Справа № 640/23477/20
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Бояринцева М.А. суддя-доповідач: Епель О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року Справа № 640/23477/20

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

представниці Позивача Воронкової О.І.,

представника Відповідача Щепанського А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства внутрішніх справ України,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги на предмет спору:

Управління поліції охорони в Київській області

про визнання дій протиправними,

визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України (далі - Відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Управління поліції охорони в Київській області, в якому просив:

- визнати протиправним та скасувати висновок Міністерства внутрішніх справ України від 13.04.2020 про відмову ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015;

- визнати протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні, нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 850 від 21.10.2015;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження у призначенні, нарахування та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

2. Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року, яке набрало законної сили, адміністративний позов було задоволено повністю.

3. 22.08.2022 Позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення суду та про накладення штрафу, в якій просив:

- встановити судовий контроль за виконанням рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2021 у справі № 640/23477/20;

- зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України подати до суду звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2021 у справі № 640/23477/20 у 10-денний строк з моменту отримання відповідної ухвали суду.

Також у своїй заяві Позивач просив суд, у разі невиконання судового рішення або ненадання звіту про його виконання, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 14.04.2021 у справі № 640/23477/20 штраф у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, половину з якого стягнути на користь Державного бюджету України, а другу половину - на користь ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог Позивач зазначив, що рішення суду в частині здійснення відповідних виплат Відповідачем не виконується без поважних причин протягом тривалого часу.

4. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року в задоволенні зазначеної заяви Позивача було відмовлено.

Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі та на виконання судового рішення в цій справі відкрито та здійснюється виконавче провадження, що за висновком суду свідчить про передчасність поданої Позивачем заяви про встановлення судового контролю.

5. Не погоджуючись з такою ухвалою суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати, наводячи доводи, аналогічні тим, що були викладені в його заяві про встановлення судового контролю.

Крім того Апелянт зазначає, що звернення із заявою про встановлення судового контролю в порядку ст. 382 КАС України є окремим засобом щодо забезпечення виконання рішення суду, який відрізняється від примусового виконання рішення суду органами Державної виконавчої служби, і що ці засоби не можуть підміняти один одного.

Водночас Апелянт стверджує про відмову Відповідача від виконання судового рішення в цій справі та його відверте ігнорування.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права, шо призвело до неправильного вирішення питання про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі.

6. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.10.2022 та від 03.11.2022 було відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

7. Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити таку скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів Апелянта та правильності висновків суду першої інстанції.

Також у своєму відзиві Відповідач стверджує, що ним вживаються необхідні дії для виконання судового рішення в цій справі в частині щодо здійснення відповідних виплат Позивачу.

Водночас Відповідач вважає, що суд не може зобов`язати його виконати рішення в цій справі шляхом ухвалення іншого рішення, вказує, що наразі триває виконавче провадження і що в Україні введено воєнний стан.

8. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

9. Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25.10.2021 видано виконавчий лист на примусове виконання рішення в цій справі в частині зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, у зв`язку з встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження у призначенні, нарахування та виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, що мало місце в період проходження служби в органах внутрішніх справи, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015.

На підставі вказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження № 65915142, стягувачем в якому є ОСОБА_1 .

Станом на теперішній час зазначене виконавче провадження триває і виконавчою службою вчиняються дії для примусового виконання Відповідачем рішення суду в цій справі.

На виконання рішення суду Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.04.2021 у справі № 640/23477/20 Міністерством внутрішніх справ України було прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та надіслано його до Національної поліції України листом від 23.12.2021 вих. № 59019/1/15-2021 відповідно до Порядку № 850, однак матеріали щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги було повернуто до Міністерства внутрішніх справ України. Рішення суду в частині здійснення Позивачу виплати відповідних коштів не виконано.

10. Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.

Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

У частинах першій, другій, третій статті 382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Половина суми штрафу стягується на користь позивача, інша половина - до Державного бюджету України.

11. Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення, належне та повне його виконання та реальне відновлення прав особи, які ним захищені.

12. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що станом на час звернення Позивача до суду із заявою про встановлення судового контролю, її вирішення судом та на теперішній час рішення суду, яке було ухвалено судом в цій справі ще 14.04.2021 та набрало законної сили 06.08.2021, Відповідачем у частині щодо проведення Позивачу відповідних виплат не виконано.

13. Водночас жодних поважних причин, які б об`єктивно унеможливлювали виконання такого судового рішення не з вини Відповідача та які б підтверджувалися належними і допустимими в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України доказами, суду не надано.

14. Доводи Відповідача про те, що за вказаним судовим рішенням відкрито і здійснюється виконавче провадження, колегія суддів відхиляє, оскільки жодною нормою чинного законодавства, зокрема КАС України та Закону України «Про виконавче провадження», не передбачено неможливості застосування заходів судового контролю в разі здійснення виконавчого провадження.

У контексті аналізу наведених доводів Відповідача та перевірки відповідних висновків суду першої інстанції колегія суддів зазначає, що інститут виконавчого провадження та інститут судового контролю є двома різними засобами забезпечення реалізації права особи на виконання судового рішення, ухваленого на її користь, які вживаються різними суб`єктами владних повноважень (органами ДВС та приватними виконавцями і судами), в різному порядку та регламентуються різними законодавчими актами (у цьому випадку КАС України та Законом України «Про виконавче провадження»).

Тому застосування одного з цих інститутів не виключає правової можливості застосування іншого і навпаки.

Тож, вищенаведені доводи Відповідача не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

15. Посилання Апелянта на введення в Україні воєнного стану судова колегія також відхиляє, оскільки жодних доказів, які б підтверджували, що саме через ці обставини Відповідач позбавлений об`єктивної можливості виконати рішення суду в цій справі, суду не надано.

Більш того, колегія суддів відзначає, що судове рішення в цій справі набрало законної сили 06.08.2021, а воєнний стан в Україні введено Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, тобто більше, ніж через півроку. Втім і протягом такого часу (з 06.08.2021 до 24.02.2022) рішення суду в частині виплати Позивачу відповідних коштів виконано не було і наявності поважних причин його не виконання перед судом не доведено.

16. Водночас апеляційний суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд.

У свою чергу, Європейський суд з прав людини рішення у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.

Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».

Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок і саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява №40450/04), пункти 51, 54).

Більш того, у пункті 46 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ також зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (також рішення ЄСПЛ у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27.05.2004; у справі «Лізанець проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31.05.2007).

Відповідний державний орган повинен вжити всіх необхідних заходів для виконання судового рішення або передати його іншому компетентному органу для виконання (рішення ЄСПЛ у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), № 59498/00, п. 68).

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

17. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що в цьому випадку наявні достатні та необхідні правові підстави, передбачені ст. 382 КАС України, для встановлення судового контролю в цій справі шляхом зобов`язання Відповідача подати звіт про виконання судового рішення та задоволення вимог заявника у цій частині та в такий спосіб.

18. При цьому колегія суддів вважає, що саме таке вирішення заяви Позивача є гарантією ефективного відновлення його права, яке було захищено судовим рішенням в цій справі.

19. Разом з тим, вимоги Заявника щодо накладення на Відповідача штрафу в разі невиконання ним рішення суду в цій справі наразі є передчасними, з огляду на вищезазначений регламентований ст. 382 КАС України алгоритм застосування судом інституту судового контролю в порядку цієї норми. Тому, в цій частині вимог заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

20. Аналізуючи всі доводи учасників справи, колегія суддів приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

21. Отже, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви Позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду в цій справі.

22. Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

23. Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року - скасуванню, заява Позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та накладення штрафу - задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 382 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року - скасувати та ухвалити постанову, якою заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та накладення штрафу - задовольнити частково.

Зобов`язати Міністерства внутрішніх справ України подати звіт про виконання рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 квітня 2021 року у справі № 640/23477/20 до суду, який ухвалив таке рішення.

Установити Міністерству внутрішніх справ України строк для подачі звіту про виконання судового рішення в цій справі один місяць з дня отримання копії цієї постанови.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду та накладення штрафу в іншій частині вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 30 листопада 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова