Справа № 200/3472/22
Суддя: Гаврищук Тетяна Григорівна
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року справа №200/3472/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: головуючого судді: Гаврищук Т.Г., суддів: Блохіна А.А., Сіваченко І.В.,

за участю секретаря судового засідання Усенко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача-2 Кіх О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року по справі №200/3472/22 (суддя І інстанції Зінченко О.В., повний текст рішення складено 26 серпня 2022 року) та додаткове рішення від 12 вересня 2022 року (суддя І інстанції Зінченко О.В., повний текст рішення складено 12 вересня 2022 року) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу №50-о від 23.02.2022 р., зобов`язання вчинити певні дії, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу №50-о від 23.02.2022 р. "Про відсторонення від посади ОСОБА_1 "; зобов`язання допустити до виконання службових повноважень згідно посадової інструкції на робочому місці з дня наступного після ухвалення рішення судом; зобов`язання нарахувати та виплатити суму заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.02.2022 р. по дату ухвалення судового рішення.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління ДПС України у Донецькій області від 23.02.2022р. № 50-о. Зобов`язано Головне управління ДПС у Донецькій області нарахувати та виплатити суму заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.02.2022 р. по дату ухвалення судового рішення, тобто, по 26.08.2022р..

Додатковим рішенням від 12 вересня 2022 року стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у Донецькій області на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень 00 копійок).

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, додаткове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Відповідач вважає, що спірний наказ був прийнятий у відповідності до вимог чинного законодавства. Судом першої інстанції не враховано, що трудові відносини всіх працівників регулюються КЗпП України. Статтею 46 КЗпП України передбачено відсторонення працівників від роботи. Щодо стягнення середнього заробітку за час відсторонення від посади судом не враховано, що збереження заробітної плати, за умови відсторонення державного службовця від посади, можливе лише за умови коли таке відсторонення відбулось за окремих випадків встановлених законодавством. Згідно ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» у разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення відстороненій від виконання службових повноважень особі відшкодовується середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з таким відстороненням.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн. відповідач вважає, що судом першої інстанції не враховано, що ця справа є незначної складності, розглянута судом у спрощеному позовному провадженні, а тому є підстави для зменшення цих витрат.

Позивач надав відзив, у якому проти доводів апеляційної скарги заперечував, вважає що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено судом відповідно до норм матеріального та процесуального права на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дійшов висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що позивача з 22.12.2020 р. призначено на посаду начальника Покровського відділу перевірок платників-юридичних осіб управління податкового аудиту Головного управління ДПС у Донецькій області. (запис № 51, наказ № 12-о від 21.12.2020р.).

12 листопада 2021 року позивачеві повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18.11.2021р. у справі № 757/60671/21-к позивача відсторонено від посади до 12 січня 2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.01.2022 у справі № 757/372/22-к позивача відсторонено від посади до 12 лютого 2022 року.

Відомостей щодо подальшого відсторонення позивача від посади судом ані матеріали справи, а ні відомості Єдиного державного реєстру судових рішень не містять.

Наказом в.о. начальника Головного управління ДПС у Донецькій області від 23.02.2022р. № 50-о на підставі ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» та у зв`язку із повідомленням ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у сфері службової діяльності позивача відсторонено від виконання обов`язків з 23.02.2022р., до закінчення розгляду справи судом.

Наведені обставини сторонами не оспорюються.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби визначає Закон України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» ( далі Закон № 889-VIII) .

Згідно з вимогами частини 1 статті 3 Закону №889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.

Частинами 1-3 статті 5 Закону №889-VIII передбачено, що правове регулювання державної служби здійснюється Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, постановами Верховної Ради України, указами Президента України, актами Кабінету Міністрів України та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.

Відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом.

Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Порядок відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків визначено статтею 72 Закону№889-VIII, згідно з частиною шостою якої відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків у разі вчинення ним корупційного правопорушення здійснюється відповідно до Закону України "Про запобігання корупції".

Відповідно до ч. 1 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині перші статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку

У разі вчинення від імені та в інтересах юридичної особи її уповноваженою особою злочину самостійно або у співучасті до юридичної особи у випадках, визначених Кримінальним кодексом України, застосовуються заходи кримінально-правового характеру.

Згідно частини п`ятої статті 65 Закону України "Про запобігання корупції" особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному законом.

Особа, щодо якої складено протокол про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, якщо інше не передбачено Конституцією і законами України, може бути відсторонена від виконання службових повноважень за рішенням керівника органу (установи, підприємства, організації), в якому вона працює, до закінчення розгляду справи судом.

