Справа № 200/3010/22
Суддя: Сіваченко Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року справа №200/3010/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сіваченка І.В., суддів: Блохіна А.А., Гаврищук Т.Г., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року (повне судове рішення складено 31 серпня 2022 року) у справі № 200/3010/22 (суддя в І інстанції Волгіна Н.П.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року представник позивача Мендрик Дмитро Олександрович, який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі ГУ ПФУ в Донецькій області), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не виплати позивачу пенсії з 5 квітня 2016 року;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області поновити позивачу нарахування та виплату пенсії з 5 квітня 2016 року та виплатити заборгованість.

В обґрунтування позову представник позивача посилався на те, що позивач перебуває на обліку відповідача як отримувач пенсії по інвалідності.

Виплату пенсії припинено.

Позивач вважав, що не виплата їй пенсії є порушенням гарантованого Конституцією України права на соціальний захист, тому через свого представника звернувся до суду.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії структурного підрозділу ГУ ПФУ в Донецькій області з припинення (призупинення) виплати ОСОБА_1 пенсії з квітня 2016 року.

Зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії шляхом перерахування пенсійних виплат на її банківській рахунок, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Зобов`язано ГУ ПФУ в Донецькій області виплатити позивачу заборгованість з пенсії за період з квітня 2016 року по дату поновлення поточної виплати пенсії шляхом перерахування цієї заборгованості на її банківській рахунок, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення місцевого суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначив, що суд І інстанції не в повному обсязі з`ясував обставини справи для прийняття рішення суду за всіма принципами здійснення правосуддя.

Так, право внутрішньо-переміщених осіб на отримання пенсійних виплат визначається Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закон № 1706-VII), відповідними нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України.

Питання призначення та виплати пенсії внутрішньо переміщеним особам регулюються Законом № 1706-VII, постановою Кабінету Міністрів України «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» від 5 листопада 2014 року № 637, які є спеціальними у сфері пенсійного забезпечення внутрішньо переміщених осіб.

Після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з 1 квітня 2016 виплату пенсії було призупинено.

Призупинення пенсії здійснено на підставі ст. 12 Закону № 1706-VII, якою передбачено, що у разі неповідомлення про повернення до покинутого місця проживання приймається рішення про скасування дії довідки на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання. Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця проживання є дані, отримані з відповідних державних реєстрів та в результаті обміну інформацією з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Відповідно Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за № 1566/11846, заява про поновлення виплати пенсії подається пенсіонером особисто або його законним представником до органу, що призначає пенсію, за місцем перебування на обліку як одержувача пенсії.

Із заявою про поновлення виплати пенсії позивач не зверталась.

Згідно п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 призначення та продовження виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509 та виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Відповідач зазначає, що підставою для відновлення виплати пенсії є особиста заява особи, яка звертається за поновленням пенсії до територіального управління Пенсійного фонду України, де зареєстровано її постійне місце проживання на контрольованій території України відповідно до довідки внутрішньо переміщеної особи з доданими до неї необхідними документами та надання заяви про відкритій рахунок в AT «Ощадбанк».

Також відповідач зазначає про порушення позивачем строку звернення до суду із цим позовом.

Крім того, суми пенсії, які не виплачено за період до місяця їх відновлення виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , має інвалідність 3 групи, має право на отримання пенсії по інвалідності (довічно), що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 та довідкою МСЕК від 26 листопада 2013 року Серія 10 ААВ № 475497 (а.с.9- 17).

Відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, , зареєстроване місцезнаходження: пл. Соборна, буд. 3, м. Слов`янськ, Донецька область, 84122, є органом державної влади та належним відповідачем у даній справі (а.с.45).

Як встановлено судами, пенсія позивачу призначена з 26 листопада 2013 року (а.с.21).

З 1 квітня 2015 року позивач перебуває на обліку у відповідача (його структурного підрозділу) та отримує пенсію по інвалідності (зв. бік а.с.38).

Слід зазначити, що доказів на підтвердження наявності у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи, як про це зазначає відповідач, суду не надано; з рішення Управління ПФУ в м. Дружківка № 26 від 16 лютого 2020 року «Про перерахунок пенсії» (роздрукованого з кабінету позивача в системі ПФУ) вбачається, що в графі «особливості» вказано: «ТЕСТ ВПО не зареєстрована» (93) (а.с.18).

