Справа № 600/799/21-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року м. Чернівці Справа № 600/799/21-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Левицького В.К., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича, другі відповідачі Чернівецька міська рада, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради та Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради, Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, про визнання протиправними та скасування розпоряджень, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Чернівецького міського голови Клічука Р.В. № 133-К від 03.02.2021 Про припинення повноважень директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради ОСОБА_1 ;

- визнати протиправним та скасувати розпорядження Чернівецького міського голови Клічука Р.В. № 136-К від 03.02.2021 Про звільнення ОСОБА_1 директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради;

- зобов`язати Чернівецьку міську раду виплатити ОСОБА_1 середню заробітну плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що у відповідача не було правових підстав для звільнення його відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки вказана правова норма поширюється на посадових осіб господарських товариств, які є спеціальними суб`єктами, а не на осіб, які перебувають на службі в органах місцевого самоврядування. Враховуючи наведене, позивач вважає, що оскаржувані розпорядження винесено відповідачем протиправно та підлягають скасуванню, а він поновленню на посаді.

Ухвалою суду від 15.03.2021 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні).

Чернівецький міський голова (далі - відповідач) подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому заперечував проти позову. В обґрунтування заперечень, відповідач зазначав, що позивача правомірно звільнено з посади директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки вказана норма надає право міському голові припинити трудові відносини з працівником без пояснення причини і не містить застережень щодо її поширення на посадових осіб залежно від форм власності чи організаційно-правових форм підприємств, установ, організацій чи органів державної влади і місцевого самоврядування.

Оскільки позивач до звільнення займав посаду директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин, то він був посадовою особою, як у розумінні Законів №280/97-ВР, №2493-ІІІ, так і для цілей п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, тому міг бути звільнений на підставі цієї норми.

Ухвалою суду від 21.04.2021 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про проведення судового засідання у справі з викликом сторін.

Ухвалою суду від 21.04.2021 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 21.04.2021 клопотання про зупинення провадження у справі повернуто відповідачу без розгляду.

Ухвалою суду від 13.05.2021 клопотання відповідача про зупинення провадження в адміністративній справі задоволено. Зупинено провадження в адміністративній справі №600/799/21-а до набрання законної сили рішення Великої Палати Верховного Суду у справі №490/4465/18.

Ухвалою суду від 08.09.2022 поновлено провадження у справі № 600/799/21-а.

Ухвалою суду від 08.09.2022 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про зміну предмету позову.

Ухвалою суду від 13.10.2022 відмовлено позивачу у задоволенні заяви про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 13.10.2022 залучено до участі у справі як других відповідачів: Чернівецьку міську раду, Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради та Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради.

Ухвалою суду від 15.11.2022 залучено до участі у справі як другого відповідача Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради.

Другі відповідачі правом, передбаченим ст. 162 КАС України, не скористалися, відзив до суду не надали .

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Відповідно до розпорядження Чернівецького міського голови від 27.11.2018 № 1558-К прийнято на службу в Чернівецьку міську раду з 27.11.2018 ОСОБА_1 на посаду директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, за його згодою, як такого, що перебуває в кадрового резерві міської ради (а.с. 76).

З метою підвищення ефективності управління виконавчими органами місцевого самоврядування, розпорядженням Чернівецького міського голови від 03.02.2021 №133-к припинено повноваження директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради ОСОБА_1 відповідно до ст. 42 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні на підставі ч. 1 ст. 10 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування, п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 77-78).

Відповідно до розпорядження Чернівецького міського голови від 03.02.2021 №136-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради 03.02.2021 у зв`язку із припиненням повноважень згідно п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України (а.с. 79-80).

Вважаючи звільнення з посади незаконним, а розпорядження про припинення повноважень та звільнення протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини в справі, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд прийшов до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню повністю, з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною 1 ст. 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ч. 1 ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу й інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 2 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 № 280/97-ВР (далі Закон № 280/97-ВР) місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

За змістом ч. 1 ст. 5 Закону № 280/97-ВР система місцевого самоврядування, з-поміж інших, включає виконавчі органи сільської, селищної, міської ради.

Частиною 1 ст.2 Закону України Про службу в органах місцевого самоврядування від 07.06.2001 № 2493-ІІІ (далі Закон № 2493-ІІІ) закріплено, що посадовою особою місцевого самоврядування є особа, яка працює в органах місцевого самоврядування, має відповідні посадові повноваження щодо здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримує заробітну плату за рахунок місцевого бюджету.

У відповідності до ч. 1 ст. 3 Закону № 2493-ІІІ посадами в органах місцевого самоврядування є, зокрема, виборні посади, на які особи обираються або затверджуються відповідною радою; посади, на які особи призначаються сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради на конкурсній основі чи за іншою процедурою, передбаченою законодавством України.

Пунктом 10 ч. 4 ст. 42 Закону № 280/97-ВР унормовано, що сільський, селищний, міський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною другою статті 21 Закону України Про культуру.

Частиною 3 ст. 7 Закону № 2493-ІІІ встановлено, що на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст. 20 Закону № 2493-ІІІ крім загальних підстав, передбачених Кодексом законів про працю України, служба в органах місцевого самоврядування припиняється на підставі і в порядку, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", цим та іншими законами України, а також у разі: порушення посадовою особою місцевого самоврядування Присяги, передбаченої статтею 11 цього Закону; порушення умов реалізації права на службу в органах місцевого самоврядування (стаття 5 цього Закону); виявлення або виникнення обставин, що перешкоджають перебуванню на службі, чи недотримання вимог, пов`язаних із проходженням служби в органах місцевого самоврядування (стаття 12 цього Закону); досягнення посадовою особою місцевого самоврядування граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування (стаття 18 цього Закону).

На підставі вказаного суд приходить до переконання, що загальні підстави для припинення служби в органах місцевого самоврядування визначені КЗпП України, в той час як положення Закону № 2493-III визначають спеціальні підстави.

При цьому, п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України визначені додаткові підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу з окремими категоріями працівників за певних умов. Зокрема, нею передбачено, що крім підстав, передбачених ст. 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку припинення повноважень посадових осіб.

В той же час необхідно звернути увагу, що правову норму стосовно підстави для розірвання трудового договору - припинення повноважень посадових осіб (п. 5 ч.1 ст. 41 КЗпП) запроваджено Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів від 13.05.2014 № 1255-VII (далі Закон № 1255-VII) з 01.06.2014 з метою покращення умов для здійснення інвестиційної діяльності.

Ключовою новелою цього Закону є внесення змін до КЗпП України, а саме: доповнення ч. 1 п. 5 ст. 41 КЗпП України новою підставою звільнення припинення повноважень посадових осіб.

Пунктом 3 ч. 1 Закону № 1255-VII одночасно частину третю статті 99 Цивільного кодексу України викладено в наступній редакції: 3. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень. У такий спосіб інвесторам господарських товариств було надане право на свій розсуд (без пошуку причин) звільняти посадових осіб товариства, встановлюючи таким чином повний контроль над ним.

Беручи до уваги, що Закон № 1255-VII був прийнятий з метою захисту прав інвесторів, можна підсумувати, що дія норми п. 5 ч. 1 cт. 41 КЗпП України розповсюджується на посадових осіб юридичної особи виконавчого органу товариства, членів наглядової ради акціонерного товариства та загалом посадових осіб будь-якого господарського товариства, а також інших осіб, наділених організаційно-розпорядчими чи адміністративно-функціями.

Діючи послідовно, законодавець для такого випадку передбачив додаткову підставу для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України припинення повноважень посадових осіб.

Далі, з метою забезпечення балансу інтересів сторін трудового договору, для посадових осіб, яких звільняють з наведених підстав, запроваджені додаткові соціальні гарантії - зміни до ст. 44 КЗпП України, що передбачають виплату вихідної допомоги у розмірі не менше, ніж шестимісячний середній заробіток.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 26.10.2022 у справі № 600/643/21-а.

Згідно п. 1.1. Положення про департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, затвердженого рішенням міської ради № 1737 від 25.09.2015, Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин (надалі - Департамент) є виконавчим органом Чернівецької міської ради (а.с. 109 - 115).

Департамент є юридичною особою, має самостійний баланс, відповідні рахунки в територіальному управлінні Державного казначейства м. Чернівців. Департамент у своїй діяльності керується: Конституцію України, законами України, постановами Верховної Ради України, постановами Кабінету Міністрів постановами Верховної Ради України, постановами, розпорядженнями та декретами Кабінету Міністрів України, указами і розпорядженнями Президента України, іншими законодавчими та нормативними актами, рішеннями Чернівецької міської ради та її виконавчого комітету, дорученнями та розпорядженнями Чернівецького міського голови, Регламентами міської ради та її виконавчого комітету і цим Положенням (п. 1.3 та 1.5. Положення № 1737).

Особи, що працюють у Департаменті, є посадовими особами місцево самоврядування, відповідно до цього Положення мають посадовi повноваження щодо здійснення організаційно розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і отримують заробітну плату за рахунок міського бюджету (п. 1.7 Положення № 1737).

Згідно п. 1.8 Положення № 1737 Департамент забезпечує реалізацію державної політики в сфері містобудування, архітектури та землекористування, виконання власних делегованих повноважень у сфері будівництва та регулювання земельних відносин, здійснює координацію діяльності суб`єктів містобудування що комплексного розвитку території міста.

Як зазначалося вище, на час винесення оскаржуваних розпоряджень позивач перебував на посаді директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради.

Вищенаведене свідчить, що перебуваючи на посаді директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, позивач був посадовою особою органу місцевого самоврядування, відповідно на нього не поширювалися положення п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Дослідженням оскаржуваних розпоряджень від 03.02.2021 №133-к та № 136-к встановлено, що на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України відповідач припинив повноваження директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради ОСОБА_1 та звільнив його із займаної посади.

Враховуючи те, що позивач працював на посаді директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, суд вважає, що звільнення його з посади на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є помилковим, оскільки вказана норма права стосується посадових осіб господарських товариств, яким департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради не являється.

За таких обставин, суд погоджується із доводами позивача в частині протиправності оспорюваних розпорядження від 03.02.2021 № 133-к та №136-к про припинення його повноважень на посаді директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради та звільнення із займаної посади.

За правовою позицією Конституційного Суду України правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (рішення від 30.01.2003 № 3-рп/2003 та від 02.11.2004 № 15-рп/2004).

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над неправомірним втручанням у право кожної людини.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Таким чином, з урахуванням наведеного вимоги позивача про визнання протиправними та скасування розпоряджень від 03.02.2021 №133-К та № 136-К є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у ч. 2 ст. 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.

Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як зазначено ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду справи по суті відповідач та другі відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не довели належними засобами доказування правомірність прийняття оскаржуваних розпоряджень від 03.02.2021 №133-К та № 136-К від 03.02.2021.

Зважаючи на наведені вище норми права та встановлені по справі обставини, суд приходить до висновку, що оскаржувані розпорядження є протиправними та підлягають скасуванню.

Громадянам згідно зі ст. 43 Конституції України гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Згідно із п. 2 та 3 ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць та про поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи висновок суду про протиправність та скасування оскаржуваних розпоряджень, а також беручи до уваги вимоги ч. 1 ст. 235 КЗпП України, суд вважає, що позивача необхідно поновити на посаді директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради з 04.02.2021, допустивши рішення в частині поновлення на роботі до негайного виконання.

