Справа № 640/15071/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-12-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2022 року м. Київ № 640/15071/22

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1

до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві (далі по тексту - відповідач), адреса:04116, Київ, вулиця, Шолуденка, будинок 33/19 в якій позивач просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДПС у м. Києві щодо несписання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 з Єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 106 576,35 грн;

- зобов`язати Головне управління ДПС у м. Києві прийняти рішення про списання безнадійного податкового боргу ОСОБА_1 з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на суму 106 576,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те, що у липні 2022 року із застосунку Приват24 вона дізналась про наявність виконавчого провадження №69324587 та накладення арешту на кошти, яке відкрито на підставі податкової вимоги на суму 106 576,35 грн. Позивачем зазначено, що вказаний борг з єдиного соціального внеску підлягає списанню за закінченням строків пред`явлення останнього до стягнення, у зв`язку остання просить суд зобов`язати податковий орган вчинити прийняти рішення щодо визнання такого боргу «безнадійним» та прийняти рішення про списання останнього.

Крім того, позивач вказує на обставини не отримання нею податкової вимоги, що стало перешкодою в оскарженні останньої.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача у відзиві на позовну заяву послався на те, що згідно приписів Податкового кодексу України, вимога про сплату боргу вручена позивачеві належним чином, сплата єдиного соціального внеску є обов`язком платників незалежно від фінансового стану платника, податковий борг сформовано податковим органом за результатом документальної позапланової виїзної перевірки, з результатами якої позивач ознайомлена під підпис, а також під підпис позивачем отримано податкові повідомлення-рішення, прийняті на підставі висновків вказаної перевірки.

Крім того, представник відповідача вказує, що оскільки протягом 10 днів з дня отримання вимоги про сплату боргу платник не сплатив суму боргу, не узгодив вказану суму з податковим органом та не оскаржив останню до суду, така вимога вважається узгодженою та є виконавчим документом.

На підставі вищевикладеного, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд виходить з такого.

Так, судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 (свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №263957, дата проведення державної реєстрації 16 жовтня 2007 року) є платником єдиного податку ІІ групи за ставкою єдиного податку 20%, стан платника податків припинено, але не знято з обліку.

Згідно з актом фактичної перевірки №3101/26-51-13-06/ від 14 квітня 2016 року з питань дотримання СГД ОСОБА_1 законодавства щодо укладання трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), податковим органом встановлено, зокрема,

- порушення пункту 176.2 «а» статті 176 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України): встановлено ненарахування, неутримання та ненарахування податку з доходів на працівників за період з 12 листопада 2013 року по 05 лютого 2016 року у сумі 21 824,97 грн.

Відповідно до вимог пункту 127.1 статті 127 ПК України за виявлені порушення передбачено застосування штрафної санкції.

- відповідно до вимог пункту 119.2 статті 119 ПК України за неподання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податку за IV квартал 2012 року та за І квартал 2014 року подала недостовірні відомості про суми доходів нарахованих (сплачених) на користь платників податків, за ІІ-IV квартали 2014 року, за IV квартал 2015 року та за І квартал 2016 року податкова звітність про суми доходів до ДПІ у Дарницькому районі м. Києва не подавала.

Відповідно до вимог пункту 119.2 статті 119 ПК України, за неподання податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків, суми утриманого з них податку передбачено застосування штрафних санкцій.

- порушила підпункт 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України, встановлено ненарахування, неутримання та неперерахування військового збору за період з серпня 2014 року по лютий 2015 року у сумі 1 744,00 грн.

Відповідно до вимог пункту 127.1 статті 127 ПК України за виявлені порушення передбачено застосування штрафної санкції.

- порушення вимог пункту 1 частини 2 статті 6, пункту 1 статті 7, статтю 8 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», не утримано та не перераховано ЄСВ за період з 12 листопада 2013 року по 05 лютого 2016 року у сумі 61 087,20 грн.

Відповідно до вимог Закону України «Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», за виявлене порушення передбачено застосування санкцій.

З результатами вказаної вище перевірки, позивач була ознайомлена 14 квітня 2016 року, про що свідчить її особистий підпис у відповідній графі акта. Жодних зауважень до акта перевірки позивачем надано не було.

На підставі вказаного акта перевірки, ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято наступні податкові повідомлення-рішення:

- від 27 квітня 2016 року № , де за порушення підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, «а», «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» на загальну суму 2 830,00 грн (2 264,00 грн - сума податкового зобов`язання, 566,00 грн - штрафні (фінансові) санкції);

- від 27 квітня 2016 року № , де за порушення «а», «б» пункту 176.2 статті 176 ПК України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати» на загальну суму 38 366,29 грн (21 824,97 грн - податкове зобов`язання, 16 541,32 грн - штрафні (фінансові) санкції).