Відповідно до пояснень відповідача, виплату пенсії позивачу було призупинено з квітня 2016 року на підставі ст. 12 Закону № 1706-VII, якою передбачено, що у разі неповідомлення про повернення до покинутого місця проживання приймається рішення про скасування дії довідки на підставі інформації про тривалу відсутність (понад 60 днів) особи за місцем проживання. Інформацією, яка дає обґрунтовані підстави вважати, що внутрішньо переміщена особа повернулася до покинутого місця проживання є дані, отримані з відповідних державних реєстрів та в результаті обміну інформацією з органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування (зв. бік а.с.38).

За поясненням відповідача належного рішення щодо припинення виплати позивачу пенсії управлінням не приймалось (зв. бік а.с.38).

Будучи не згодною із припиненням виплати їй пенсії, позивач звернулася до суду із цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, апеляційний суд виходить з такого.

Частиною 1 ст. 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування від 9 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закон № 1058-IV).

Відповідно ст. 5 цього Закону цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1706-VII факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених ст. 12 цього Закону.

Як вже зазначалось судами, доказів на підтвердження наявності у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи, на чому наполягає відповідач, суду не надано; а рішення Управління ПФУ в м. Дружківка № 26 від 16 лютого 2020 року «Про перерахунок пенсії» (роздрукованого з кабінету позивача в системі ПФУ) містить відмітку «ТЕСТ ВПО не зареєстрована» (93) (а.с.18).

Крім цього, частиною 1 ст. 14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.

Слід зауважити, що спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи. Реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби, як то: доступ до належного житла та правової допомоги, доступ до спеціальних державних програм, зокрема адресних програм для внутрішньо переміщених осіб, тощо. Тобто, статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права», як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-VII), не звужуючи при цьому обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації.

На переконання суду, прийняття Закону № 1706-VII спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, а не на звуження їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України, зокрема в Законі № 1058-IV.

Частиною 1 ст. 49 Закону № 1058-IV передбачено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Виходячи з приписів ст. ст. 44, 77, 79, 80 КАС України, беручи до уваги встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про недоведеність відповідачем правомірності припинення (призупинення) виплати позивачу з 1 квітня 2015 року пенсії.

Слід зауважити, що частина 1 ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, вільний вибір місця проживання.

Аналогічні положення передбачені ч. 1 ст. 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382- IV).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону № 1382-IV реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з абз.3 ч.1 ст.3 Закону № 1382-IV вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Проаналізувавши наведене вище, місцевий суд дійшов правильного висновку про неправомірність припинення (призупинення) виплати позивачу пенсії з квітня 2016 року.

Враховуючи зазначене, керуючись ч. 2 ст. 9 КАС України, колегія суддів також погоджується з судом першої інстанції, що необхідно задовольнити позовні вимоги шляхом визнання неправомірними дій структурного підрозділу ГУ ПФУ в Донецькій області з припинення (призупинення) виплати позивачу пенсії з квітня 2016 року.

Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату позивачу пенсії з 5 квітня 2016 року та зобов`язання виплатити заборгованість.

Згідно ч. ч. 1-2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій (п. 3); визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (п. 4).

Виплата пенсії за минулий час врегульована положенням ст. 46 Закону № 1058-IV.

Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Відповідно до ст. 47 Закону № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Верховний суд України 6 жовтня 2015 року ухвалив постанову по справі № 608/1189/14-а, де зазначив, що держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право (право на отримання пенсії).

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України від 16 вересня 2015 року по справі № 21-1465а15, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Пунктом 15 Порядку № 365 в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» установлено, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Проте, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 червня 2019 року, яке залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 7 листопада 2019 року, у справі № 640/18720/18 визнано протиправними та нечинними підпункт 2 пункту 1, підпункт 2 пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року № 335 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 червня 2016 року № 365» в частині, що стосується сум невиплачених пенсій.

Керуючись ст. 245 КАС України, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача поновити нарахування та виплату пенсії позивачу та сплатити виниклу заборгованість за період з квітня 2016 року по дату поновлення виплати пенсії.

