Справа № 420/9685/22
Суддя: Катаєва Е.В.
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/9685/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Катаєвої Е.В., розглянувши у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалами суду від 19.07.2022 та від 15.08.2022 року позов залишений без руху та наданий строк для усунення недоліків.

Позивач подав до суду позов до Одеської обласної прокуратури, в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Одеської обласної прокуратури щодо не нарахування та невиплати йому ОСОБА_1 , з 15.03.2021 по 01.11.2021 року включно заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру»;

- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру здійснити йому ОСОБА_1 , з 15.03.2021 по 01.11.2021 року включно перерахунок та виплату заробітної плати у відповідності до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру», з урахуванням виплачених сум.

Ухвалою суду від 05.09.2022 року позовна заява прийнята до розгляду та провадження по справі відкрите, вирішено розгляд справи здійснити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Позивач зазначив, що він працював з 04.04.2005 року в органах прокуратури Одеської області. У зв`язку із створенням окружних прокуратур і припиненням місцевих прокуратур шляхом реорганізації з 15.03.2021 згідно наказів Генерального прокурора від 17.02.2021 №2ш, №39 та №40, наказом керівника Одеської обласної прокуратури №701к вiд 12.03.2021 йому тимчасово визначено робоче місце в Ізмаїльській окружнiй прокуратурі Одеської області, де він і працював до видання наказу від 20.10.2021 №2331к, яким його звільнено з посади, у зв`язку з не завершенням проходження атестації, передбаченої Законом України №113-IX від 19.09.2019 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів з реформи органів прокуратури».

Водночас, відповідачем на момент звільнення не здійснено з ним повний розрахунок, а саме: у період з 15.03.2021 по 01.11.2021 йому виплачувалася заробітна плата відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» від 31.05.2012 №505 (далі Постанова КМУ №505), тоді як заробітна плата повинна регулюватися виключно статтею 81 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VII.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказує, що Законом України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 №79-VIII розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 26, яким, зокрема, установлено, що норми і положення статті 81, частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі №1-223/2018(2840/18) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України «Про прокуратуру» застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Позивач вважає, що бездіяльністю відповідача порушено його право власності на отримання заробітної плати у повному розмірі, гарантованої частинами 1-3 статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та статтею 41 Конституції України. З врахуванням наведеного позивач просить задовольнити позов.

Представник відповідача подав до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позову та зазначив, що позивачу нараховувалася заробітна плата, виходячи з розміру посадового окладу, визначеного Постановою КМУ №505.

Представник відповідача вказує, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.

На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Водночас, відповідно до пункту 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» прокурори та слідчі органів прокуратури можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.

Однак, відносно позивача відсутнє рішення про успішне проходження атестації. Отже, позивач не мав та не має статусу прокурора окружної прокуратури, а тому відповідно на нього не поширювалося положення норм ч.3 ст. 81 Закону України «Про прокуратуру». Нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Представник позивача подав до суду відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог та зазначив, що Закон України «Про прокуратуру» є спеціальним по відношенню до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури». На думку представника позивача факт проходження прокурором атестаці, запровадженої Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури», жодним чином не впливає на порядок визначення розміру його посадового окладу, який встановлено статтею 81 Закону України «Про прокуратуру». Представник позивача акцентував увагу на тому, що після 15.03.2021 він перебував у фактичних трудових відносинах з відповідачем та у нього був наявний статус прокурора.

Справа розглянута у письмовому провадженні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий 02.04.1999 року (а.с.44 т.1).

Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 з 04.04.2005 до 01.11.2021 працював в органах прокуратури України, та звільнений з посади прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури (а.с.46-49 т.1).

ОСОБА_1 було призначено на посаду прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури наказом заступника Генерального прокурора України - прокурора Одеської області Д. Сакварелідзе №3230к від 15.12.2015 року (а.с.50 т.1).

