Справа № 640/6933/20
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року м. Київ № 640/6933/20

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Келеберди В.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу

за позовом Громадянина Грузії ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої доньки -

ОСОБА_2

до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної

служби України в м. Києві та Київській області,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_2 з адміністративним позовом до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області (далі - відповідач, ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області) з вимогами про визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.02.2020 №43 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянам Грузії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та про зобов`язання надати такий дозвіл відповідно до поданої заяви від 28.02.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.02.2019 позивач звернувся до ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну йому та неповнолітній ОСОБА_4 . Підставою зазначив пункт 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», а саме у зв`язку з тим, що він є батьком неповнолітньої громадянки України - ОСОБА_2 . Проте отримав від відповідача оскаржуване рішення №43 від 21.02.2020 про відмову у наданні такого дозволу, обґрунтовану пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію», а саме: поданням неправдивих відомостей чи підроблених документів. На питання щодо конкретних підстав відмови, позивачу роз`яснено, що останній не проживає за місцем реєстрації.

Позивач вважає відмову протиправною, такою, що суперечить положенням Конституції України, Закону України «Про імміграцію», а також положень Конвенції з прав людини і основоположних свобод та інших нормативно-правових актів, зазначає, що проживає в Україні більше 10 років разом з дружиною, мають спільного сина, який є громадянином України, працює, дружина має посвідку на постійне проживання в Україні. Старша донька - ОСОБА_5 також бажає жити в Україні разом з матір`ю. Позивач вважає, що відмова у наданні дозволу на імміграцію в Україну завдає шкоди його сім`ї, оскільки дружина із сином залишаться проживати в Україні, а позивач з донькою має повернутися до Грузії, при цьому жодних доказів того, що він не проживає за місцем реєстрації немає, факт надання неправдивих відомостей не підтверджений жодними доказами.

Такі обставини змусили позивача звернутися до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою судді Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 березня 2020 року ОСОБА_6 відкрито провадження у справі №640/6933/20, визначено здійснювати розгляд справи суддею одноособово за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву та усі наявні докази.

Відповідачем - ЦМУ ДМС України в м. Києві та Київській області 18 квітня 2020 року подано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що під час проведення перевірки за заявою позивача встановлено, що за повідомленням Вишгородського ВП Іванківського ВП ГУ НП в Київській області від 06.05.2019 позивач за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, тому вважається, що він подав неправдиві відомості щодо місця свого проживання. Прийняте рішення від 21.02.2020 №43 вважає правомірним та законним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити повністю.

Розпорядженням керівника апарату суду від 29.03.2021 №441 призначено повторний автоматичний розподіл справи №640/6933/20 у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Патратій О.В.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2021 року справу прийнято мною у своє провадження.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України.

Оцінивши наявні у справі документи і матеріали, належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 28.02.2019 звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області із заявою про надання дозволу на імміграцію в Україну йому та його неповнолітній дочці - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на підставі пункту 1 частини третьої статті 4 Закону України «Про імміграцію», а саме: у зв`язку з тим, що він є батьком неповнолітньої громадянки України - ОСОБА_2 та бажає возз`єднатися із сім`єю - дружиною, яка має посвідку на постійне проживання в Україні та спільним сином, який є громадянином України.

За місцем проживання та реєстрації у день надходження листа поштою позивачем отримано рішення відповідача від 21.02.2020 №43 про відмову у наданні такого дозволу, обґрунтовану пунктом 4 частини першої статті 10 Закону України «Про імміграцію», а саме: поданням неправдивих відомостей чи підроблених документів.

На питання щодо конкретних підстав відмови, позивачу роз`яснено, що останній не проживає за місцем реєстрації.

Як вбачається з наявних у справі матеріалів, ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з громадянкою ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб № НОМЕР_1 .

Згідно пояснень позивача останній проживає та працює в Україні більше 10 років. У 2010 році в шлюбі у подружжя народився син - ОСОБА_8 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ), який зареєстрований як громадянин України згідно довідки №5267 від 10.08.2017. Дружина позивача - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 отримала посвідку на постійне проживання в Україні. У подружжя також є спільна донька - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Документів, які б свідчили про те, що позивач порушував законодавство України, допускав негативні наслідки для держави Україна чи її громадян до матеріалів справи не надано.

Строки перебування позивача на території України неодноразово продовжувалися Вишгородським РВ ЦМУ ДМС, що підтверджується сторінками паспорту позивача з відповідними відмітками.

Водночас, єдиною підставою для відмови позивачу та його доньці у наданні дозволу на імміграцію в Україну стали обставини його фактичного не проживання за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 .

Розглядаючи спірні правовідносини, які склалися між сторонами у цій справі, суд виходить з того, що умови та порядок імміграції в Україну іноземців та осіб без громадянства врегульовано Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-ІІІ (далі - Закон №2491-ІІІ).

