Справа № 200/16904/21
Суддя: Міронова Галина Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року справа №200/16904/21

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Миронової Г.М., Гаврищук Т.Г., Казначеєва Е.Г., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року у справі № 200/16904/21 (головуючий суддя І інстанції Смагар С.В.), складеного у повному обсязі 21 лютого 2022 року у м. Слов`янськ Донецької області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання неправомірним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (з урахуванням уточнених позовних вимог) про:

визнання неправомірним та скасування рішення від 7 вересня 2021 № 18 про відмову в призначенні йому пенсії за вислугу років згідно Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697;

зобов`язання відповідача повторно розглянути його заяву від 1 вересня 2021 року № 8489 із зарахуванням до стажу (вислуги років) періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції з 16.07.2015 по 30.04.2018 та періоду безпосередньої участі протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01.05.2018 по 28.12.2018 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби, а також період роботи з 29.07.2005 по 31.07.2012 років.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 7 вересня 2021 року 18 про відмову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у призначенні пенсії.

Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 1 вересня 2021 року № 8489, зарахувавши до страхового стажу (вислуги років відповідно до Закону України «Про прокуратуру») період роботи з 29.07.2005 р. по 31.07.2012 р. та прийняти вмотивоване рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В іншій частині позовних вимог у задоволенні відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначило, що у позивача відсутній необхідний страховий стаж для призначення пенсії, посилаючись на ненадання позивачем довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції. Окрім того, апелянт вказав на втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу.

Сторони в судове засідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі задовольнити частково, з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є громадянином України.

Позивач звернувся 1 вересня 2021 року через веб-портал до Управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою (8489) про призначення пенсії за вислугу років відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII. Вказану заяву в автоматичному режимі Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області для розгляду скеровано до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. Позивачем були надані скановані копії документів: заява про призначення пенсії від 01.09.2021 № 8489; паспорт серії НОМЕР_2 від 25.01.2000; довідка про присвоєння ідентифікаційного номера; трудова книжка НОМЕР_3 від 15.08.2012; диплом НОМЕР_4 ; додаток до диплому НОМЕР_4 ; тимчасове посвідчення військовозобов`язаного №3/394; посвідчення офіцера НОМЕР_5 ; посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_6 від 04.2016; довідка № 483 від 06.02.2013 № 194 про розмір доходу, отриманого протягом 2012 року; довідка б/н про розмір доходу нарахованого (виплаченого) протягом 2012 р.; довідка про проходження військової служби, нараховані суми грошового забезпечення та сплачені страхові внески № 21-537дп від 29.01.2021; наказ № 679к від 02.09.2019; лист № 3220 від 24.11.2020; довідка про складові заробітної плати № 14-421 вих.20 від 04.12.2020; довідка про проходження військової служби від 07.07.2020; витяг з послужного списку; довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 1426-65419 від 14.01.2016.

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.09.2021 № 18, відмовлено в призначенні та виплаті вказаної пенсії у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» . З рішення вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29 липня 2005 року по 31 липня 2012 року, оскільки відсутня довідка про проходження військової служби та довідка про сплату страхових внесків.

Суд першої інстанції, приймаючи оскаржене рішення, дійшов висновку щодо наявності підстав для скасування рішення про відмову в призначенні пенсії та зарахуванні до страхового стажу (вислуги років відповідно до Закону України «Про прокуратуру») періоду роботи з 29.07.2005 р. по 31.07.2012 р.

Суд апеляційної інстанції частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне

Відповідно до частин 1,2 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» № 1697 прокурори мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку за наявності на день звернення вислуги років не менше : з 01.10.2020 і пізніше 25 років, у тому числі стажу роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 15 років. Пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846

Пунктом 2.24 Порядку № 22-1 передбачено, що при призначенні (перерахунку) пенсії відповідно до Законів України "Про Кабінет Міністрів України", "Про державну службу", "Про Національний банк України", "Про дипломатичну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про прокуратуру", "Про статус народного депутата України", "Про судоустрій і статус суддів", "Про наукову і науково-технічну діяльність", "Про судову експертизу", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів", Митного кодексу України, Положення про помічника-консультанта народного депутата України для визначення розміру пенсії за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу.

Відповідно до пунктів 2 та 3 пункту 2.1 Порядку 22-1 до заяви про призначення пенсії надаються документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного трудового стажу). За період роботи, починаючи з 01 січня 2004 року, структурний підрозділ, відповідальний за ведення персоніфікованого обліку (далі - відділ персоніфікованого обліку), надає структурному підрозділу, відповідальному за призначення пенсії, довідку з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - реєстр застрахованих осіб) за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення.

Частинами 1, 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058 (далі - Закон № 1058) передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

За змістом пункту 4.2. Порядку 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 4), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Пунктом 4.7 Порядку передбачено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, після отримання заяви позивача про призначення пенсії, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення із наданням оцінки кожному періоду навчання, роботи, служби.

Як було зазначено судом вище, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 07.09.2021 № 18 відмовлено в призначенні та виплаті вказаної пенсії у зв`язку із відсутністю стажу роботи на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» .

З рішення вбачається, що до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29 липня 2005 року по 31 липня 2012 року, оскільки відсутня довідка про проходження військової служби та довідка про сплату страхових внесків.

Страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески (стаття 1 Закону № 1058).

За приписами статті 24 Закону № 1058 страховий стаж - це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

З 1 січня 2004 року органи пенсійного фонду ведуть Реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування форми ОК-5, однак у спірному рішенні не зазначено, за яких підстав такий облік не був врахований першим відповідачем, а також не зазначено, чи сплачувалися чи ні страхові внески за спірний період, за даними першого відповідача. У будь-якому випадку, суд зазначає, що фактично, внаслідок невиконання обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а, від 01 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а та від 31 жовтня 2019 року у справі № 266/1994/17.

Відтак, у даному випадку позивач не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків зі сплати страхових внесків, якщо вони не були сплачені.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірний період з 29.07.2005 по 31.07.2012, який також підтверджується витягом з послужного списку, протоколом засідання комісії з установлення трудового стажу.

Суд апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції щодо необхідності скасування рішення управління із зарахуванням до страхового стажу позивача з 29.07.2005 по 31.07.2012, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії управлінням не оскаржувалось.

При цьому суд зазначає наступне.

В позовні заяві позивачем заявлено вимогу про зарахування до стажу (вислуги років) періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції з 16.07.2015 по 30.04.2018 та періоду безпосередньої участі протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з 01.05.2018 по 28.12.2018 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо періодів роботи з 16 липня 2015 року по 30 квітня 2018 року та з 1 травня 2018 року по 28 грудня 2018 року, вказав, що вони є передчасними, оскільки у спірному рішенні управління взагалі не надано оцінку цим періодам роботи.

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що ненадання оцінки наявності у позивача права на обчислення вищевказаних періодів роботи у розрахунку один місяць служби за три місяці служби є порушенням вимог Кодексу адміністративного судочинства України.

Тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог на підставі ч. 1 ст. 317 КАС України (неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи) та зазначає наступне.

Статтею 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Процедуру надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, та категорії таких осіб визначає Порядок надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 413 (далі - Порядок № 413).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 413 статус учасника бойових дій надається військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції ДФС, поліцейським, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення;

Пунктом 4 Порядку № 413 визначено підставу надання особі статусу учасника бойових дій: документи про безпосереднє залучення до виконання завдань антитерористичної операції в районах її проведення, направлення (прибуття) у відрядження до районів проведення антитерористичної операції, їх перебування в таких районах з метою виконання завдань із захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України шляхом безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення (витяги з наказів керівника Антитерористичного центру при СБУ про залучення до проведення антитерористичної операції, директив, розпоряджень, посвідчень про відрядження, оперативних завдань, журналів бойових дій, бойових донесень, дислокацій, книг нарядів, графіків несення служби, звітів, зведень, донесень, матеріалів спеціальних (службових) розслідувань за фактами отримання поранень, а також інші офіційні документи, видані державними органами, що містять достатні докази про безпосередню участь особи у виконанні завдань антитерористичної операції у районах її проведення).