Наказом керівника Одеської обласної прокуратури №701к від 12.03.2021 у зв`язку із створенням окружних прокуратур і припиненням місцевих прокуратур шляхом реорганізації з 15.03.2021 згідно наказів Генерального прокурора від 17.02.2021 №2ш, №39 та №40, прокурору Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 тимчасово визначено робоче місце в Ізмаїльській окружній прокуратурі Одеської області (а.с.72-73 т.1).

Наказом Одеської обласної прокуратури від 20.10.2021 №2331-к ОСОБА_1 звiльнено з посади прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області та з органів прокуратури, як підставу його видання зазначено підпункт 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні Положення» Закону №113-IX, та рішення П`ятнадцятої кадрової комісії обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) від 13.09.2021 №192 про неуспішне проходження прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 атестації (а.с.51 т.1).

20.06.2022 позивач звернувся до відповідача з заявою щодо перерахунку та виплати йому заробітної плати за період з 15.03.2021 по 01.11.2021 відповідно до вимог ст.81 Закону №1697-VII (а.с.74-76 т.1).

Відповідач листом від 30.06.2022 №21-71ВИХ-22 повідомив заявника, що Закон №1697-VII (iз змiнами внесеними Законом №113-IX), а не БК України (норма якого визнана неконституційною), передбачає оплату праці працівників регіональних прокуратур та місцевих прокуратур вiдповiдно до вимог Постанови КМУ №505.

Згідно розрахункових листів за 2021 рік ОСОБА_1 за час перебування на посаді прокурора, зокрема, в період з 15.03.2021 по 01.11.2021 нараховувалась та виплачувалась заробітна плата та посадовий оклад відповідно до Постанови КМУ №505 (а.с. 80 т.1).

Судом також встановлено згідно з даними автоматизованої системи діловодства суду, що ОСОБА_1 після його звільнення 03.12.2021 року звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовами:

- до Одеської обласної прокуратури про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати з 15.03.2021 по 01.11.2021 року включно заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» (дана справа №420/9685/22);

- до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії (справа №420/24321/21).

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №420/24321/21 позов ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури про визнання протиправними та скасування рішень, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме: - визнано протиправним з моменту прийняття та скасовано рiшення П`ятнадцятої кадрової комiсiї обласних прокуратур з атестації прокурорів місцевих прокуратур, військових прокуратур гарнізонів (на правах місцевих) №192 вiд 13.09.2021 «Про неуспішне проходження прокурором Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області ОСОБА_1 ; - визнано протиправним з моменту прийняття та скасовано наказ керівника Одеської обласної прокуратури №2331к вiд 20.10.2021 року, яким ОСОБА_1 звільнено з посади прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходiв iз реформи органів прокуратури» №113-IX від 19.09.2019 з 01 листопада 2021 року;- поновлено з 02.11.2021 року ОСОБА_1 на посадi прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області з визначенням йому робочого місця в Ізмаїльській окружній прокуратурі Одеської області;

стягнуто з Одеської обласної прокуратури середній заробіток ОСОБА_1 за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 02.11.2021 по день прийняття судом рiшення про поновлення на роботі у розмірі 62170,03 грн.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 10.10.2022 року по справі №420/24321/21 апеляційні скарги ОСОБА_1 , Офісу Генерального прокурора, Одеської обласної прокуратури - залишені без задоволення. Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №420/24321/21 змінено, викладений абзац п`ятий його резолютивної частини в наступній редакції: «Стягнути з Одеської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.11.2021 року по 07.07.2022 року у розмірі 64 009,38 грн». В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 залишено без змін.

Таким чином, на час розгляду данної справи, предметом розгляду якої є визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати з 15.03.2021 по 01.11.2021 року заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону №1697-VII, скасовані накази про звільнення позивача, він поновлений на посаді та на його користь стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02.11.2021 року по 07.07.2022 року.

При цьому, нарахування та виплата заробітної плати з 15.03.2021 по 01.11.2021 року відповідно до положень ст.81 Закону №1697-VII не було предметом розгляду справи №420/24321/21.

