Справа № 640/9314/21
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

29 листопада 2022 року

м. Київ

справа №640/9314/21

адміністративне провадження № К/990/32642/22

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Мороз Л.Л.,

суддів: Рибачука А.І., Стеценка С.Г.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 640/9314/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

У 2021 році ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - відповідач), у якому просив:

- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача, викладені у листах від 23.11.2020 за вихідним № 2600-0306-8/166704 та від 18.03.2010 за вихідним № 2600-0306-8/46330 про відмову позивачеві у проведенні перерахунку пенсії призначеної у 2010 році у розмірі 84 % від суми заробітної плати без обмеження граничним (максимальним) розміром, визначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України за № 21-1750зп від 19.10.2020 та у довідці Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону за № 21/10ПФ вих-21 від 16.02.2021;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві з 11.09.2020 на підставі довідки Офісу Генерального прокурора України за № 21-1750зп від 19.10.2020 та з 01.01.2021 на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону за № 21/10ПФ вих-21 від 16.02.2021 пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на час призначення пенсії) у розмірі 84 % від розміру місячної заробітної плати, без обмеження граничним (максимальним) розміром;

- здійснити позивачеві виплату різниці суми між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією разово та однією сумою з урахуванням довідки Офісу Генерального прокурора України за № 21-1750зп від 19.10.2020 та довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону за № 21/10ПФ вих-21 від 16.02.2021 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.10.2021 позов задоволено частково:

- визнано протиправними та скасовані рішення відповідача, викладені у листах від 23.11.2020 № 2600-0306-8/166704 та від 18.03.2021 № 2600-0306-8/46330 про відмову позивачеві у проведенні перерахунку пенсії призначеної у 2010 році у розмірі 84 % від суми заробітної плати без обмеження граничним (максимальним) розміром, визначеної у довідці Офісу Генерального прокурора України №21-1750зп від 19.10.2020 та у довідці Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону № 21/10ПФ вих-21 від 16.02.2021;

- зобов`язано відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачеві з 11.09.2020 на підставі довідки Офісу Генерального прокурора України № 21-1750зп від 19.10.2020 та з 01.01.2021 на підставі довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону № 21/10ПФ вих-21 від 16.02.2021 пенсію відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» (у редакції чинній на час призначення пенсії) у розмірі 84 % від розміру місячної заробітної плати, без обмеження граничним (максимальним) розміром та виплатити різницю в пенсії за минулий час;

- в іншій частині позовних вимог було відмовлено.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 апеляційну скаргу відповідача задоволено частково:

- рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2021 у частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалено постанову, якою у задоволенні адміністративного позову у цій частині відмовлено;

- в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 28.10.2021 залишено без змін.

Не погоджуючись з постановою Шостого апеляційного адміністративного суду, позивач оскаржив її у касаційному порядку.

Дослідивши зміст касаційної скарги, Суд, дійшов такого висновку.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують положення статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

За приписами пункту 20 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Згідно із пунктом 3 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

У цій справі суд першої інстанції, врахувавши вимоги частин третьої та четвертої статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження. За предметом спору ця справа не належить до тих, які повинні розглядатися виключно за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Доведення вищезазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.

У касаційній скарзі, позивач посилається на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України та зокрема зазначає, про те, що ця касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Судом не може бути прийнято до уваги посилання на існування обставин, визначених підпунктом «а» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано у чому саме полягає фундаментальне значення цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики із зазначенням новітніх, проблемних, засадничих, раніше ґрунтовно не досліджуваних питань права, відповідь касаційного суду на які мала б надати нового, уніфікованого розуміння та застосування права як для сторін спору, так і для невизначеного, але широкого кола суб`єктів правовідносин.

Верховний Суд звертає увагу на те, що можливість відкриття касаційного провадження у малозначних справах залежить виключно від обставин конкретної справи: її значення для формування єдиної правозастосовчої практики; неможливості спростування особою, яка подає касаційну скаргу, обставин, встановлених оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; значного суспільного інтересу справи чи її виняткового значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; помилкового віднесення судом справи до категорії справ незначної складності.

Також, наведені посилання скаржника на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України мають загальний характер та не можуть вважатись винятковими.

Посилання скаржника у касаційній скарзі на частину четверту статті 328 КАС України, як на підставу касаційного оскарження судових рішень прийнятих у малозначній справі, не виключає застосування положень пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

Таким чином, касаційною скаргою оскаржується судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховано висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21.12.2021 за результатами розгляду справи № 580/5962/20 і Суд не вбачає підстав для відступу від такої.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

На підставі вищенаведеного та з урахуванням того, що оскаржуване судове рішення прийнято у справі незначної складності, а передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткові обставини для перегляду Верховним Судом цієї справи у касаційному порядку скаржником належним чином не обґрунтовані у касаційній скарзі та не підтверджені відповідними доказами, у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Цей висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.1995, якими рекомендовано державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 цієї Рекомендації скарги в суд третьої інстанції повинні подаватися в першу чергу у рамках таких справ, які заслуговують третього судового розгляду, наприклад справи, які будуть розвивати право або які будуть сприяти однаковості тлумаченню закону. Їх коло може бути також обмежене скаргами по тих справах, які стосуються питань права, які мають значення для всього суспільства в цілому. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування того, чому її справа буде сприяти досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"), враховуючи особливий характер функції Верховного Суду як суду касаційної інстанції, Суд може визнати, що процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (рішення від 19.12.1997 у справі «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії»).

Керуючись статтями 328, 333, 359 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 08.08.2022 у справі № 640/9314/21.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною і не оскаржується.

СуддіЛ.Л. Мороз А.І. Рибачук С.Г. Стеценко