У разі закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, у зв`язку з відсутністю події або складу адміністративного правопорушення відстороненій від виконання службових повноважень особі відшкодовується середній заробіток за час вимушеного прогулу, пов`язаного з таким відстороненням.

Порядок відсторонення від посади особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні особою злочину визначений Кримінальним процесуальним кодексом України.

За правилами статті 154 Кримінального процесуального кодексу України відсторонення від посади може бути здійснено щодо особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину, і незалежно від тяжкості злочину - щодо особи, яка є службовою особою правоохоронного органу.

Відсторонення від посади здійснюється на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців. Строк відсторонення від посади може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 цього Кодексу.

Аналіз вищевказаних норм законодавства свідчить про те, що державний службовець, який підозрюється або обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, відстороняється від посади на підставі ухвали суду, в якій зазначається порядок її виконання та строк відсторонення від посади, копія якої надсилається для виконання в орган державної влади за місцем роботи підозрюваного або обвинуваченого та яка підлягає негайному виконанню.

Тобто відсторонення від посади здійснюється окремим процесуальним рішенням судді, в якому зазначаються підстави для такого відсторонення.

Таким чином, особа, якій повідомлено про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, підлягає відстороненню від виконання повноважень на посаді в порядку, визначеному КПК України, а саме на підставі рішення слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження на строк не більше двох місяців, який може бути продовжено відповідно до вимог статті 158 КПК України.

Як встановлено судом, ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18.11.2021р. у справі № 757/60671/21-к позивача відсторонено від посади до 12 січня 2022 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.01.2022р. у справі № 757/372/22-к позивача відсторонено від посади до 12 лютого 2022 року.

Наказом від 23.02.2022р. № 50-о позивача відсторонено від виконання обов`язків з 23.02.2022р. до закінчення розгляду справи судом на підставі ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» та у зв`язку із повідомленням ОСОБА_1 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення у сфері службової діяльності .

При цьому, цей наказ не містить в собі посилань на процесуальне рішення судді, в якому зазначаються підстави для такого відсторонення

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.01.2022р. у справі № 757/372/22-к позивача відсторонено від посади до 12 лютого 2022 року, у той час коли оскаржуваний наказ прийнятий 23 лютого 2022 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсторонення від посади в порядку абзацу 1 частини 5 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачає не тільки наявність повідомлення особи про підозру у вчиненні нею злочину у сфері службової діяльності, а й здійснення суб`єктом владних повноважень такого відсторонення в порядку встановленому законом, тобто, в порядку встановленому КПК України.

В даному випадку, відповідачем не було дотримано процедуру відсторонення позивача від посади, яка встановлена КПК України. Станом на час прийняття спірного наказу рішення слідчого судді про відсторонення від посади позивача було відсутнє.

Отже, відповідачем порушено процедуру прийняття оскаржуваного рішення та прийнято таке рішення за відсутності правових підстав його прийняття.

Положеннями абзацу 2 частини 5 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено право керівника органу (установи, підприємства, організації) відсторонити особу від виконання службових повноважень за своїм рішенням у разі складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією.

Станом на час розгляду справи по суті протоколу про адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією щодо позивача сторонами до суду не надано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції правомірно визнано протиправним та скасовано спірний наказ.

Доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на наступне.

За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини. Порядок відсторонення державного службовця від виконання посадових обов`язків врегульовано положеннями Закону №889-VIII, що виключає застосування КЗпП України до спірних правовідносин.

Окрім того, спірний наказ був прийнятий відповідачем саме на підставі частини 5 статті 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», а не статті 46 КЗпП України.

Щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачеві суму заробітку за час вимушеного прогулу колегія суддів зазначає наступне.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України вiд 24.12.99 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату працi» роз`яснено: якщо буде встановлено, що на порушення ст. 46 КЗпП роботодавець iз власної iнiцiативи без законних пiдстав вiдсторонив працiвника вiд роботи iз зупиненням виплати заробiтної плати, суд має задовольнити позов останнього про стягнення у зв`язку з цим середньої заробiтної плати за час вимушеного прогулу (ст. 235 КЗпП).

Отже, враховуючи, той факт, що під час розгляду справи судом встановлено протиправність оскаржуваного наказу, а саме відсторонення позивача без законних пiдстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правомірного висновку про те, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачеві суму заробітку за час вимушеного прогулу з 23.02.2022р..

Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995р.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 100 обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Згідно пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Премії та інші виплати, які виплачуються за два місяці або більш тривалий період, при обчисленні середньої заробітної плати включаються шляхом додавання до заробітку кожного місяця розрахункового періоду частини, що відповідає кількості відпрацьованих робочих днів періоду (місяців), за які такі премії та інші виплати нараховані. Така частина визначається діленням суми нарахованих премій та інших виплат на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів кожного місяця, що відноситься до розрахункового періоду для обчислення середньої заробітної плати.

Пунктом 4 Порядку № 100 визначено, що при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються: а) виплати за виконання окремих доручень (одноразового характеру),що не входять в обов`язки працівника (за винятком доплат за суміщення професій і посад, розширення зон обслуговування або виконання додаткових обсягів робіт та виконання обов`язків тимчасово відсутніх працівників, а також різниці в посадових окладах, що виплачується працівникам, які виконують обов`язки тимчасово відсутнього керівника підприємства або його структурного підрозділу і не є штатними заступниками); б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

За правилами пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно довідки відповідача від 23.11.2022р. №42/05-99-10-02-07 середньоденний заробіток позивача, обчислений у відповідності до наведених вище вимог Порядку №100, становить 1207,08 грн..

Отже, сума заробітку за час незаконного вiдсторонення позивача вiд роботи за період з 23.02.2022р. по 26.08.2022р. складає 159334,56 грн. (1207,08 грн.х 132 робочих дня ).

Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, з дня прийняття спірного наказу позивачеві не виплачувалась заробітна плата.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що належним способом захисту у спірних правовідносинах буде стягнення на користь позивача суми заробітку за час незаконного вiдсторонення вiд роботи за період з 23.02.2022р. по 26.08.2022р. у розмірі 159334,56 грн..

Щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 4000 грн. колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина сьома статті 134 КАС України).

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19 травня 2022 року у справі №580/3392/20 викладена наступна правова позиція: «… Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Тобто у застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, тим не менш, повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині п`ятій статті 134 КАС України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності заявлених витрат цим критеріям.

Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 КАС України за наявності клопотання іншої сторони.».

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу не заявлялось.

Позивач зазначає, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 10500,00 грн..

На підтвердження цих обставин суду були надані: -договір про надання правової (юридичної) допомоги від 31.05.2022р. № 31/05/22;-додаткову угоду до договору від 31.05.2022р.;-ордер на надання правничої (правової) допомоги від 06.06.2022р. серії АН № 1071308;-акт виконаних робіт від 09.08.2022р.; -квитанцію від 09.08.2022р. б/н про сплату позивачем 5000,00 грн..

Пунктом 4.2 договору про надання правової (юридичної) допомоги від 31.05.2022р. № 31/05/22 визначено, що розмір винагороди адвоката при наданні правової допомоги складає 1500 грн. за годину.

Згідно пункту 4.3 цього договору фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за Договором не включаються до розміру гонорару та оплачуються клієнтом окремо. За результатами надання юридичної допомоги складається акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським бюро правової (юридичної допомоги) та її вартість.

Актом виконаних робіт від 09.08.2022р. визначено обсяг наданої позивачу правової допомоги виходячи із кількості витраченого часу, та її вартість в розмірі 10500 грн..

Суд першої інстанції, приймаючи до уваги, що розглянута справа є справою незначної складності, розглянута у спрощеному позовному провадженні (у письмовому провадженні), з аналогічних справ наявна судова практика, дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат з правничої допомоги адвоката у розмірі 4000,00 грн..

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат судом було враховано принцип співмірності.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги.

Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правомірно було стягнуто на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн..

Згідно частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції невірно обраний спосіб захисту порушених прав позивача, то наявні правові підстави для зміни судового рішення.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року та додаткове рішення від 12 вересня 2022 року по справі №200/3472/22 задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року у справі № 200/3472/22 змінити.

Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 26 серпня 2022 року у справі № 200/3472/22 викласти в наступній редакції «Стягнути з Головного управління ДПС у Донецькій області (87515, Донецька обл., місто Маріуполь, вулиця Італійська, 59, код ЄДРПОУ ВП 44070187) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) суму заробітку за час незаконного відсторонення вiд роботи за період з 23.02.2022р. по 26.08.2022р. у розмірі 159334,56 гривень.»

В решті рішення Донецького окружного адміністративного суду 26 серпня 2022 р. у справі № 200/3472/22 залишити без змін.

Додаткове рішення від 12 вересня 2022 року у справі №200/3472/22 залишити без змін.

Повне судове рішення 01 грудня 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко