Справа № 580/1855/22
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1855/22 Суддя (судді) першої інстанції: Черненко В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів: Ганечко О. М., Василенка Я. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, за участі третьої особи Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Городищенського районного суду Черкаської області з позовом до Департаменту патрульної поліції, за участі третьої особи Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року позов задоволено.

Визнано дії Департаменту патрульної поліції протиправними.

Зобов`язано Департамент патрульної поліції повернути неправомірно стягнуті та отримані кошти від ОСОБА_1 , а саме штраф у розмірі 680,00 грн.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції компенсацію за сплачений виконавчий збір у розмірі 68,00 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі 168,00 грн, а всього 236,00 грн на користь ОСОБА_1 .

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції сплачений судовий збір у розмірі 992,40 грн та понесені правові витрати у розмірі 6000,00 грн, всього 6992,40 грн на користь ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що дії відповідача вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства, позаяк позивач неправильно вказав дані в полі «Призначення платежу» та не вказав, який саме адміністративний штраф сплачує, позаяк необхідно було ввести серію та номер постанови, для того щоб сплата штрафу була відображена в Системі фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі. Оскільки позивачем не було вказано дану інформацію, оплата штрафу не відобразилась в базі даних, що надалі призвело до формування заяви про примусове виконання рішення, яка разом з адміністративною постановою була надіслана для примусового виконання до органу державної виконавчої служби.

Колегія суддів, з урахуванням положень п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України, визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності представників сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 16.11.2021 позивач отримав постанову про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії 1АВ № 03125643 від 26.10.2021.

Відповідно до постанови 26.10.2021 о 12 годині 05 хвилин, за адресою Р01 Київ-Обухів 9+784 зафіксовано його транспортний засіб OPEL VIVARO номерний знак НОМЕР_1 з перевищенням встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів на 24 км/год, чим було порушено п. 12.9(б) Правил дорожнього руху України, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн.

В квитанції про сплату адміністративного стягнення, яка є невід`ємною частиною постанови, зазначено, що «сума штрафу в разі сплати протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили цією постановою 170 гривень 00 копійок»

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), набирає законної сили після її вручення особі або отримання поштового повідомлення про вручення або про відмову в її отриманні, або повернення поштового відправлення з позначкою про невручення, або під час її виконання у випадках, передбачених частиною першою статті 300 - 1 КУпАП.

19.11.2021 позивачем сплачено штраф у сумі 170,00 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.

Поряд з цим, Департамент патрульної поліції 04.01.2022 направив заяву про примусове виконання рішення, а саме постанови про адміністративне порушення Серії 1АВ № 03125643 від 26.10.2021 до Городищенського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

24.01.2022 року було відкрите виконавче провадження № 68309005 про стягнення з позивача штрафу в розмірі 680,00 грн, внаслідок чого були арештовані його рахунки та занесені відомості до Єдиного реєстру боржників.

Звернувшись до Городищенського ВДВС позивач отримав роз`яснення, що йому необхідно звернутися до стягувача, тобто до Департаменту патрульної поліції, щоб той відкликав виконавчий документ на підставі п. 10 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» позаяк, закінчення виконавчого провадження з інших підстав, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» має наслідки у вигляді сплати витрат виконавчого провадження та виконавчого збору.

Не отримавши результатів розгляду звернення до відповідача, позивач був вимушений повторно сплатити штраф у розмірі 680 грн, виконавчий збір у розмірі 68 гривень та витрати виконавчого провадження у розмірі 168 гривень, а всього 916 гривень.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що в межах спірних правовідносин вимоги відповідача щодо внесення до коду призначення платежу серії та номеру постанови про адміністративне правопорушення при сплаті позивачем адміністративного штрафу є неправомірними, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими.

Аналізуючи обставини справи, доводи апелянта та норми чинного законодавства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для їх задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про Національну поліцію», поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до Конституції та Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський під час виконання своїх службових обов`язків зобов`язаний діяти виключно на підставі у порядку, у межах повноважень та у спосіб, визначений Конституцією України, Законами України, зокрема Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП) та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують діяльність поліції.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених

Згідно з ч. 2 ст. 291 КУпАП, постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили, зокрема, після її вручення особі.

Таким чином, згадана вище постанова серії 1АВ № 03125643 від 26.10.2021 набрала законної сили 16.11.2021.

Згідно з ч. 1 ст. 14-1 КУпАП, до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.

Відповідно до ч. 1 ст. 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі (за допомогою технічних засобів - приладів контролю за дотриманням правил дорожнього руху з функціями фото-, відеофіксації, які функціонують згідно із законодавством про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб.

Згідно з ч. 1 ст. 300-1 КУпАП, у разі сплати відповідальною особою, зазначеною у частині першій статті 14-2 цього Кодексу 50 відсотків розміру штрафу за постановою про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, зокрема, протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили така постанова вважається виконаною.