При цьому основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Військовослужбовці відповідно до статті 1-2 цього Закону, користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

За визначенням статті 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до учасників бойових дій належать, зокрема військовослужбовці (резервісти, військовозобов`язані), які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення.

Абзацом другим пункту 1 статті 8 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Час проходження строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України» , зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, якщо на момент призову на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», особа навчалася за фахом у професійно-технічному навчальному закладі, працювала за професією або займала посаду, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Час навчання в професійно-технічному навчальному закладі, час проходження строкової військової служби, а також час проходження військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», які зараховуються до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, не повинні перевищувати наявного стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Час проходження військовослужбовцями військової служби в особливий період, що оголошується відповідно до Закону України «Про оборону України», зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Зарахування строку участі в АТО до стажу роботи відповідно до ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх вислуги років, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби на пільгових умовах у порядку, що визначається КМУ. Час проходження військової служби, протягом якого військовослужбовець брав участь в АТО в особливий період, зараховується до стажу державної служби на пільгових умовах. Зокрема, один місяць стажу зараховується за три, тобто в трикратному розмірі.

Зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці, відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 530 від 14.08.2014 року "Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і соціального забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та членів їх сімей" зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2014 року № 1294/26071.

Статтею 57 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що пільги по обчисленню стажу за час перебування у складі діючої армії, та встановлює, що час служби зараховується до стажу роботи на пільгових умовах, у порядку, встановленому для обчислення строків цієї служби при призначенні пенсії за вислугою років військовослужбовцям.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що зазначена служба підлягає зарахуванню до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах - один місяць служби за три місяці.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові по адміністративній справі № 348/347/17 (№К/9901/38547/18) від 05 червня 2018 року та у постанові Верховного суду від 30.07.2019 у справі № 346/1454/17.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції в період з 16.07.2015 по 30.07.2015, з 09.09.2015 по 01.12.2015 та з 10.12.2015 по 30.04.2018 та участь у здійснені заходів забезпечені національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області з 01.05.2018 по 18.12.2018.

З аналізу наведених норм, слідує, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які призвані та проходять військову службу, у цей період вважаються такими, що користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Враховуючи вищевикладене, позивачу повинно бути зараховано до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди з 16.07.2015 по 30.07.2015, з 09.09.2015 по 01.12.2015, з 10.12.2015 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 18.12.2018.

Відтак, належним способом захисту прав позивача є зобов`язання управління при розгляді заяви про призначення пенсії зарахувати до його трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах, в розрахунку один місяць служби за три місяці, періоди з 16.07.2015 по 30.07.2015, з 09.09.2015 по 01.12.2015, з 10.12.2015 по 30.04.2018 та з 01.05.2018 по 18.12.2018.

Щодо аргументів апеляційної скарги відносно дискреційних повноважень.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними).

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

За унормуванням частини 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог на виконання приписів ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 250, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області задовольнити частково.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року в справі № 200/16904/21 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зарахування до стажу (вислуги років) періоду безпосередньої участі в антитерористичній операції та періоду безпосередньої участі протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів з розрахунку один місяць служби за три місяці служби та задовольнити їх частково.

Зобов`язати Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (, 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3) зарахувати періоди безпосередньої участі в антитерористичній операції з 16.07.2015 по 30.07.2015, з 09.09.2015 по 01.12.2015 та з 10.12.2015 по 30.04.2018 та період участі у здійснені заходів забезпечені національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської федерації в Донецькій та Луганських областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів на території Донецької області з 01.05.2018 по 18.12.2018 з розрахунку один місяць служби за три місяці служби.

В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 лютого 2022 року в справі № 200/16904/21 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У зв`язку з екстреними відключеннями електроенергії 28 та 29 листопада 2022 року на тлі повномасштабного вторгнення рф в Україну справа розглянута 30 листопада 2022 року і повний текст складено 30 листопада 2022 року.

Судді Г.М. Міронова

Т.Г. Гаврищук

Е.Г. Казначеєв