Справа № 400/3973/22
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2022 р.м.ОдесаСправа № 400/3973/22
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача Турецької І. О.,

суддів Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

за участі третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог на предмет спору Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі Відділ примусового виконання рішень) в якому просив:

- визнати протиправними дії щодо невиконання рішень Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 справа №400/871/21 та від 26.07.2021 справа №400/4257/21;

- зобов`язати вчинити дії щодо виконання рішення суду.

Обґрунтовуючи вимоги, ОСОБА_1 указує, що ним було отримано два виконавчих листи, які видані на підставі рішень судів, у справах №№ 400/871/21, 400/4257/21, які у липні та вересні 2021 року були направлені на виконання до Відділу примусового виконання рішень. Однак, відкривши виконавчі провадження, державний виконавець не вчинив дій щодо їх виконання, передбачені Законом України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження, на думку позивача, здійснюється формально.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» передбачає певні обов`язки державного виконавця та регламентує його права. Зокрема, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Позивач також вважає, що належним доказом вжиття державним виконавцем усіх передбачених Законом заходів з примусового виконання рішення суду та повноти виконавчих дій, є виконання рішення суду в повному обсязі.

Зворотне, на його думку, є недопустимими, з огляду на положення статті 129-1 Конституції України щодо обов`язковості судових рішень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції, за аналізом Закону України «Про виконавче провадження», виходив з того, що невиконання боржником рішення суду лише без поважних на те причин, тягне за собою певні наслідки, встановлені нормами вказаного Закону.

У свою чергу, боржник у виконавчому провадженні повідомив державного виконавця, що невиплата в повному обсязі стягнутих за рішенням суду сум, зумовлена не його недбалістю чи неналежним виконанням своїх обов`язків, а власне відсутністю фінансуванням витрат на виплату цих пенсій.

Невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин. Накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.

Суд першої інстанції також указав, що виконання рішення суду не може ставитись у залежність лише від волі та/або бажання боржника щодо такого виконання, а й повинно бути оцінено виконавчою службою на предмет наявності об`єктивних можливостей та відповідного законодавчого регулювання такого виконання.

Тому, на думку суду першої інстанції, відсутня протиправність дій державного виконавця щодо невиконання рішення суду, адже протиправність повинна полягати в тому, що він не виконує обов`язки, які на нього покладені відповідно до вимог чинного законодавства або діє всупереч наділених повноважень, що призвело до невиконання рішення суду. Окрім того, як указує суд, повинен бути встановлений причинно-наслідковий зв`язок між діями-бездіяльністю державного виконавця та невиконанням рішення суду, але такий зв`язок не встановлений.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Вважаючи рішення суду першої інстанції таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 продовжує наполягати на тому, що державний виконавець не вчиняв необхідних виконавчих дій для виконання боржником судових рішень, інакше б боржник виконав судові рішення.

Скаржник також зазначає, що у боржника наявні кошти на виконання відповідних судових рішень, указуючи на лист Департаменту праці та соціального захисту населення від 29.10.2021, відповідно до змісту якого, станом на 28.10.2021 Департаменту виділені відповідні бюджетні асигнування в сумі 559 003 грн. та почалося перерахування бюджетних коштів на рахунки стягувачів, відповідно до черговості виконання судових рішень. ОСОБА_1 указує, що за черговістю він 670, однак судові рішення на виконанні, які були у черзі після нього вже отримали перерахування. Тому, на його думку, це показує те, що черговість виконання таких рішень не виконується.

Відділ примусового виконання рішень, скориставшись правом подання відзиву на апеляційну скаргу, вважає її необґрунтованою та просить залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Доводи відзиву відтворюють позицію суду першої інстанції.

Розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції був призначений у відкритому судовому засіданні на 17.11.2022. Проте, у зв`язку з перебуванням головуючої у справі судді на навчанні в Національній школі суддів України, вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження.

Також до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від ОСОБА_1 про розгляд апеляційної скарги за його відсутністю.

Фактичні обставини справи.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 у справі №400/871/21 визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у розмірі, встановленому частиною п`ятою пункту 22 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», за 2020 рік.

Суд зобов`язав Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічну грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2020 рік, відповідно до частини п`ятої пункту 22 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, визначеної частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведених виплат, з урахуванням раніше виплачених сум.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняв постанову від 21.07.2021 про відкриття виконавчого провадження №66158180 з примусового виконання вказаного рішення суду.

05.08.2021 до державного виконавця надійшов лист Департаменту праці та соціального захисту населення, яким проінформовано про відсутність додаткових коштів, станом на 29.07.2021, на виконання судових рішень стосовно виплат щорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2020 року.

