру UA-PL 5 від 25.02.202) подала до Відділення в Жешуві Відділу виконання міжнародних договорів в Жешуві заяву про призначення пенсії.

Згідно з матеріалами справи Відділенням в Жешуві Відділу виконання міжнародних договорів в Жешуві повідомлено, що конвертація польської пенсії за віком з урахуванням періоду роботи в Україні відбудеться пізніше, після підтвердження українського стажу.

У спірному рішенні вказано, що до заяви про призначення пенсії ОСОБА_1 надано не чітку копію трудової книжки, що не придатна до сприйняття її змісту (зрізані кінці підстави внесення записів).

Так, на підтвердження страхового стажу позивач до заяви додала копію трудової книжки ОСОБА_1 .

Суд проаналізував копію трудової книжки ОСОБА_1 та встановив, що у ній можливо прочитати та встановити всю необхідну інформацію. Підстав для неврахування копії трудової книжки ОСОБА_1 немає.

Суд звертає увагу, що записи у трудовій книжці виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписом та печаткою роботодавця.

Також у спірному рішенні, вказано, що в трудовій книжці колгоспника відсутні відомості про трудову участь в громадському господарстві: прийнятий в колгоспі річний мінімум трудової діяльності та його виконання.

Так, на аркушах 18-19 трудової книжки про трудову участь в громадському господарстві чітко зазначено про кількість виконання позивачем річних мінімумів участі в колективному господарстві з 1980 року по 1987 рік включно.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідач рішенням від 08.06.2022 № 716/03.32-10 відмовив позивачці в призначені пенсії, однак позивачка просила лише зарахувати страховий стаж.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач при винесенні рішення про відмову у призначенні пенсії від 08.06.2022 № 716/ 03.32-10 діяв не на підставах та не у спосіб, що передбачені чинним законодавством, тому таке є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача вчинити дії, а саме: зарахувати ОСОБА_1 до страхового (трудового) стажу всі її періоди трудової діяльності на території України та підтвердити ОСОБА_1 страховий (трудовий) стаж набутий на території України у загальній кількості 25 (двадцять п`ять) років 5 (п`ять) місяців 13 (тринадцять) днів шляхом надання Управлінню соціального захисту Жешувського відділення відповіді на запит із таким підтвердженням стажу, суд зазначає таке.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним, або адміністративним, розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно з Рекомендаціями Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Суд зазначає, що відповідач під час прийняття спірного рішення формально не врахував та не надав належної оцінки трудовій книжці позивача та архівним довідкам, також відповідач не проводив розрахунок страхового стажу позивача з урахуванням цих документів.

Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати страховий стаж позивача.

За встановлених фактичних обставин належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача на пенсійне забезпечення є покладання на відповідача обов`язку повторно розглянути заяву про зарахування страхового стажу з урахуванням правової оцінки суду.

Щодо вимоги про визнання протиправною бездіяльність управління пенсійного забезпечення відділу виконання міжнародних договорів Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, яка полягає у ненаданні Управлінню соціального захисту Жешувського відділення відповіді на запит щодо підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 , то суд зазначає таке.

Частиною першою статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті, зокрема, шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

У той же час, за приписами статті 2 КАС України звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Гарантоване статтею 55 Конституції України, конкретизоване у звичайних законах України, право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Позивачка вказує, що Управління соціального захисту Жешувського відділення звернулося до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області з запитом щодо підтвердження страхового стажу ОСОБА_1 . Однак відповіді на вказаний запит Управлінню соціального захисту Жешувського відділення не надано.

Отже, фактично позивачка не погоджується з бездіяльність щодо ненадання відповіді на запит Управлінню соціального захисту Жешувського відділення.

При цьому суд звертає увагу, що згідно з копією Списку № 1730 згрупованих поштових відправлень Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області листом від 08.06.2022 № 1300-5309-і0/48994 на адресу Фонду Соціального Страхування Республіки Польща (ZUS) надіслано відповідь на запит, отже у вказаному випадку відсутня бездіяльність.

Суд звертає увагу на ті обставини, що відповідно до правил п. 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Зокрема, в п. 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 року, зазначено, що рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 09 грудня 1994 року, п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод не можна розуміти як такий, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Закріплений у ч. 1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У розумінні ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Матеріали справи свідчать, що відповідні критерії відповідачем не дотримані, що зумовило звернення позивача за захистом порушених прав та інтересів до суду.

З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими частково, а тому позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат розподілити відповідно до вимог ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 6, 14, 242, 243, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (вул. Митрополита Андрея, 10, м. Львів, 79016, ) про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення відділу виконання міжнародних договорів управління пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 08.06.2022 № 716/03.32-10 про відмову в призначені пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про зарахування страхового стажу, із врахуванням висновків суду.

4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 992,40 грн судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 05.12.2022.

Суддя Кедик М.В.