Також на підставі вказаного акта перевірки податковим органом прийнято рішення № від 27 квітня 2016 року, яким на підставі пункту 3 частини 11 статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» донараховано ОСОБА_1 суму у розмірі 61 087,20 грн єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та застосовано штрафні санкції у розмірі 30 543,60 грн.

Зазначені податкові повідомлення-рішення рішення від 27 квітня 2016 року та рішення № отримані позивачем особисто 27 квітня 2016 року.

10 листопада 2020 року Головним управлінням ДПС у м. Києві сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3309-17, згідно з якою, станом на 31 жовтня 2020 року заборгованість позивачки зі сплати єдиного внеску становить 106 576,35 грн (76 032,75 грн - недоїмка, 30 543,60 грн - штрафи).

Рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення №890, вказану вимогу 17 листопада 2020 року надіслано позивачеві на адресу АДРЕСА_1 . Проте, останнє повернулось на адресу податкового органу з відміткою від 18 грудня 2020 року «повертається - кінець терміну зберігання».

01 липня 2022 року відповідачем звернуто вказану вимогу до примусового виконання.

Позивач не погоджується з діями податкового органу щодо формування податкової вимоги від 10 листопада 2020 року, оскільки згідно з приписів статті 102 ПК України, обліковуваний за позивачем податковий борг з єдиного соціального внеску підпадає під визначення «безнадійний» та підлягає списанню.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі по тексту - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464 (далі по тексту - Закон України від 08 липня 2010 року №2464-VI) єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпункту 4 частини 1 статті 4 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

У відповідності до частини 2 статті 8 та статті 12 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI визначено, що єдиний внесок не входить до системи оподаткування. Завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

Згідно з пунктом 1 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 7 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Згідно з абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI, платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до частини 12 статті 9 Закону України від 08 липня 2010 року №2464-VI передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Відповідно до вимог частини 4 статті 25 Закону, Податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що фізична особа-підприємець сплачує єдиний соціальний внесок за періоди, в яких вона була платником такого, незалежно від отримання доходу.

Так, Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 затверджено Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі по тексту - Інструкція № 449), пунктом 13 розділу IV якої визначено, що обчислення єдиного внеску податковими органами здійснюється на підставі актів документальної перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що містить відомості про суми нарахованого єдиного внеску, яка подається до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму виплат (доходу), на які нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 розділу VI Інструкції № 449 до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Згідно з абзацами 2, 3 пункту 2 розділу VI Інструкції № 449, у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Пунктом 3 розділу VI Інструкції № 449 визначено, що податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається):

платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-телекомунікаційних систем ДПС (далі - ІТС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.

Відповідно до пункту 4 розділу VI Інструкції № 449, вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.

У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.

Згідно з матеріалами справи, податковим органом у квітня 2016 року здійснено фактичну перевірку позивача за результатом якої складено акт, яким зафіксовано порушення позивачкою вимог законодавства про сплаті з єдиного соціального внеску.

На підставі вказаного акта, податковим органом прийнято рішення № від 27 квітня 2016 року про застосування штрафних санкцій та донарахування своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску на загальну суму 91 630,8 грн (61 087,20 грн - донарахована сума, 30 543,60 грн - штрафні санкції).

З матеріалів справи вбачається, що вказане рішення 27 квітня 2016 року про застосування штрафних санкцій та донарахування своєчасно не нарахованого єдиного соціального внеску отримано позивачкою 27 квітня 2016 року. Відомостей щодо оскарження останнього позивачем матеріали справи не містять.

Наведене в сукупності свідчить, що станом на травень 2016 року за позивачем обліковувалась сума узгодженого зобов`язання з єдиного соціального внеску у розмірі 91 630,80 грн.

В подальшому, а саме 10 листопада 2020 року, засобами ІКС контролюючого органу в автоматичному режимі сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3309-17 на суму 106 576,35 грн, яка, згідно приписів податкового законодавства є врученою позивачу 18 грудня 2020 року.

Згідно з матеріалами справи, вказану вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 листопада 2020 року позивачем не оскаржено, тобто остання є чинною, а тому, на підставі вимоги по сплату боргу (недоїмки) від 10 листопада 2020 року, з січня 2021 року податковий орган обліковує за позивачем узгоджену суму податкового зобов`язання з єдиного соціального внеску на загальну суму 106 576,35 грн.

За загальним правилом списанню підлягає безнадійний податковий борг, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг (пункт 101.1 статті 101 ПК України).

Згідно з пункту 101.2 статті 101 ПК України під терміном «безнадійний» розуміється: податковий борг платника податку, визнаного в установленому порядку банкрутом, вимоги щодо якого не були задоволені у зв`язку з недостатністю майна банкрута; податковий борг фізичної особи, яка: визнана у судовому порядку недієздатною, безвісно відсутньою або оголошена померлою, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; померла, у разі недостатності майна, на яке може бути звернуто стягнення згідно із законом; понад 720 днів перебуває у розшуку; податковий борг платника податків, у тому числі податкового агента, стосовно якого минув строк давності, встановлений пунктом 102.4 статті 102 цього Кодексу; податковий борг платника податків, що виник внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин); податковий борг платника податків, щодо якого до Державного реєстру внесено запис про його припинення на підставі рішення суду; податковий борг банку, щодо якого наявне рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про затвердження звіту про завершення ліквідації банку або рішення Національного банку України про затвердження ліквідаційного балансу, ухвалення остаточного звіту ліквідатора і завершення ліквідаційної процедури.

У своїй позовній заяві позивач вважає, що обліковуваний податковим органом борг зі сплати єдиного соціального внеску підпадає під визначення «безнадійного» саме на підставі спливу строку давності встановленого статті 102 ПК України.

Згідно з приписами пункту 102.4 статті 102 ПК України, у разі якщо грошове зобов`язання нараховане контролюючим органом до закінчення строку давності, визначеного у пункті 102.1 цієї статті, податковий борг, що виник у зв`язку з відмовою у самостійному погашенні такого грошового зобов`язання, може бути стягнутий протягом наступних 1095 календарних днів з дня виникнення податкового боргу, крім випадків, передбачених абзацом третім пункту 59.1 статті 59 цього Кодексу. Якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу безнадійним.

Як вже було зазначено судом, станом на дату розгляду справи, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 10 листопада 2020 року №Ф-3309-17 позивачем не оскаржена, тобто остання є чинною. А тому, борг на підставі вказаної вимоги не підпадає під критерії «безнадійного» в силу приписів пункту 102.4 статті 102 ПК України, оскільки строк у 1095 днів за такою вимогою станом на вересень 2022 року (звернення до суду) не сплинув.

Згідно з пункту 101.5. статті 101 ПК України, контролюючі органи щокварталу здійснюють списання безнадійного податкового боргу. Порядок такого списання встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Згідно з підпунктом 3 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку списання податкового боргу платників податків, затвердженого Наказом Міністерства доходів і зборів України від 10 жовтня 2013 року №577 (далі по тексту - Порядок №577), під терміном «безнадійний податковий борг» слід розуміти податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений ст. 102 ПК України.

Згідно з пунктом 3.2 розділу ІІІ Порядку № 577, днем виникнення безнадійного податкового боргу вважається у випадку, визначеному в підпункту 3 пункту 2.1 розділу ІІ цього порядку - дата прийняття рішення керівника органу доходів і зборів.

Згідно з пунктом 4.3. розділу IV Порядку № 577, в інших випадках, передбачених підпунктами 1, 2, 3, 5 пункту 2.1 розділу II цього Порядку, орган доходів і зборів здійснює процедури щодо проведення списання безнадійного податкового боргу відповідно до вимог пункту 4.2 цього розділу.

З гідно з пунктом 4.2. розділу IV Порядку № 577, за результатами розгляду документів, наданих платником податків, керівник (його заступник) органу доходів і зборів за наявності підстав приймає рішення про списання безнадійного податкового боргу, яке оформляється на бланку за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.

Рішення про списання безнадійного податкового боргу складається у двох примірниках: перший - для платника податків, другий - для органу доходів і зборів.

З наведеного слідує, що датою виникнення безнадійного податкового боргу є дата прийняття відповідного рішення керівником органу доходів і зборів. Підстави визнання боргу безнадійним, чітко визначено приписами податкового законодавства. Після виникнення безнадійного податкового боргу, зокрема за закінченням строків стягнення такого боргу, податковий орган самостійно приймає рішення про списання безнадійного боргу.

Оскільки за вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 10 листопада 2020 року № Ф-3309-17 на суму 106 576,35 грн відсутні підстави визнання такого боргу безнадійним, в діях податкового органу відсутня бездіяльність щодо прийняття рішення про визнання такого боргу безнадійним, що в свою чергу, унеможливлює вчинення дій на списання такого боргу.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Інші доводи та аргументи учасників не спростовують висновків суду.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На переконання суду, відповідачем доведено правомірність вчинених дій, з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відсутні.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6-10, 19, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255,287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту рішення.

Суддя К.Ю. Гарник