До того ж, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 26.07.2021 у справі №400/4257/21 визнано протиправною бездіяльність Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2021 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

Суд зобов`язав Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену щорічну разову грошову допомогу до 5 травня як учаснику бойових дій за 2021 рік відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, виходячи із розрахунку мінімальної пенсії за віком, визначеної ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на момент проведення виплат, з урахуванням раніше виплачених сум, що становить 7 354,00 грн.

Державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) прийняв постанову від 27.09.2021 про відкриття виконавчого провадження № 66954730 з примусового виконання рішення суду.

03.11.2021 до Відділу примусового виконання рішень надійшов лист Департаменту праці та соціального захисту населення, яким проінформовано про відсутність додаткових коштів станом на 28.10.2021 на виконання судових рішень стосовно виплат Ящорічної разової грошової допомоги до 5 травня 2021 року.

Позивач неодноразово направляв звернення відповідачу щодо отримання інформації про хід виконавчого провадження.

24.06.2022 позивач отримав лист відповідача, в якому зазначено про відсутність коштів у боржника за виконавчим провадженням на виплати за судовими рішеннями по вказаній категорії справ.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на таке.

Приписами статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Частина 1 статті 74 цього Закону передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 4 статті 46 КАС України відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з частини 3 статті 287 КАС України визначено, що відповідачем у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби є відповідний орган державної виконавчої служби, а у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності приватного виконавця - приватний виконавець.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції функцій і повноважень Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, які припинені» від 21 січня 2015 року № 17 ліквідовано Державну реєстраційну службу та Державну виконавчу службу, поклавши на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об`єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб`єктів інформаційної діяльності. Крім того, пунктом 2 встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються, в частині реалізації державної політики у сферах, зазначених у пункті 1 цієї постанови.

Згідно статті 6 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» від 02 червня 2016 року № 1403-VІІІ систему органів примусового виконання рішень становлять: 1) Міністерство юстиції України; 2) органи державної виконавчої служби, утворені Міністерством юстиції України в установленому законодавством порядку.

Наказом Міністерства юстиції від 20 квітня 2016 року № 1183/5 затверджено Типове положення про управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в областях, містах Києві та Севастополі.

Відповідно до п. 1 зазначеного Типового положення Управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - Управління) є територіальним органом державної виконавчої служби, входить до системи органів Міністерства юстиції України як структурний підрозділ міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - міжрегіональне управління юстиції) та є підзвітним і підконтрольним Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - Департамент). До складу Управління входить відділ примусового виконання рішень.

Отже, в цій категорії справ відповідачами можуть бути лише перераховані органи державної виконавчої служби. У зв`язку з тим, що структурні підрозділи органів державної виконавчої служби: відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділи примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі не визначені як самостійні органи державної виконавчої служби, це виключає можливість їхньої участі як відповідачів у таких справах.

Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року (справа №303/3418/17) та від 30 червня 2020 року (справа №200/12486/19-а).

Враховуючи те, що наведений перелік органів державної виконавчої служби є вичерпним, у разі подання позовної заяви до відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, відділів примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головних територіальних управлінь юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, необхідно за правилами статті 48 КАС України здійснювати заміну неналежного відповідача на належного.

Частиною першою статті 48 КАС України передбачено, що суд першої інстанції, встановивши, що з адміністративним позовом звернулася не та особа, якій належить право вимоги, або не до тієї особи, яка повинна відповідати за адміністративним позовом, може за згодою позивача допустити заміну первісного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.

Згідно з частини 3 статті 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.

Відповідно до положень частини 4 статті 48 КАС України, якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.

Заміна відповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції (ч. 7 ст. 48 КАС України).

З аналізу статті 48 КАС України слідує, що заміна первинного позивача або відповідача належним позивачем або відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції.

Виходячи із зазначених положень закону, а також предмету позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що під час розгляду справи суд першої інстанції не врахував, що в даній справі позивач звернувся до неналежного відповідача та не допустив його заміну, чим допустив порушення норм процесуального законодавства.

Враховуючи те, що позовні вимоги пред`явлено до неналежного відповідача, колегія суддів вважає необхідним відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, а рішення суду першої інстанції змінити в частині викладених мотивів відмови в позові.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами, зокрема, для зміни рішення суду першої інстанції, є порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На думку суду апеляційної інстанції, порушення судом першої інстанції норм процесуального права знайшло своє відображення в порушенні обов`язку провести заміну неналежної сторони.

Розподіл судових витрат, відповідно до статті 139 КАС України, не здійснюється.

Керуючись статтями 287, 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Доповідач - суддя І. О. Турецька

суддя Л. В. Стас

суддя Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 02.12.2022.