Справа № 640/32470/21
Суддя: Аблов Є.В.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

06 грудня 2022 року м. Київ № 640/32470/21

Суддя Окружного адміністративного суду міста Києва Аблов Є.В., розглянувши у письмовому провадженні заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Державної фіскальної служби України

третя особа Державна податкова служба України

про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі,-

У С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі по тексту - відповідач), третя особа -Державна податкова служба України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 листопада 2015 року відкрито провадження у справі №640/32470/21 та призначено справу до судового розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2022 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, третя особа - Державна податкова служба України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі задоволено повністю. Визнано протиправним та скасувано наказ Державної фіскальної служби України від 24.09.2021 № 1380-о «Про звільнення ОСОБА_1 ». Зобов`язано Державну фіскальну службу України поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Управління нерухомого майна Департаменту інфраструктури Державної фіскальної служби України з 28.09.2021. Стягнути з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28.09.2021 по 21.09.2022 у розмірі 138 446, 34 грн. (сто тридцять вісім тисяч чотириста сорок шість гривень 34 копійки). Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника Управління нерухомого майна Департаменту інфраструктури Державної фіскальної служби України з 28.09.2021 та в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць в розмірі 12 100, 00 грн. (дванадцять тисяч сто гривень 00 копійок) допустити до негайного виконання.

До суду 16.11.2022 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу витрат на правничу допомогу та стягнення на користь позивача судових витрат в розмірі 30, 000 грн.

Розглянувши подану заяву, суд зазначає наступне.

За змістом частин першої-четвертої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;

3) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.

Отже, додатковим судовим рішенням є додаткова постанова чи додаткова ухвала, якою вирішуються позовні вимоги, з приводу яких досліджувалися докази, чи клопотання (додаткова ухвала), щодо яких не ухвалено рішення.

Суд звертає увагу, що в позовній заяві позивачем зазначено, що «…керуючись частиною сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України заявляю, що докази розміру витрат, які позивач сплатив або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду».

Через «Електронний суд» 15.09.2022 представником позивача подано додаткові пояснення, в яких зазначено, зокрема, «на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Державної фіскальної служби України підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн.» та додану копію договору про правничу допомогу; копію рахунку про оплату правничої допомоги; доказ направлення копії даних пояснень з додатками на електронні адреси учасників справи.

Суд зауважує, що згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

За приписами ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

З аналізу положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі - сторона, яка хоче компенсувати судові витрати повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат.

У контексті зазначеного, суд звертає увагу, що доказів, про подання яких зазначає позивач в позовній заяві протягом 5 днів після ухвалення рішення суду (21.09.2022) до суду позивачем або його представником не подано. Крім того, під час подання додаткових пояснень суду не надано доказів сплати витрат на професійну допомогу; сплата за виставленим рахунком №15-09 від 15.09.2022 не підтверджена.

Окремо суд наголошує на тому, що до закінчення судових дебатів у справі позивачем в порушення приписів ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України не зроблено відповідну заяву.

Відтак, заяву про ухвалення додаткового рішення подано за відсутності правових підстав, у зв`язку з чим її не може бути розглянуто.

Частина перша статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Стаття 167 Кодексу адміністративного судочинства України містить загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:

1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України;

2) найменування суду, до якого вона подається;

3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі;

4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника;

5) підстави заяви (клопотання, заперечення);

6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення);

7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.

З наведеного вище вбачається, що процесуальним законодавством установлені вимоги до форми звернення сторін з процесуальних питань шляхом подання до суду клопотань або заяв.

Частиною другою статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.

Зважаючи на вищезазначені обставини та керуючись ст. 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення з питання розподілу витрат на правничу допомогу та стягнення на користь позивача судових витрат в розмірі 30, 000 грн. без розгляду.

Керуючись ст. ст. 139, 167, 241-243, 248, 252 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення - повернути без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 294 КАС України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо залишення позову (заяви) без розгляду.

Суддя Є.В. Аблов