За приписами статті 1 Закону №2491-ІІІ імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, пересуваючись в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.

За пунктом 1 частини третьої статті 4 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 9 Закону №2491-ІІІ заяви про надання дозволу на імміграцію подаються особами, які перебувають в Україні на законних підставах - до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції.

Заяву про надання дозволу на імміграцію заявник подає особисто до відповідного органу державної влади. За наявності поважних причин (хвороба заявника, стихійне лихо тощо) заява може надсилатися поштою або за дорученням заявника, посвідченим нотаріально, подаватися іншою особою.

Пунктом 4 частини першої статті 10 Закону №2491-ІІІ дозвіл на імміграцію не надається особам, які в заявах про надання дозволу на імміграцію зазначили свідомо неправдиві відомості чи подали підроблені документи.

Процедуру провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію іноземцям та особам без громадянства, які іммігрують в Україну, поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, а також компетенцію центральних органів виконавчої влади та підпорядкованих ним органів, які забезпечують виконання законодавства про імміграцію, визначено Порядком провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою КМУ від 26.12.2002 №1983 (далі - Постанова №1983).

Відповідно до підпункту 3 пункту 2 Порядку №1983 рішення за заявами про надання дозволу на імміграцію залежно від категорії іммігрантів приймають: територіальні органи ДМС - стосовно іммігрантів, які підпадають під квоту імміграції, а саме: одного з подружжя, якщо другий х подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітей і батьків громадян України.

Згідно з пунктом 10 Порядку №1983 заяви про надання дозволу на імміграцію подаються, зокрема, до територіальних підрозділів за місцем проживання - особами, які тимчасово перебувають в Україні на законних підставах.

Відповідно до пункту 12 Порядку №1983 територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів на їх відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам.

Згідно з пунктами 18 та 19 Порядку №1983 ДМС аналізує у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 17 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймає рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу.

Конституцією України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Кодексом адміністративного судочинства України гарантовано звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України.

Як зазначив у відзиві сам відповідач, Адміністрація Державної прикордонної служби України не має відомостей про заборону в`їзду позивача на територію України, за обліками Генерального секретаріату Інтерполу позивач в міжнародному розшуку не перебуває, відомості кримінального характеру щодо нього відсутні. Разом з тим, Вишгородським ВП Іванківського ВП ГУ НП в Київській області листом №3920/109/1005.1/06-2019 від 06.05.2019 повідомлено, що позивач за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, через що відповідач не знайшов підстав для позитивного вирішення питання щодо позивача та його доньки, зазначивши, що позивач при поданні клопотання про надання дозволу на імміграцію в Україну свідомо надав неправдиві відомості щодо місця проживання в Україні з метою легалізації на території України та отримання відповідних документів.

Водночас, матеріали особової справи №7 (а.с.25-38) щодо оформлення дозволу на імміграцію в України гр. Грузії ОСОБА_1 не містять жодних доказів того, що останній не проживає за вказаною адресою, натомість позивачем доведено суду, що він особисто та у день надходження отримав оскаржуване рішення відповідача поштовим зв`язком, проживає за вказаною адресою разом з дружиною та сином, у зв`язку з чим суд вважає твердження відповідача про зворотне необґрунтованими та не підтвердженими достатніми, переконливими та допустимими доказами.

Виходячи з такого, суд вважає позовні вимоги позивача в частині визнання протиправним та скасування рішення відповідача від 21.02.2020 №43 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянам Грузії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що підлягають задоволенню.

В іншій частині позовних вимог суд зазначає, що прийняття рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну є виключною компетенцією відповідача, його дискреційними повноваженнями, тому вважає належним способом захисту позивача в цій частині зобов`язання Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянина Грузії ОСОБА_1 від 28.02.2019 про надання дозволу на імміграцію йому та його дочці - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач, звертаючись до суду, сплатив 840,80 грн відповідно до квитанції від 24.03.2020 (а.с. 8), тому з урахуванням результатів розгляду справи на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає стягненню 420,40 грн.

З урахуванням викладеного, керуючись статтями 72-73, 76-77, 139, 243-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Задовольнити частково адміністративний позов Громадянина Грузії ОСОБА_1 у своїх та в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області від 21.02.2020 №43 про відмову у наданні дозволу на імміграцію в Україну громадянам Грузії ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області повторно розглянути заяву громадянина Грузії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 28.02.2019 про надання дозволу на імміграцію йому та його дочці - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України в м. Києві та Київській області суму сплаченого судового збору у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять грн 40 коп).

5. В решті позовних вимог відмовити.

За приписами статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Порядок та строки подання апеляційної скарги врегульовано приписами статей 294-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне найменування сторін:

Позивач: Громадянин Грузії ОСОБА_1 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 , рнокпп відсутній, НОМЕР_3 .

Відповідач: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, адреса: 2152, м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, тел. , .

Суддя В.І. Келеберда