Справа № 280/11756/21
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

02 грудня 2022 року м. Дніпросправа № 280/11756/21

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Панченко О.М. (доповідач),
суддів: Іванова С.М., Чепурнова Д.В.,

розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року (м. Запоріжжя, суддя Бойченко Ю.П.) у справі № 280/11756/21

за позовом ОСОБА_1

до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району

про визнання дій протиправними та стягнення недоотриманої частини щорічної разової грошової допомоги, -

встановив:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії відповідача щодо виплати позивачу суми разової грошової допомоги за 2021 рік, яка виплачується щорічно до 5 травня учасникам бойових дій, в розмірі меншому, ніж п`ять мінімальних пенсій за віком;

- стягнути з відповідача на користь позивача недораховану щорічну разову грошову допомогу до 5 травня у 2021 році у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням фактично виплаченої суми, а саме 7354,00 грн.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року позовні вимоги позивача задоволені частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу, як учаснику бойових дій, щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі меншому, ніж передбачено статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»;

- зобов`язано відповідача здійснити позивачу, як учаснику бойових дій, перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, та здійснити її виплату з урахуванням фактично виплачених сум.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що норма ч. 1 ст. 17 Закону України Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту є прямою нормою Закону, яка передбачає проведення щорічної виплати разової грошової допомоги до 5 травня центральним органом виконавчої влади. Відповідно до п. 1 Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою КМУ від 17.06.2015 № 423, Міністерство соціальної політики України є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики в частині організації виплати разової грошової допомоги ветеранам війни та особам, на яких поширюється дія Закону України Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту.

У справі відсутні докази того, що саме управління допустило протиправні дії щодо здійснення нарахування та виплати позивачу щорічної разової грошової допомоги у 2021 році у розмірі меншому ніж п`ять мінімальних пенсій за віком.

Частиною 2 ст. 17-1 Закону України Про статус ветеранів війни та гарантії їх соціального захисту відповідачу надано лише повноваження щодо перерахування коштів допомоги на спеціальні рахунки військових частин, установ і організацій за місцем служби військовослужбовців, поліцейських, осіб начальницького та рядового складу органів ВСУ, осіб начальницького і рядового складу Державної кримінально-виконавчої служби України (крім пенсіонерів).

Позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, оскільки разову грошову допомогу відповідачу було перераховано 23 квітня 2021 року, а позов позивачем було подано до адміністративного суду 01.12.2021.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу відповідача до апеляційного суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 статус ветерана війни - учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням від 23.11.2015 серії НОМЕР_1 .

Позивач звернувся до відповідача із заявою про перерахунок та виплату недоплаченої частини щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, як учаснику бойових дій, за 2021 рік, відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Листом від 28.10.2021 №М-345-2 позивач повідомив позивача проте, що грошову допомогу до 5 травня за 2021 йому перераховано 23.04.2021 відповідно до постанови КМУ від 08.04.2021 №325 в сумі 1491,00 грн.

Не погодившись із розміром перерахованої грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача, оскільки:

- з 27.02.2020 позивач набув право на соціальне забезпечення у порядку редакції Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яка передбачала розмір допомоги до 5 травня для учасників бойових дій у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком;

- безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги позивачу як учаснику бойових дій здійснило Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району, тому відповідач у даній справі є належним;

- належним способом захисту прав та інтересів позивача є зобов`язання відповідача здійснити позивачу, як учаснику бойових дій, перерахунок щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік з урахуванням розміру зазначеної соціальної виплати, визначеного статтею 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», а саме у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, та здійснити її виплату з урахуванням фактично виплачених сум;

- стягненню підлягають нараховані, але не виплачені суми; водночас, спірну суму позивачу на момент розгляду справи по суті не нараховано.

Суд апеляційної інстанції погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини 5 статті 12 Закону України від 22.10.1993 №3551-XII Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон №3551-XII) в редакції Закону України від 25.12.1998 №367-XIV Про внесення змін до Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту (далі - Закон № 367-ХІV), щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Підпунктом б підпункту 1 пункту 20 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України» Закону України від 28.12.2007 №107-VI Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України (набрав чинності 01.01.2008) частину 5 статті 12 Закону №3551-XII викладено у новій редакції, за змістом якої разова грошова допомога учасникам бойових дій до 5 травня виплачується щорічно у розмірі, який визначається Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

Однак, рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 №10-рп/2008 у справі №1-28/2008 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), зокрема, положення пункту 20 розділу II Внесення змін до деяких законодавчих актів України Закону України Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28 грудня 2014 року

№79-VIII Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин розділ VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, відповідно до якого норми і положення, зокрема, статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, установлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Конституційний Суд України рішенням від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону № 3551-XII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

При цьому Конституційний Суд України у пункті 2.2 мотивувальної частини вказаного Рішення, посилаючись на положення свого рішення від 22 травня 2008 року

№ 10-рп/2008, дійшов висновку про те, що Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Отже, на час виникнення спірних відносин рішенням Конституційного Суду України від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020 відновлено дію статті 12 Закону № 3551-XII у редакції Закону № 367-ХІV, згідно з якої щорічно до 5 травня учасникам бойових дій виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 січня 2021 року у справі

№440/2722/20 (Пз/9901/14/20), вирішуючи аналогічні спірні правовідносини, дійшла висновку про те, що, виходячи із визначених у частині 4 статті 7 КАС України загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, для визначення розміру разової грошової допомоги у 2020 році слід застосовувати не Постанову № 112, а Закон № 3551-XII, який має вищу юридичну силу.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вихідним критерієм обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня є мінімальний розмір пенсії за віком.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі - Закон № 1058-ІV) мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Таким законом є закон України про Державний бюджет України на відповідний рік.

Закон № 1058-ІV є єдиним законодавчим актом, який визначає розмір мінімальної пенсії за віком, тому, згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у справі № 440/2722/20 (Пз/9901/14/20), при врегулюванні спірних правовідносин щодо обрахунку щорічної разової грошової допомоги до 5 травня застосуванню підлягає саме частина перша статті 28 Закону № 1058-ІV.

Статтею 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік від 15.12.2020 №1082-IX установлено у 2021 році прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2021 року - 1769 гривень.

Отже, розмір разової грошової допомоги до 5 травня учаснику бойових дій у 2021 році становить 8845,00 грн. (1769,00 грн.*5).

Виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі, визначеному не Законом № 3551-XII, порушує гарантоване статтею 1 Першого протоколу до Конвенції право мирно володіти своїм майном. Доки відповідне положення цього Закону є чинним, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти в такій виплаті. Тобто органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань (рішення ЄСПЛ від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України).

Зазначена позиція також узгоджується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішеннях від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 17 березня 2004 року № 7-рп/2004, від 01 грудня 2004 року № 20-рп/2004, від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007.

Верховний Суд України у своїх рішеннях також неодноразово вказував на те, що відсутність чи скорочення бюджетних асигнувань не може бути підставою для зменшення будь-яких виплат (постанови Верховного Суду України від 22 червня 2010 року у справі № 21-399во10, від 07 грудня 2012 року у справі № 21-977во10, від 03 грудня 2010 року у справі № 21-44а10).

У зразковій справі № 440/2722/20 Верховний Суд також зазначив, що відповідачем у даній категорії справ є орган, уповноважений здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат).

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, оскільки безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги позивачу, як учаснику бойових дій, за 2021 рік відповідач здійснив в розмірі 1491,00 грн., що не відповідає приписам статті 12 Закону № 3551-ХІІ та свідчить про порушення прав позивача на отримання такої допомоги у належному розмірі.

Стосовно доводів скаржника щодо пропуску строку звернення до суду колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За загальним правилом для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Відповідно до ч. 3 ст. 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

При цьому, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 340/1019/19).

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини повинні бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 КАС України, відповідно до частини третьої якої якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Законом України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту № 3551-XII від 22 жовтня 1993 року, який визначає правовий статус ветеранів війни, передбачена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня особам, на яких поширюється дія цього Закону.

Така грошова допомога є одноразовим платежем, який виплачується до 5 травня відповідного року, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Отримавши цю допомогу, особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було визначено її розмір, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок.

Отже, з дня отримання щорічної разової грошової допомоги особою, якій призначена ця виплата вона вважається такою, що повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому суд враховує, що відповідно до ч. 4 ст.17-1 вказаного Закону особи, які не отримали разової грошової допомоги до 5 травня, мають право звернутися за нею та отримати її до 30 вересня відповідного року, в якому здійснюється виплата допомоги.

Тобто, Законом № 3551-XII встановлено розумний строк для звернення до органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги для отримання її доплати, у разі якщо виплату не здійснено або здійснено в розмірі меншому ніж встановлено Законом

Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06.02.2018 у справу № 607/7919/17, 30 вересня поточного року - це встановлений законом кінцевий строк, до якого могла бути здійснена виплата оспорюваної допомоги і до якого позивач міг очікувати на отримання більшої суми, ніж була йому нарахована. Як наслідок суд Касаційної інстанції дійшов висновку, що перебіг строку звернення позивача до суду з цим позовом слід обраховувати з 30 вересня відповідного року, за який виплачується разова щорічна грошова допомога.

Отже, враховуючи позицію Верховного Суду у постанові від 06.02.2018 у справі №607/7919/17, перебіг шестимісячного строку звернення позивача до суду із цим позовом слід обраховувати з 30 вересня 2021 року.

Позивач звернувся до суду першої інстанції із позовом у листопаді 2021 року, тому строк звернення до суду позивачем не було пропущено.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Отже, інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Хортицькому району залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 11 травня 2022 року у справі № 280/11756/21 залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О.М. Панченко

Суддя С.М. Іванов

Суддя Д.В. Чепурнов