Справа № 640/17420/22
Суддя: Гарник К.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 листопада 2022 року м. Київ№ 640/17420/22
Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Гарника К.Ю., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження клопотання представника позивача про відмову від позову в адміністративній справі за позовом

Головного управління ДПС у Сумській області

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливна енергетична компанія «Фактор Енергогруп»

про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Сумській області (далі по тексту - позивач), адреса: 40009, місто Суми, вулиця Іллінська, будинок 13 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фактор Енергоруп» (далі по тексту - відповідач), адреса: 01033, місто Київ, вулиця Жилянська, будинок 9-11, в якій позивач, з урахуванням уточненої позовної заяви, просить надати Головному управлінню ДПС у Сумській області дозвіл на погашення усієї суми податкового боргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливна енергетична компанія «Фактор Енергогруп» за рахунок майна, що перебуває в податковій заставі.

Підставами позову вказується наявність у платника податків податкового боргу, яка не погашена останнім в добровільному порядку.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 жовтня 2022 року відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

25 листопада 2022 року на адресу суду надійшла заява представника позивача про відмову від позову, у зв`язку з відсутністю предмета спору, оскільки відповідачем в повному обсязі погашений податковий борг. Також, у вказаній заяві, представник позивача просив повернути йому 50% сплаченого судового збору при звернення до адміністративного суду з вказаною позовною заявою.

Розглянувши заяву представника позивача про відмову від позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду та вирішення, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Відповідно до частини 1 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по сіті справи або в окремій письмовій заяві.

Частиною 3 статті 189 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що про прийняття відмови від позову суд постановляє ухвалу, якою закриває провадження у справі.

У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України суд закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

З урахуванням зазначеного, а також враховуючи, що у суду не виникає сумнівів щодо того, дії представника позивача не суперечать інтересам позивача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для прийняття відмови позивача від позову та закриття провадження у справі.

Щодо повернення 50% сплаченого судового збору, суд зазначає таке.

Відповідно до частин 1, 2 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Засади розподілу судових витрат визначені статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України.

Так, частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено загальні правила, згідно з якими при задоволенні позову сторони, яка не є суб`'єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`'єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Зокрема, положеннями частини 2 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову суб`'єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`'єкта владних повноважень, пов`'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Відповідно до частини 7 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Зміст наведених положень Кодексу адміністративного судочинства України щодо розподілу судових витрат свідчить про те, що вони стосуються загального правила компенсації судових витрат стороні, на користь якої ухвалено рішення.

Водночас, процесуальний закон визначив обмежений перелік судових витрат, розподіл яких здійснюється у випадку задоволення позову суб`'єкта владних повноважень - це виключно судові витрати суб`'єкта владних повноважень, пов`'язані із залученням свідків та проведенням експертиз.

Тобто, у контексті відшкодування судового збору у статтях 139-142 Кодексу адміністративного судочинства України законодавець визначив коло суб`єктів розподілу чи повернення судового збору, позаяк у вказаних нормах веде мову про сторін (позивача й відповідача) і третю особу.

Зокрема, у разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються із позивача, крім випадків, коли позивач звільнений від сплати судових витрат. Однак якщо позивач відмовився від позову внаслідок задоволення його відповідачем після подання позовної заяви, то суд за заявою позивача присуджує всі понесені ним у справі витрати із відповідача (стаття 140 Кодексу адміністративного судочинства України).

Частиною 2 статті 142 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі вирішення справи шляхом примирення, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) п`ятдесяти відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Також положеннями частини 4 статті 7 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Аналіз змісту частин 1-3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України дозволяє зробити висновок про те, що витрати суб`'єкта владних повноважень на сплату судового збору за будь-яких результатів розгляду справи (задоволення або відмова в задоволенні позову, як повністю, так і частково) не підлягають розподілу за результатом розгляду справи. На користь саме такого тлумачення свідчить зміст частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`'єкта владних повноважень на сплату судового збору.

Такий підхід законодавця до правового регулювання розподілу витрат на сплату судового збору нерозривно пов`'язаним із завданням адміністративного судочинства, котре полягає у вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`'єктів владних повноважень.

Стаття 140 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює особливості розподілу судових витрат у разі відмови позивача від позову. Отже, ці особливості стосуються певної (однієї із багатьох, що згадані в статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України) ситуації - реалізації позивачем свого процесуального права на відмову від позову та прийняття судом відповідного рішення. Та обставина, що в цій статті не зазначено правового статусу позивача (суб`'єкт владних повноважень чи особа), на думку суду, не змінює підходу, запровадженого в загальній нормі (стаття 139 Кодексу адміністративного судочинства України) про те, що витрати суб`'єкта владних повноважень на сплату судового збору не підлягають розподілу за результатом розгляду справи, окрім судових витрат суб`'єкта владних повноважень, пов`'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз.

Наведене в сукупності свідчить, що передбачене статтею 140 Кодексу адміністративного судочинства України правило щодо присудження витрат спрацьовує, якщо позивачем є фізична особа або юридична особа, яка не є суб`єктом владних повноважень; якщо позивачем виступає суб`єкт владних повноважень, тоді незалежно від результатів розгляду справи понесені ним судові витрати, окрім судових витрат суб`єкта владних повноважень, пов`'язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, не підлягають розподілу.

Саме такої позиції дотримується Верховний Суд у своїй постанові від 29 серпня 2022 року у справі № 826/16473/15.

З огляду на вищевикладене у суду відсутні підстави для повернення позивачу 50% сплаченого судового збору.

Керуючись частинами 1, 3 статті 189, пунктом 2 частини 1 статті 238, статтями 239, 241-243, 248, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, суд

У Х В А Л И В:

1. Прийняти відмову Головного управління ДПС у Сумській області від позову.

2.Закрити провадження у справі №640/17420/22 за позовом Головного управління ДПС у Сумській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Паливна енергетична компанія «Фактор» про надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі.

3. Відмовити у задоволенні клопотання Головного управління ДПС у Сумській області про повернення 50% сплаченого судового збору.

4. Роз`яснити позивачу, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили згідно статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.Ю. Гарник