Спірні правовідносини у цій справі склались з приводу ненарахування та невиплати позивачу заробітної плати у період з 15.03.2021 по 01.11.2021, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 26.03.2020 № 6-р/2020, у порядку та розмірі, передбаченому статтею 81 Закону України «Про прокуратуру».

Закон України №1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон №1697-VII), який набрав чинності 15.07.2015 прийнятий 14.10.2014 та визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.

Відповідно до ч.1 ст.81 Закону №1697-VII (редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці (ч. 2 ст. 81 Закону №1697-VII).

Згідно з ч.3 ст.81 Закону №1697-VII Посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 15 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. З 1 січня 2021 року посадовий оклад прокурора окружної прокуратури становить 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, а з 1 січня 2022 року - 25 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора окружної прокуратури з коефіцієнтом: 1) прокурора обласної прокуратури - 1,2; 2) прокурора Офісу Генерального прокурора - 1,3 (ч. 4 ст. 81 Закону №1697-VII).

Отже, починаючи з 15.07.2015 відбулися поетапні зміни в оплаті праці працівників прокуратури, збільшувались відповідно розміри посадових окладів працівників прокуратури.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.1995 №108/95-ВР (далі - Закон №108) умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.

Згідно з ст. 13 Закону №108 оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

Частиною 9 статті 81 Закону №1697-VII визначено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, що кореспондується із положеннями ст.ст. 89 і 90 вказаного Закону №1697-VII: фінансування прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України; функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України; фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.23 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 №2456-VI визначено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.

Так, зокрема, Законом України від 28.12.2014 №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» (набрав чинності з 01.01.2015) внесено зміни до Бюджетного кодексу України, розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» якого доповнено пунктом 26, яким встановлено, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VII частин шістнадцятої, сімнадцятої, вісімнадцятої статті 86, пунктів 13, 14 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 надано право керівникам органів прокуратури у межах затвердженого фонду оплати праці установлювати працівникам органів прокуратури посадові оклади відповідно до затверджених цією постановою схем посадових окладів та інші виплати. Видатки, пов`язані з реалізацією цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на оплату праці, затверджених у кошторисах на утримання органів прокуратури. Упорядкування посадових окладів окремих працівників органів прокуратури здійснювати в межах затвердженого фонду оплати праці (пункт 6 постанови №505).

Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), окреме положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Зокрема, пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України передбачено, що положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону №1697-VII зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Між тим, 25 вересня 2019 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 №113-ІХ (далі - Закон №113-IX), яким запроваджено реформування системи органів прокуратури, у зв`язку з чим, внесено ряд змін до Закону №1697-VII, зокрема, в тексті Закону №1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».

Пунктом 3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.

Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором.

За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури на зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

День початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур визначається рішеннями Генерального прокурора стосовно Офісу Генерального прокурора, усіх обласних прокуратур, усіх окружних прокуратур. Вказані рішення публікуються у газеті «Голос України» (пункт 4 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX).

Днем початку роботи окружних прокуратур відповідно до наказу Генерального прокурора №40 від 17.02.2021 «Про день початку роботи окружних прокуратур» визначено 15.03.2021 (а.с.71 т.1).

Пунктом 7 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори та слідчі органів прокуратури, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів і слідчих у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.

Атестація здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором (пункт 9 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX).

Пунктом 11 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX передбачено, що атестація прокурорів проводиться кадровими комісіями офісу Генерального прокурора, кадровими комісіями обласних прокуратур.

Відповідно до пункту 17 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX кадрові комісії за результатами атестації прокурора ухвалюють одне із таких рішень: рішення про успішне проходження прокурором атестації або рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.

Кадрові комісії за результатами атестації подають Генеральному прокурору інформацію щодо прокурорів, які успішно пройшли атестацію, а також щодо прокурорів, які не успішно пройшли атестацію.