Відповідно до квитанції про сплату адміністративного штрафу, роздрукованої в лівому нижньому куті постанови Серії 1АВ № 03125643 від 26.10.2021 «Сума штрафу в разі сплати протягом 10 банківських днів з дня набрання законної сили цією постановою 170 грн. 00 коп. Призначення платежу: (*21081800;*1АВ;03125643;* ОСОБА_1 )»

Згідно наданої позивачем квитанції 0.0..1 від 19.11.2021 про сплату штрафу в розмірі 170 гривень 00 копійок, ОСОБА_1 вказав в призначенні платежу наступне: «*;101; 9 ;21081800; Адміністративні штрафи за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення ПДР; ОСОБА_1 .».

Як зазначав у своєму відзиві представник відповідача, позивач неправильно вказав дані в полі «Призначення платежу»: не вказав, який саме адміністративний штраф сплачує. Позивачу необхідно було внести серію та номер постанови, для того щоб сплата штрафу була відображена в Системі фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі. Оскільки позивачем не було вказано дану інформацію, оплата штрафу не відобразилась в базі (банків) даних. За відсутності в Системі фіксації адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху в автоматичному режимі інформації про сплату штрафу в установлений КУпАП строк, відповідальною особою відповідача за допомогою системи була сформована заява про примусове виконання рішення та разом з адміністративною постановою надіслана для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання відповідача.

Згідно наказу Міністерства внутрішніх справ України від 20.06.2013 року № 606 «Про вдосконалення процедури сплати штрафів за порушення Правил дорожнього руху та застосування механізму автоматичного заліку таких штрафів під час отримання коштів», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 27.06.2013 року за № 1093/23625 був затверджений Порядок кодування платежу для сплати штрафів за порушення Правил дорожнього руху, згідно п.5 якого, дійсно до коду призначення платежу слід було вносити серію та номер протоколу про адміністративне правопорушення.

Проте, на час сплати позивачем штрафу, даний наказ, а відтак і затверджений ним Порядок втратили чинність на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 15.01.2020 № 23 «Про визнання таким, що втратив чинність, наказу Міністерства внутрішніх справ України від 20 червня 2013 року № 606», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 24.01.2020 року за № 82/34365.

При цьому, в даних наказах йшлося саме про серію та номер протоколу про адміністративне правопорушення, а не постанови про адміністративне правопорушення.

Згідно інформації, наведеної в Порталі МВС в мережі Інтернет, штрафи за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху поділяються за такими кодами класифікації доходів бюджету: 21081800: «Адміністративні штрафи за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі»; 21081300: «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (крім адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі)».

Інших нормативно-правових актів, які б зобов`язували осіб, які сплачують штрафи за адміністративні правопорушення, зафіксовані в автоматичному режимі, до коду призначення платежу вносити серію та номер постанови про адміністративне правопорушення, суд не знайшов.

За таких обставин, вимоги відповідача щодо внесення до коду призначення платежу серії та номеру постанови про адміністративне правопорушення при сплаті позивачем адміністративного штрафу, є неправомірними, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Таким чином, подальші дії відповідальних осіб відповідача в частині звернення постанови до примусового виконання в Городищенський районний відділ ДВС, в результаті чого з позивача безпідставно була стягнута подвійна сума повного штрафу в розмірі 680,00 грн, виконавчий збір у розмірі 68,00 грн та витрати виконавчого провадження у розмірі 168,00 грн є також неправомірними.

Стосовно стягнення судових витрат з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Приписи ч. 3 ст. 134 КАС України визначають для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При цьому в силу положень ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

Відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, подавши відповідне клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, а суд, керуючись принципом співмірності, обґрунтованості та фактичності, вирішує питання розподілу судових витрат керуючись критеріями, закріпленими у статті 139 КАС України.

Аналогічні висновки викладені також у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 640/15803/19.

Так, з метою отримання послуг з професійної правничої допомоги позивач був вимушений звернутися до адвоката.

Колегія суддів погоджується з тим, що з огляду на наведені вище обставини, внаслідок судового розгляду справи позивач був вимушений понести витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Оцінивши докази на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів вважає, що час, витрачений на підготовку, надання консультацій, складання, подання документів та представництва інтересів в суді відповідає умовам договору про надання правової допомоги. Обсяг, види та вартість правничої допомоги є співмірними з урахуванням складності справи та часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, та є обґрунтованими.

Враховуючи вищенаведені норми закону, обставини справи, доводи апеляційної скарги та те, що позивачем дійсно двічі сплачено штраф та інші витрати, які він був вимушений понести в межах спірних правовідносин, суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у відзиві на позовну заяву, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи.

Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, за участі третьої особи Городищенського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 29 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: О. М. Ганечко

Я. М. Василенко