Оскільки, судом встановлено факт протиправності звільнення позивача із займаної посади, відтак, період часу з 04.02.2021 по 02.12.2022 (465 робочих днів) є періодом вимушеного прогулу позивача, а втрачений за цей час заробіток, відповідно до вимог чинного законодавства України, підлягає відшкодуванню, виходячи з розміру середньоденного заробітку за останні два місяці, що передували звільненню.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України Про оплату праці порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Із п. 5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 видно, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Згідно архівної довідки Трудового архіву Виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25.11.2022 № 1/65 та розрахункових листків за грудень 2020 року та січень 2021 року, працюючи на посаді директора Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради позивач отримував заробітну плату в грудні 2020 року у розмірі 41328,00 грн, а в січні 2021 року 27779,00 грн.

Відтак, середньоденний заробіток позивача становить 1685,53 грн, який визначений виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували його звільненню та діленням цієї суми на число відпрацьованих робочих днів за цей період 69107,00 грн (41328,00 грн + 27779,00 грн) / 41 робочий день (19 робочих днів у грудні 2020 року та 22 робочих днів у січні 2021 року).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.02.2021 по 02.12.2022 у сумі 783771,45 грн (465 робочих днів Х 1685,53 грн).

Враховуючи норми законодавства, наведені вище, рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.

Стосовно тверджень представника Чернівецької міської ради про припинення юридичної особи департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, суд зазначає наступне.

Розглядом справи по суті встановлено, що згідно рішень Чернівецької міської ради від 15.04.2021 №177 та від 31.05.2021 № 253 ліквідовано Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради (), а його функції та повноваження передано до новоутворених Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради () та Департаменту інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської ради () (а.с. 146 148, 149 150, 151- 158).

Згідно Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради () припинено 13.06.2022 (а.с. 214 - 215).

Верховний Суд України у постановах від 04.03.2014 у справі № 21-8а14, від 27 05.2014 у справі № 21-108а14, від 28.10.2014 у справі № 21-484а14, від 16.10.2012 у справі № 21- 267а12, правові висновки якого підтримано Верховним Судом у постанові від 16.05.2019 у справі № 823/5361/15 сформував наступні правові висновки та зазначив, що ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім. У разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію. Встановлена законодавством можливість ліквідації юридичної особи публічного права з одночасним створенням іншої, що буде виконувати повноваження (завдання) установи, що ліквідується, не виключає, а передбачає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи. У випадку незаконного звільнення працівника з роботи, його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено.

Враховуючи вищенаведену правову позицію Верховного Суду, суд приходить до переконання, що ліквідація Департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради не є перешкодою для поновлення позивача на посаді (роботі), з якої його було незаконно звільнено, та є належним способом поновлення його порушеного права.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору у даній категорії справи, судом не здійснюється розподіл судових витрат.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1816,00 грн.

Разом з тим, суд роз`яснює, що позивач може звернутися до суду з відповідним клопотанням про повернення помилково сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 77, 134, 139, 243, 245, 246 та 255 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича № 133-К від 03.02.2021 Про припинення повноважень директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради.

3. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Чернівецького міського голови Клічука Романа Васильовича № 136-К від 03.02.2021 Про звільнення ОСОБА_1 - директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради».

4. Поновити ОСОБА_1 на посаді директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради з 04.02.2021.

5. Стягнути з департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 783771,45 грн.

6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора департаменту містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради, а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає до негайного виконання.

Згідно ст. 255 КАС України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до ст. ст. 293, 295 КАС України рішення суду першої інстанції може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

відповідач Чернівецький міський голова Клічук Роман Васильович (вул. Центральна площа, 1, м. Чернівці, );

другий відповідач - Чернівецька міська рада (вул. Центральна площа, 1, м. Чернівці, );

другий відповідач - Департамент урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради вул. Б. Хмельницького, 64-А м. Чернівці, );

другий відповідач - Департамент інфраструктури та благоустрою Чернівецької міської (вул. Героїв Майдану, 176, Чернівці, код ЄДРПОУ 44327100);

другий відповідач - Департамент містобудівного комплексу та земельних відносин Чернівецької міської ради (вул. Б. Хмельницького, 64-А, м. Чернівці, ).

Суддя В.К. Левицький