Згідно з пунктом 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав, зокрема, рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;

Верховний Суд у постанові від 21.10.2021 по справі №640/154/20, зокрема, зазначив, що черговим етапом процесу реформування прокуратури стало прийняття Верховною Радою України у межах своїх конституційних повноважень Закону №113-ІХ, яким внесено зміни до кодексів та законів України не скільки щодо форми чи змісту діяльності прокуратури, а скільки щодо реформи органів прокуратури в частині кадрових питань. Передбачена Законом №113-ІХ переатестація не має систематичного характеру, відбувається одноразово за окремим законом, є винятковою. У Пояснювальній записці до проекту цього Закону зазначено, що він спрямований на запровадження першочергових і, багато в чому, тимчасових заходів, пов`язаних передусім із кадровим перезавантаженням органів прокуратури шляхом атестації чинних прокурорів, а також надання можливості всім доброчесним кандидатам, які мають належні теоретичні знання та практичні навички, на конкурсних засадах зайняти посаду прокурора у будь-якому органі прокуратури. Основною метою цього Закону є створення передумов для побудови системи прокуратури, діяльність якої базується на засадах ефективності, професійності, незалежності та відповідальності.

Реалізація «кадрового перезавантаження» органів прокуратури передбачає, крім іншого, приведення кількісного складу прокурорів у відповідність до вимог статті 14 Закону №1697-VII зі змінами, внесеними Законом №113-ІХ, шляхом атестації прокурорів.

Тож проведення атестації прокурорів є обов`язковою складовою запровадженого Законом №113-ІХ процесу реформування системи органів прокуратури та за своєю суттю є спеціальною процедурою, яка має на меті підтвердження здатності прокурорами виконувати свої повноваження на належному рівні за визначеними законом критеріями, шляхом здійснення оцінки їхньої професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, що стосувалась, зокрема, усіх без винятку прокурорів, які мали бажання продовжувати працювати у органах прокуратури.

Між тим, позивача на виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 07.07.2022 у справі №420/24321/21, яке набрало законної сили 10.10.2022 року, було поновлено з 02.11.2021 року на посадi прокурора Ізмаїльської місцевої прокуратури Одеської області з визначенням йому робочого місця в Ізмаїльській окружній прокуратурі Одеської області.

Таким чином, позивач є прокурором, проте відносно нього станом на час розгляду даної справи не прийнято рішення уповноваженим органом - кадровою комісією про успішне або неуспішне проходження ним атестації.

Частиною 5 ст.242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 04.10.2022 по справі №160/3003/21 надав аналіз приписам ч.1 ст.81 Закону України «Про прокуратуру», пункту 2626 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020, яким окреме положення вказаного пункту визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними), а також п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-IX, відповідно до якого за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.

Верховний Суд в постанові від 04.10.2022 по справі №160/3003/21 наголосив, що зазначений Закон №113-IX та п.3 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» цього Закону є чинними і неконституційними у встановленому законом порядку не визнавались. В контексті указаного питання Верховний Суд у постанові від 14 липня 2022 року у справі №600/3960/21-а акцентував увагу, що акти Конституційного Суду України не є нормотворчими; іншими словами вони не є нормативно-правовими (нормативно-юридичними) актами, адже суд конституційного контролю не виконує регулятивної функції. "Негативна" правотворчість Конституційного Суду України, як її подекуди називають у правовій доктрині, пов`язана з визнанням неконституційним правового акта чи його окремих положень, що має наслідком його/їх скасування, але і тільки. Конституційний Суд України у такий спосіб не може встановлювати "нову" норму та/чи змінити існуючу (чинну) норму права, адже це функція законодавця.

Тому той факт, що зазначене Рішення прийнято після набрання чинності Законом №113-IX не слід позиціонувати як "правовий акт, виданий пізніше", що в умовах подолання темпоральних колізій норм права може мати перевагу у застосуванні. За описаної ситуації таким "актом" є якраз Закон №113-IX, якого це Рішення не стосувалося.

Так, суд конституційного контролю перевіряв на відповідність Конституції України положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві і перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування. Закону №113-IX на дату звернення з конституційним поданням ще не було, тож автори клопотання не могли порушувати у ньому питання про конституційність реформування органів прокуратури й оплату праці прокурорів під час цього процесу відповідно до цього Закону. Конституційний Суд України у своєму Рішенні цих питань теж не зачіпав, що видно з його мотивації.

Враховуючи викладене та скасовуючи рішення апеляційного суду, Верховний Суд не погодився з правовою позицією апеляційного суду, яка зводилась до того, що Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 нівелює приписи абзацу третього цього пункту, і встановлює, по суті, нове правило, за яким з 26 березня 2020 року заробітна плата прокурорів визначається тільки ст.81 Закону України «Про прокуратуру».

Верховний Суд звернув увагу, що положеннями пункту 3 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону №113-IX запроваджено різні підходи до оплати праці прокурорів залежно від проходження чи непроходження ним атестації.

Отже, указаним Законом одночасно з проходженням атестації розрізнено й умови оплати праці прокурорів залежно від того, на якій посаді й у якому "статусі" вони перебувають.

За висновками Верховного Суду у справах такої категорії необхідно встановити чи був позивач у спірний період прокурором, який успішно або неуспішно пройшов атестацію відповідно до Закону №113-IX, а також чи взагалі він її проходив, а також чи був переведений до Офісу Генерального прокурора, обласної чи окружної прокуратури.

Ці обставини (факт проходження/непроходження атестації та факт переведення) є ключовими для правильного вирішення спірних правовідносин, адже саме ці факти висвітлюють правомірність або неправомірність дій відповідача щодо нарахування і виплати ОСОБА_1 заробітної плати у відповідності до Постанови КМУ №505.

Верховний Суд також акцентував увагу, і звертав її також у постанові від 14 липня 2022 року у справі №600/3960/21-а, що Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 №6-р/2020 , ухвалювалося безвідносно до приписів Закону №113-IX, які вже діяли на той час (зокрема щодо оплати праці працівників органів прокуратури під час "перехідного" періоду). Конституційне подання, за яким ухвалено Рішення, зрештою, цього аспекту не зачіпало. Порушені у конституційному поданні питання стосувалися конституційності інших норм зовсім іншого закону.

Таким чином, для вирішення спірних правовідносин по даній справі №420/9685/22 суд вважає необхідним в силу приписів п.5 ст.242 КАС України врахувати правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 04.10.2022 по справі №160/3003/21.

Судом достовірно встановлено, що в період з 15.03.2021 по 01.11.2021 року позивач ОСОБА_1 не мав статусу прокурора, якій успішно пройшов атестацію. Таке рішення не прийнято станом на час розгляду справи.

Таким чином ОСОБА_1 у період з 15.03.2021 по 01.11.2021 року не мав статусу прокурора окружної прокуратури та на нього не поширювалося положення частини третьої статті 81 Закону №1697-VII щодо розмірів посадових окладів атестованих прокурорів.

Отже, суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів позивача, що відповідачем були порушені його права щодо оплати праці, оскільки відповідач щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати за період з 15.03.2021 по 01.11.2021 згідно приписів постанови Кабінету Міністрів України №505, які неконституційними не визнавалися, діяв у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Враховуючи викладене, оцінивши достовірність та достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат в порядку ст. 139 КАС України, за результатами розгляду даної справи, не здійснюється.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2,3,6,7,9,12,13,241-246 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Одеської обласної прокуратури (вул. Пушкінська, 3, м. Одеса, 65026, ) про визнання протиправною бездіяльності щодо не нарахування та невиплати з 15.03.2021 по 01.11.2021 року включно заробітної плати відповідно до положень статті 81 Закону України «Про прокуратуру» та зобов`язання здійснити з 15.03.2021 по 01.11.2021 року включно перерахунок та виплату заробітної плати у відповідності до вимог статті 81 Закону України «Про прокуратуру».

Рішення набирає законної сили у порядку ст.255 КАС України.

Рішення може бути оскаржене у порядку та строки встановлені ст.295-297 КАС України.

Суддя Е.В. Катаєва

.