Справа № 640/7844/22
Суддя: Федотов Ігор В'ячеславович
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/7844/22 Суддя (судді) першої інстанції: Григорович П.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Федотова І.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Сорочка Є.О.,

за участю секретаря Бринюк Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправним і нечинним з 6 вересня 2014 р. пункт 14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 р. № 245, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 7 серпня 1996 p. за № 427/1452.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2022 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправним та нечинним п.14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 р. № 245, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 серпня 1996 р. за № 427/1452 в частині підстави для відрахування: «за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти».

В решті позову відмовлено.

Через відділ документального обігу, контролю та забезпечення розгляду звернень громадян (канцелярію) Окружного адміністративного суду міста Києва представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення суду, в якій заявник просив:

- зобов`язати Міністерство освіти і науки України опублікувати резолютивну частину рішення від 08.09.2022 у виданні, в якому було офіційно оприлюднено наказ Міністерства освіти України від 15.07.1996 № 245 «Про затвердження Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти», невідкладно після набрання ним законної сили;

- стягнути з Міністерства освіти і науки України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 54 205,65 грн.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою позивачем подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати в частині відмови у винесенні додаткового рішення з питання розподілу судових витрат та ухвалити додаткове судове рішення у справі №640/7844/22, яким стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати на правничу допомогу у розмірі 54205,65 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, які з`явились в судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2022 адміністративний позов було задоволено частково.

Представник позивача звернувся до суду із заявою про вирішення питання щодо відшкодування витрат на правничу допомогу 14.09.2022 року.

Судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні вказаної заяви з огляду на те, що позивачем не дотримано вимог п.1 ч.3 ст.134, ст.143 КАС України.

Крім того, підставою для відмови судом першої інстанції у задоволенні вказаної заяви стало відсутність наданих позивачем доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт адвокатом.

Колегія суддів постановляючи дану постанову виходить з наступного.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

У відповідності до змісту вказаної статті, додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З матеріалів справи встановлено, що рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.09.2022 адміністративний позов було задоволено частково.

Визнано протиправним та нечинним п.14 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих закладів освіти, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 15 липня 1996 р. № 245, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 серпня 1996 р. за № 427/1452 в частині підстави для відрахування: «за порушення навчальної дисципліни і правил внутрішнього розпорядку вищого закладу освіти».

В решті позову відмовлено.

Як передбачено частиною 7 статті 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч.3 ст. 143 КАС України).

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено колегією суддів, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач подаючи відповідь на відзив в пункті 53 тексту відзиву зробив заяву у порядку статті 143 (3) КАС України, в якій вказав про те, що сторона позивача бажає скористатись правом подати додаткові докази, які підтверджують розмір судових витрат, після ухвалення рішення по суті позовних вимог та робить відповідну заяву у порядку статті 143 (3) КАС України.

На переконання колегії суддів вказана заява позивача свідчить про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення.

За таких обставин, враховуючи, що позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення 12.09.2022 (дата реєстрації вхідної кореспонденції - 14.09.2022), тобто протягом п`яти днів з дати винесення рішення у справі, із наданням відповідних доказів на підтвердження понесення позивачем судових витрат, колегія суддів зазначає про передчасність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу.

По суті поданої позивачем заяви про ухвалення додаткового рішення колегія суддів зауважує наступне.

Згідно з частиною першою ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1 частини першої ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з п. 1 частини третьої ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Відповідно до частини сьомої ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі № 814/698/16.

Крім того, колегія суддів враховує висновки Верховного суду висловлені, зокрема, у постанові від 01.06.2021 у справі № 640/11563/20.

Так, висновуючись на аналізі статей 132, 134, 139 КАС України, статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», Верховний Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу адвоката надано до заяви про винесення додаткового судового рішення щодо відшкодування судових витрат: детальний опис послуг, наданих адвокатом у ході надання правової допомоги, акт приймання-передання наданих послуг від 08.09.2022 до договору про надання правової допомоги від 06.07.2022 і додатку №1 до нього від 06.07.2022.

Разом з тим, позивачем не надано доказів оплати наданих адвокатом послуг. В контексті наведеного колегія суддів звертає увагу на висновки Верховного Суду у постанові від 03.11.2022 у справі № 320/5760/21, згідно яких у Кодексі адміністративного судочинства України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, імплементовано нову процедуру відшкодування витрат на професійну правову допомогу, однією з особливостей якої є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний підхід щодо застосування положення частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, за умови погодження сторонами при укладанні договору про надання правничої допомоги оплати таких витрат у майбутньому, застосовано Верховним Судом у постановах від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 та від 05 березня 2021 року у справі № 200/10801/19-а.

Як вбачається зі змісту Додатку 1 до договору про надання правової допомоги від 06.07.2022, пунктом 3 сторони узгодили, що гонорар підлягає сплаті протягом 1 року після підписання сторонами акта приймання-передання наданих послуг.

Щодо встановлення гонорару за надання правової допомоги у розмірі що становить гривневий еквівалент 1500 євро, колегія суддів, з урахуванням заперечень відповідача про її неспівмірність, дійшла висновку про завищення вартості правової допомоги у даній справі виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. У справі «East/West Allianse Limited» суд зазначив, що заявник має право на компенсацію судових витрат, тільки якщо буде доведено, що такі витрати фактично мали місце, були неминучі, а їх розмір є обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, дослідивши надані позивачем документи, колегія суддів дійшла висновку, що у даному випадку сума - 20 000 грн. є співмірною та обґрунтованою у даній справі, виходячи з критерію обґрунтованості та розумності понесених витрат, а також виходячи із складності справи та наданих адвокатом послуг.

Колегія суддів, зазначає, що судом першої інстанції не було досліджено відповідні документи подані позивачем, що і стало підставою для порушення норм матеріального та процесуального права.

Отже, проаналізувавши доводи заяви про ухвалення додаткового рішення в частині вирішення питання про відшкодування витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення такої заяви.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За змістом частини першої статті 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 252, 308, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2022 року в частині відмови у винесенні додаткового рішення з питання розподілу судових витрат скасувати, прийняти додаткову постанову, якою заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути з Міністерства освіти і науки України (01135, м. Київ, пр. Перемоги,10, код - 38621185) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) грн.

У іншій частині заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя: І.В. Федотов

Судді: Н.М. Єгорова

Є.О. Сорочко

Повний текст постанови виготовлено 02.12.2022 року.