Разом із цим сторонам слід зауважити на таке.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України були внесені зміни до деяких постанов Кабінету Міністрів України, в тому числі:

1. У постанові Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» пункт 1 викладено в новій редакції, відповідно до якої виплата (продовження виплати) пенсій, що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. Такі виплати можуть здійснюватися за бажанням особи з доставкою додому, з компенсацією витрат за надання таких послуг, передбачених укладеним відповідно до пункту 3 цієї постанови тристороннім договором; починаючи з 1 липня 2016 року виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсій-ного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України;

2. У Порядку виплати пенсій та грошової допомоги за згодою пенсіонерів та одержувачів допомоги через їх поточні рахунки у банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596 «Про заходи щодо виконання статті 3 Указу Президента України від 4 липня 1998 року № 734», викладено пункт 27 Порядку в наступній редакції: Уповноважені банки за письмовими запитами органів Пенсійного фонду, органів праці та соціального захисту населення і Мінфіну зобов`язані подавати інформацію про зарахування сум пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки одержувачів та про їх закриття. Обмін інформацією між Мінфіном та АТ Ощадбанк щодо здійснення пенсійних виплат внутрішньо переміщеним особам здійснюється на підставі укладеного між Мінфіном та АТ Ощадбанк договору про взаємодію.

Також пунктом 5 постанови Кабінету Міністрів України від 14 березня 2016 року № 167 доручено Публічному акціонерному товариству Державний ощадний банк України забезпечити до 1 липня 2016 року відкриття поточних рахунків та видачу платіжних карток за зверненням відповідно до абзацу другого пункту 1 цієї постанови внутрішньо переміщених осіб, які не обслуговуються в публічному акціонерному товаристві Державний ощадний банк України, і не пізніше ніж з 1 серпня 2016 року розпочати за зверненням клієнтів за власний рахунок виготовлення та обмін існуючих платіжних карток на платіжні картки, які одночасно є пенсійним посвідченням, із зазначенням графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Метою визначення виплати пенсій внутрішньо-переміщеним особам виключно через рахунки в АТ «Державний ощадний банк України» є збереження коштів соціально незахищених осіб, які перебувають на обліку як особи, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення; забезпечення виплати пенсійних і соціальних допомог; недопущення застосування шахрайських схем і протиправних дій під час здійснення таких виплат.

Отже, починаючи з 1 липни 2016 року виплата пенсії, що призначена внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України».

Суд зауважує, що постанову Кабінету Міністрів України № 167 було оскаржено в судовому порядку в частині приписів «починаючи з 1 липня 2016 року виплата пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, довічних державних стипендій за рахунок коштів державного та місцевих бюджетів, коштів Пенсійного фонду України, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що призначені внутрішньо переміщеним особам, здійснюється через рахунки та мережу установ і пристроїв Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України».

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 травня 2017 року у справі № 826/11272/16, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 17 жовтня 2017 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

За наслідками касаційного перегляду (постанова від 25 вересня 2018 року) Верховний Суд залишив без змін зазначені рішення судів першої та апеляційної інстанції та вказав, що у справі № 826/11272/16 зазначено, що Кабінет Міністрів України, приймаючи оспорюванні зміни до Постанови № 637, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, оскільки будь-яких обмежень прав громадян, зокрема, вільно переміщених осіб, пов`язаних із соціальними виплатами, не встановлено, також не вбачається також і не відповідність вказаної постанови вимогам Конституції України.

Отже, пенсійні виплати мають сплачуватись (перераховуватись) внутрішньо переміщеним особам на банківській рахунок такої особи, відкритий в ПАТ «Державний ощадний банк України».

Матеріалами справи не підтверджено наявність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи, разом із цим зареєстрованим місцем проживання позивача є: смт. Олександрівка Мар`їнського району Донецької області, яке віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Ураховуючи зазначене, є доцільним визначити порядок виконання цього рішення шляхом поновлення виплати пенсії та виплати заборгованості на рахунок позивача, відкритий в Публічному акціонерному товаристві «Державний ощадний банк України».

Щодо доводів апелянта про пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до норм частин 1 та 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав.

Відповідно до ч.2 ст. 46 Закону № 1058-IV, нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

На підставі аналізу положення ч. 1 ст. 122 КАС України в системному зв`язку з положенням ч. 2 ст. 46 Закону № 1058-IV, місцевий суд дійшов правильного висновку, що строк звернення не є пропущеним, а доводи, наведені з цього питання в апеляційній скарзі, не спростовують таких висновків.

Відтак, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року в справі № 200/3010/22 залишити без змін.

Повне судове рішення 29 листопада 2022 року.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Колегія суддів І. В. Сіваченко

А. А. Блохін

Т. Г. Гаврищук