Справа № 400/4137/22
Суддя: Гордієнко Т. О.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 р. № 400/4137/22
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Гордієнко Т. О. розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 ,

до відповідача:Головного управління ДПС у Миколаївській області, вул. Лягіна,6,Миколаїв,54001,

про:визнання протиправною та скасування вимоги від 19.02.2019 року № Ф-17454-17,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги №Ф-17454-17 від 19.02.2019 року на суму 18276,72 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що позивач є застрахованою особою і у період з липня 2018 по теперішній час нараховує та сплачує єдиний внесок (далі-ЄСВ) роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті у цей період ЄСВ позивачем як самозайнятою особою (ФОП), яка не отримувала дохід.

Ухвалою від 19.09.2022 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, також цією ухвалою визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та поновлено позивачу строк звернення до суду.

Від відповідача відзив до суду не надходив, ухвала про відкриття провадження отримана ним через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» 20.09.2022 о 15:14 год.

Ухвалою від 21.11.2022 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі та витребувано читабельну копію спірної вимоги і розрахунку вимоги.

Відповідач отримав вищезазначену ухвалу через особистий кабінет підсистеми «Електронний суд» 21.11.2022 о 16:41 год, однак витребувані документи суду не надав.

Також, ухвалою від 21.11.2022 року запропоновано учасникам справи подати до суду клопотання про участь у судовому засіданні поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, однак на час розгляду справи таких клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ст.262 КАС України справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив докази, суд дійшов висновку:

Позивач 24.06.2010 був зареєстрований в якості фізичної особи-підприємця, станом на 02.09.2022 має статус: припинено, що підтверджується наданою позивачем довідкою.

У позові позивач зазначив, що не подає податкову звітність та не здійснює підприємницьку діяльність.

З липня 2018 по теперішній час позивач працював у ТОВ «Високі аграрні технології», ТОВ «Вінкапіталбуд» і роботодавці за вказаний період сплачуть за нього ЄСВ у розмірі не менше мінімального, що підтверджується довідками форми ОК-5.

19.02.2019 ГУ ДПС у Миколаївській області винесено Вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-17454-17, якою позивачу визначено до сплати 18276,72 грн. недоїмки з єдиного внеску станом на 31.01.2019.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464-VI, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом ст. 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.

Згідно з абзацом 2 п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI, платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

П. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 з-поміж інших платників єдиного внеску визначено й фізичних осіб - підприємців, в тому числі й тих, які обрали спрощену систему оподаткування.

Відповідно до абзацу 1 п. 1 та п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI (в редакції, чинній з 1 січня 2017 року) єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час відносини щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом № 2464-VI не врегульовано.

Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.

Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.

Особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.

Інше тлумачення норм Закону № 2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.

Аналогічна правова позиція висловнена у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року по справі № 440/2149/19.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, у позивача відсутній обов`язок щодо сплати ЄСВ на період його роботи у ТОВ «Високі аграрні технології», ТОВ «Вінкапіталбуд» з липня 2018 по 31.01.2019-період за який прийнята вимога та донараховано ЄСВ.

Оскільки, на вимогу суду в ухвалі від 21.11.2022 Відповідачем не надано розрахунок до спірної вимоги, судом буде наведено розрахунок за наявними у справі матеріалами.

Так, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини другої статті 6 Закону № 2464).

З 01 січня 2017 р.- 704 грн. (3200 х 22 відсотки).

З 01 січня 2018р.-819,06 грн. ( 3723 х 22 відсотки).

Відповідно до податкової вимоги станом на 31.01.2019 року за позивачем рахується заборгованість в сумі 18276,72 грн.

З урахуванням вимог законодавства ЄСВ нараховувався в таких сумах:

за 2017 рік у розмірі 8448 грн. (704 грн. х 12 міс.);

за І квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819, 06 грн. х 3 міс.);

за II квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819, 06 грн. х 3 міс.);

за ІІІ квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819, 06 грн. х 3 міс.);

за IV квартал 2018 року у розмірі 2457,18 грн. (819, 06 грн. х 3 міс.).

Відтак, спірна вимога за період 2017- І,II квартали 2018, коли позивач не працював, в сумі 13362,36 ( 8448+2457,18+2457,18) грн. є правомірною, тому податкову вимогу необхідно скасувати на суму 4914,36 грн.(18276,72 13362,36).

Системний аналіз ст. 9, 12, 14 Закону № 2464, розділів IV та VI "Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року № 449 свідчить, що дії відповідача щодо формування вимоги базуються на даних Інтегрованої картки платника податків (далі - ІКПП).

Тому, з метою захисту прав позивача, суд вважає за необхідне відповідно до ст.ст.9,245 КАС України вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача видалити з ІКПП позивача дані про наявність боргу з ЄСВ у сумі 4914,36 грн.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Тому позовні вимоги необхідно задовольнити частково.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст.139 КАС України та пропорційно до суми задоволених вимог.

Оскільки позовні вимоги задоволено на суму 4914,36 грн., що становить 26,88% від суми заявлених вимог, то судові витрати належить повернути позивачу у сумі 26,88% від сплачених за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, що складає 266,84 грн.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6,Миколаїв,547) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу від 19.02.2019 року № Ф-17454-17 на суму 4914,36 грн.

3. Зобов`язати Головне управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна. 6, м. Миколаїв, 54001, ідентифікаційний код 44104027) видалити з ІКПП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) дані про наявність заборгованості (недоїмки) з ЄСВ в сумі 4914,36 грн.

4. В решті позову відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Миколаївській області (вул. Лягіна,6,Миколаїв,547) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 266,84 грн (двісті шістдесят шість гривень 84 коп.), сплачений квитанцією № пн2776366 від 02.09.2022 року.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається в порядку та строки, визначені ст.ст. 295-297 КАС України.

Суддя Т. О. Гордієнко