Справа № 560/12142/22
Суддя: Драновський Я.В.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

іменем України

01 грудня 2022 рокум. Хмельницький

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Драновського Я.В.

за участі:секретаря судового засідання Свинобой О.В. представника відповідача Козій Т.В.

розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить:

- визнати протиправними дії головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козія Тараса Васильовича по винесенню постанови від 13.07.2018 про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору;

- скасувати постанову головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у м. Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Козія Тараса Васильовича від 13.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що обов`язковою умовою для стягнення виконавчого збору є фактичне виконання судового рішення. Крім того, чинним на той момент законодавством чітко визначено, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми. В даному випадку виконавець з позивача жодних коштів не стягнув (борг перед банком боржник погасив самостійно), тому оскаржувана постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Вказує, що відповідачем не було здійснено надсилання оскаржуваної постанови за його адресою, що також вказує на її протиправність. Про наявність постанови про стягнення виконавчого збору дізнався лише, коли звернувся з заявою до другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 21.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у судовому засіданні на 01.12.2022 о 10 год. 30 хв.

Також вказаною ухвалою суду поновлено позивачу строк звернення до суду, визнавши причини пропуску строку звернення до суду поважними на час вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій останній проти позову заперечив та просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з тих підстав, що при прийняті оскаржуваної постанови відповідач діяв відповідно до норм та у спосіб визначений чинним законодавством.

Також вказує на те, що позивачем пропущено строк звернення до суду із цим позовом, а тому є підстави для залишення позовної заяви без розгляду, оскільки про існування оскаржуваної постанови йому стало відомо під час особистого прийому у державного виконавця 26.07.2018, про що складено відповідний акт. Зазначає, що копію оскаржуваної постанови було направлено позивачу на телефон за допомогою клієнта миттєвого обміну повідомленнями Viber.

Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечує, просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представника відповідача, розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Судом встановлено, що на виконанні у другому відділі державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) перебувало виконавче провадження ВП №52249486, щодо виконання виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом у справі №686/12056/15 від 08.07.2016 про стягнення боргу з позивача на користь ПАТ "Універсал Банк" боргу в сумі 19411,63 доларів США та 3654 грн.

05.07.2017 державним виконавцем другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) прийнято постанову про розшук майна боржника у ВП №52249486.

В подальшому державним виконавцем прийнято постанову від 13.07.2018 ВП №52249486 про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 1941,16 доларів США та 365,40 грн.

Постановою державного виконавця від 26.04.2019 ВП №52249486 виконавчий лист, виданий Хмельницьким міськрайонним судом у справі №686/12056/15 від 08.07.2016 було повернено стягувачу.

Листом від 16.02.2022 АТ "Універсал-Банк", що є правонаступником ВАТ "Універсал - Банк" повідомив позивача про те, що його заборгованість перед банком по кредитному договору повністю погашена.

На запит позивача, його було повідомлено органом ДВС листом від 11.11.2022 про існування оскаржуваної постанови (про стягнення виконавчого збору) та надано її копію.

Вважаючи вищезазначену постанову протиправною, позивач звернувся в суд з цим адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України Про виконавче провадження від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VІІІ виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону №1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Частиною п`ятою вказаної статті встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону №1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 37 Закону № 1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення.

За правилами частини 5 статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Приписами статей 40, 42 Закону №1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.

Частиною третьою статті 40 Закону №1404-VІІІ встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.

Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону №1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28 серпня 2018 року), слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.

Між тим, Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII, який набрав чинності 28 серпня 2018 року, внесено зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ.

З урахуванням наведених змін, за змістом статті 27 Закону №1404 - VІІІ виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Тобто, з урахуванням редакцій Закону №1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача (виконавчий лист про стягнення суми боргу видано 08.07.2016, а оскаржувана постанова прийнята 13.07.2018), база обрахунку виконавчого збору змінювалась, а саме: в період до 28 серпня 2018 року розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28 серпня 2018 року - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України в рішенні від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.

Таким чином, положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна до 28 серпня 2018 року, зменшували відповідальність позивача, як боржника, у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ в редакції, яка була чинна після 28 серпня 2018 року, оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.

Крім того суд зазначає, що матеріали ВП №52249486 не містять доказів, які б свідчили про те, що під час вчинення виконавчих дій щодо виконання виконавчого листа, виданого Хмельницьким міськрайонним судом у справі №686/12056/15 від 08.07.2016, державним виконавцем було досягнуто результат, спрямований на фактичне погашення визначеної виконавчим документом заборгованості.

З урахуванням того, що внесені Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону №1404-VІІІ погіршили становище боржника, а також того, що виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, оскільки виконавчий лист було повернуто стягувачу, суд дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для прийняття оскаржуваної постанови і, відповідно, її протиправності.

Зазначене відповідає правовим позиціям викладеним Верховним Судом у його постановах від 21 січня 2021 року в справі №640/3430/19, від 28 січня 2021 року в справі №420/769/19 та від 20 травня 2021 року в справі №640/32814/20, від 08 липня 2021 року в справі №480/5242/19.

Частиною 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

При цьому, адміністративний суд з урахуванням фактичних обставин зобов`язаний здійснити ефективний захист порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій, а тому вимоги позивача про визнання протиправними дій державного виконавця щодо прийняття оскаржуваної постанови не підлягають задоволенню.

Що стосується посилання відповідача про пропущення позивачем строку звернення до суду із цим позовом, а тому є підстави для залишення позовної заяви без розгляду, суд звертає увагу на таке.

Так, в матеріалах справи присутній акт державного виконавця від 26.07.2018, в якому зазначено, що цього дня державним виконавцем було здійснено особистий прийом позивача та ознайомленого його із змістом оскаржуваної постанови, однак під час проставлення відмітки на заяві про ознайомлення зі змістом вказаної постанови позивач вирішив покинути кабінет державного виконавця.

Суд критично оцінює такий документ, оскільки суд не має реальної можливості перевірити правдивість вказаних у ньому обставин.

При цьому, суд звертає увагу на те, що ч. 1 ст. 28 Закону № 1404-VІІІ передбачає, що документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення. Тому, державний виконавець не був позбавлений можливості направити вказану постанову позивачу засобами поштового зв`язку.

Також, на думку суду, надані державним виконавцем докази направлення позивачу на телефон за допомогою клієнта миттєвого обміну повідомленнями Viber (у вигляді скріншотів), не є належними та допустимими в розумінні вимог КАС України, оскільки з їх змісту не можливо встановити кому дійсно направлялась оскаржувана постанова та дата вчинення такої дії.

Зважаючи на це, письмовими доказами не спростовується те, що зі змістом оскаржуваної постанови позивача було ознайомлено 26.07.2018.

У той же час, в матеріалах справи міститься відповідь на запит позивача від 11.11.2022, якою його було повідомлено про існування оскаржуваної постанови та надано її копію, а тому саме з цієї дати у позивача виникло право на звернення до суду із цим позовом.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Системно проаналізувавши норми законодавства, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно, беручи до уваги положення статті 139 КАС України, на користь позивача підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача всі здійсненні ним судові витрати.

Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 242-246, 250, 255, 268-272, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 13.07.2018 ВП №52249486 про стягнення виконавчого збору.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп., за рахунок бюджетних асигнувань другого відділу державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач:ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 )
Відповідач:Другий відділ державної виконавчої служби у місті Хмельницькому Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Тернопільська, 13/2, м. Хмельницький, Хмельницька область, 29000 , код ЄДРПОУ - 37225071)

Головуючий суддя Я.В. Драновський