Справа № 640/32492/21
Суддя: Вівдиченко Тетяна Романівна
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.

Суддів Аліменка В.О.

Кузьмишиної О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» військової частинаНОМЕР_2 Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності, дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» військової частинаНОМЕР_2 Державної прикордонної служби України про визнання бездіяльності, дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року позовну заяву повернуто позивачеві.

Не погодившись з ухвалою суду, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Окремого контрольно-пропускного пункту «Київ» військової частинаНОМЕР_2 Державної прикордонної служби України, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність, нарахувати та перерахувати Окремим контрольно-пропускним пунктом " Київ " військова частина НОМЕР_2 у частині невиплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2020 та 2021 роки;

- визнати протиправною бездіяльність Окремого контрольно-пропускного пункту « Київ » військова частина НОМЕР_2 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 на день звільнення (08.10.2021) компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з 2017 року по 2021 роки;

- зобов`язати Окремий контрольно-пропускний пункт « Київ » військова частина НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки з 2017 по 2021 роки;

- визнати протиправною бездіяльність та зобов`язати Окремий контрольно-пропускний пункт « Київ » військова частина НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 2017 року по жовтень 2021 року, включно;

- визнати протиправними дії Окремого контрольно-пропускного пункту « Київ » військова частина НОМЕР_2 , що полягають у невиплаті ОСОБА_1 додаткової доплати до заробітної плати за роботу в період карантину за період з 2020 року по 08 жовтень 2021 року та зобов`язати нарахувати та виплатити йому додаткову доплату до заробітної плати за роботу у період карантину за період з 2020 року по 08 жовтня 2021 року;

- визнати протиправною бездіяльність Окремого контрольно-пропускного пункту « Київ » військова частина НОМЕР_2 щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, та зобов`язати нарахувати невиплачену ОСОБА_1 у день виключення із списків частини (08 жовтня 2021 року) грошової компенсації за неотримане речове майно;

- стягнути з Окремого контрольно-пропускного пункту « Київ » військова частина НОМЕР_2 середнє грошове забезпечення за час затримки розрахунку при звільнені з 11 жовтня 2021 року (перший робочий день після звільнення з військової служби) по 13 жовтня 2021 року, а решту заявлених позовних вимог у даному адміністративному позові по день ухвалення рішення у справі, при набранні рішення у справі законної сили.

Суд першої інстанції, повертаючи ухвалою суду від 28 грудня 2021 року позовну заяву, зазначив, що правовідносини між позивачем та відповідачем не пов`язані між собою підставою виникнення або поданими доказами, не є основними та похідними позовними вимогами, оскільки склались за різних обставин, за різного правового регулювання та на підставі різних дій суб`єкту владних повноважень.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позивачем позовні вимоги є самостійними, стосуються різного періоду нарахування виплат та різних підстав як для їх виплати, так і для звернення до суду про їх стягнення у примусовому порядку, тобто обґрунтовуються різними доказами та підставами виникнення, що, у свою чергу, не відповідає правилам об`єднання позовних вимог, які викладені у ст. 172 КАС України.

Згідно з ч. 1 ст. 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи немає підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КАС України, позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

За приписами п. 3 ч. 2 ст. 172 цього КАС України, суд з урахуванням положень частини першої цієї статті може за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами, зокрема, різних позивачів до одного й того самого відповідача.

При цьому, згідно з ч. 1 ст. 172 цього КАС України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

За приписами п. 6 ч. 4 ст. 169 КАС України, позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Колегія суддів зазначає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги виникли в період проходження військової служби в прикордонних органах.

Таким чином, позивачем фактично оскаржуються протиправні дії відповідача щодо непризначення, ненарахування, невиплати належних йому грошових виплат, які є частинами грошового забезпечення військовослужбовців. Так, такі виплати передбачені підзаконними нормативно-правовими актами, прийнятими на підставі Законів України, що регулюють відповідні правовідносини, зокрема, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» №2011-ХІІ, Кодексу Законів про Працю України, Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» №1282-ХІІ.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку, позивачем дотримано вимоги, передбачені статтею 172 КАС України, оскільки, позовні вимоги, наведені ОСОБА_1 у позові, заявлені до одного відповідача, пов`язані між собою підставами виникнення та поданими доказами.

При цьому, судом першої інстанції не зазначено, яким чином об`єднання відповідних позовних вимог буде мати наслідком суттєве утруднення вирішення спору.

Водночас, позовні вимоги ОСОБА_1 не належать до розгляду в порядку різного судочинства (ч. 4 ст. 172 КАС України), як і не підпадають під дію ч. 5 ст. 172 КАС України, згідно з якою, не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.

Відтак, на переконання колегії суддів, в рамках спірних правовідносин не було передумов для висновку про порушення позивачем правил об`єднання позовних вимог.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції не скористався процесуальним правом, передбаченим частиною 6 статті 172 КАС України, відповідно до якого, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання адміністративного судочинства.

Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 17 червня 2021 року у справі № 640/27758/20 та від 28 листопада 2019 року у справі № 640/16147/19.

Колегія суддів, також, враховує, що, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише і фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Зокрема, у рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції.

Отже, виходячи з норм Конституції України, а також, з норм міжнародного права, повернення позовної заяви унеможливило доступ позивача до правосуддя для повного захисту своїх прав та інтересів шляхом судового розгляду справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваної ухвали дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, а тому, зазначена ухвала суду підлягає скасуванню, а справу слід передати на розгляд суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 243, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2021 року скасувати, а справу передати на розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р.

Судді Аліменко В.О.

Кузьмишина О.М.