Справа № 640/30668/21
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

01 грудня 2022 року м. Київ № 640/30668/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві

про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.01.2022 позов задоволено повністю, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, вул. Бульварно - Кудрявська 16, місто Київ, ) щодо відмови здійснити з 01.04.2019 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у відповідності до положень статей 43, 51, 63 Закону № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та виданої Департаментом персоналу МВС України довідки про розмір грошового забезпечення № 22/6-1772 від 29.04. 2021 року, складеної з врахуванням рішення Окружного адміністративного суду міста Києва по справі від 12.12.2018 № 826/3858/18 , постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.12.2019 у зразковій справі № 160/8324/19 станом за березень 2019 року, без обмеження її граничним розміром, та виплатити різницю між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за весь період, починаючи з 1 квітня 2019 року; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, вул. Бульварно - Кудрявська 16, місто Київ, ) провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ) у відповідності до положень статей 43, 51, 63 Закону № 2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 та виданої МВС України довідки про розмір грошового забезпечення № 22/6-1772 від 29.04. 2021 року без обмеження її граничним розміром, та виплатити різницю між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за весь період, починаючи з 1 квітня 2019 року.

13 вересня 2022 року судом у справі видано виконавчий лист.

26 листопада 2022 року позивач звернувся до суду із заявою про роз`яснення судового рішення у порядку ст. 383 КАС України, шляхом винесення ухвали про визнання протиправними рішень та дій вчинених Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання рішення суду в адміністративній справі від 31 січня 2022 року № 640/30668/21 та порушення прав позивача в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві провести перерахунок та виплату пенсії у відповідності до положень статей 43, 51, 63 Закону №2262-ХІІ, постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року та виданої МВС України довідки про розмір грошового забезпечення № 22/6-1772 від 29.04.2021 року у повному обсязі без обмеження максимальним розміром пенсії та виплатити різницю між перерахованою пенсією та фактично виплаченою за весь період, починаючи з 01 квітня 2019 року.

Заява вмотивована тим, що відповідач не виконав рішення суду та покладений на нього, а відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати пенсію без обмеження із-за відсутності в рішенні суду саме слів «без обмеження максимальним розміром» є маніпуляцією працівниками Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві термінами та розсудами задля невиконання рішення суду.

Крім того, суд зазначає, що позивач із зверненням до суду із заявою про роз`яснення судового рішення, фактично просить розглянути заяву в порядку ст. 383 Кодексу адміністративного судочинства України шляхом визнання протиправними дій вчинених Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві на виконання рішення суду в адміністративній справі від 31 січня 2022 року № 640/30668/21.

Розглянувши матеріали справи та подану заяву, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

У такій заяві зазначаються: 1) найменування адміністративного суду, до якого подається заява; 2) ім`я (найменування) позивача, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 3) ім`я (найменування) відповідача, посада і місце служби посадової чи службової особи, поштова адреса, а також номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 4) ім`я (найменування) третіх осіб, які брали участь у розгляді справи, поштова адреса, номер засобу зв`язку, адреса електронної пошти, якщо вони відомі; 5) номер адміністративної справи; 6) відомості про набрання рішенням законної сили та про наявність відкритого касаційного провадження; 7) інформація про день пред`явлення виконавчого листа до виконання; 8) інформація про хід виконавчого провадження; 9) документ про сплату судового збору, крім випадків, коли його не належить сплачувати за подання відповідної заяви; 10) перелік документів та інших матеріалів, що додаються.

На підтвердження обставин, якими обґрунтовуються вимоги, позивач зазначає докази, про які йому відомо і які можуть бути використані судом.

До заяви додаються докази її надсилання іншим учасникам справи.

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

У разі відповідності заяви вимогам, зазначеним у цій статті, вона підлягає розгляду та вирішенню в порядку письмового провадження або в судовому засіданні на розсуд суду протягом десяти днів з дня її отримання. Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені, не перешкоджає розгляду такої заяви.

У разі невідповідності заяви вказаним вище вимогам вона ухвалою суду, прийнятою в порядку письмового провадження, повертається заявнику. Така ухвала суду може бути оскаржена.

За відсутності обставин протиправності відповідних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень - відповідача та порушення ним прав, свобод, інтересів особи-позивача, суд залишає заяву без задоволення. За наявності підстав для задоволення заяви суд постановляє ухвалу в порядку, передбаченому статтею 249 цього Кодексу.

Суд зазначає, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, врегульований приписами статті 383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача. Застосування судом до суб`єкта владних повноважень заходів процесуального впливу можливе виключно у випадку встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи-позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами.

Згідно зі статтею 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до приписів частини другої статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Згідно частини першої статті 373 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до статті 1 Закону №1404 -VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються "Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" (частина перша статті 5 Закону № 1404-VIII).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 09.12.2021 у справі № 9901/235/20 зазначила, що стаття 383 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає можливість звернутися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду. Ця стаття є останньою в розділі IV Кодексу адміністративного судочинства України "Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень в адміністративних справах" і містить чіткі вимоги до такої заяви, строк звернення, порядок її розгляду та наслідки невідповідності вимогам заяви.

Зі змісту цієї статті випливає, що як крайній захід для захисту прав особи позивача, на користь якої ухвалене рішення суду, закон встановив можливість звернення до суду з відповідною заявою.

Перед тим як подати таку заяву, стягувач має використати всі можливі засоби для виконання судового рішення. Зокрема, наявність рішення суду, яке набрало законної сили, зобов`язує суб`єкта владних повноважень здійснити його виконання. У випадку, коли боржник добровільно не виконує рішення суду, стягувач має вчинити дії для виконання рішення суду в примусовому порядку відповідно до вимог Закону № 1404-VIII, і тільки після того, як стягувач використав усі можливості для примусового виконання рішення суду, а воно залишається не виконаним, тоді в такої особи виникає право звернутися до суду із заявою в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вже зазначалось судом вище, позивач отримав виконавчий лист, а отже, судом не встановлено, що загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату.

Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про визнання протиправними дій відповідача у порядку визначеному статтею 383 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 248, 383 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання протиправними дій вчинених відповідачем на виконання рішення суду в адміністративній справі від 31 січня 2022 року № 640/30668/21 - відмовити.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 КАС України ухвала, постановлена судом під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями). Згідно ч. 1 ст. 295 та ч. 1 ст. 297 КАС України апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя В.В. Амельохін