Справа № 280/5820/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року Справа № 280/5820/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Духневича О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області,

Пенсійного фонду України

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі відповідач-1, ГУ ПФУ в Запорізькій області), Пенсійного фонду України (далі відповідач-2, ПФУ), в якому просить:

визнати таким, що не відповідає Конституції України та скасувати рішення відповідача-1 щодо перепризначення (переведення) і виплати позивачу пенсії по інвалідності з 05.02.2008 та щодо перепризначення (переведення) і виплати позивачу з липня 2022 року пенсії за віком;

зобов`язати відповідача-1 поновити позивачу виплату соціальної пенсії з 05.02.2008 у відповідному розмірі;

зобов`язати відповідача-1 виплатити позивачу різницю між призначеною та фактично виплаченою пенсією, починаючи з липня 2022 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з грудня 1995 мала статус інваліда з дитинства і з того часу отримувала соціальну пенсію. Приблизно з квітня 2002 їй було встановлено інвалідність ІІ групи і вона отримувала соціальну пенсію на підставі абзацу 4 частини 1 статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», розмір пенсії згідно абзацу 2 пункту «в» частини 1 статті 94 цього закону визначається в розмірі 100 відсотків розміру мінімальної пенсії за віком. Стверджує, що у зв`язку із прийняттям Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» її було переведено з соціальної пенсії на пенсію по інвалідності. Вказує, що з липня 2022 року розмір пенсії за віком склав 2300,00 грн., що значно менший, ніж прожитковий мінімум встановлений в Україні, тобто цей вид пенсії не відповідає принципу соціального забезпечення, який гарантований Конституцією України. Звертає увагу суду, що зверталася до відповідача із запитом щодо переведення її на соціальну пенсію, у відповідності до абзацу «г» частини 1 статті 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення», однак отримала відмову. З огляду на викладене просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 10.10.2022 позовна заява залишена без руху та позивачу надано строк для усунення зазначених судом недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 26.10.2022 позивачу продовжено строк для усунення недоліків позовної заяви терміном 10 календарних днів з дня вручення ухвали про продовження процесуального строку для усунення недоліків. У встановлений судом строк недоліки позовної заяви позивачем було усунуто.

Ухвалою суду від 07.11.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Також даною ухвалою витребувано у відповідача засвідчену належним чином копію пенсійної справи позивача.

Відповідач позов не визнав, 22.11.2022 на адресу суду надіслав відзив (вх. № 44534), у якому, зокрема пояснює, що з лютого 2001 року позивач перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Запорізькій області та отримувала соціальну пенсію по інвалідності, як інвалід з дитинства 16 років, відповідно до статей 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Вказує, що на підставі заяви позивача з 05.02.2008 її було переведено із соціальної пенсії на пенсію по інвалідності, відповідно до статей 32 та 33 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». Звертає увагу суду на те, що з 01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування», у зв`язку із чим у відповідача відсутні правові підстави для здійснення перерахунку пенсії відповідно до статей 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Також, посилаючись на приписи статей 122 та 123 КАС України вважає, що позивачем пропущений шестимісячний строк звернення до суду. На підставі викладеного зазначив, що пенсія позивачу розрахована та виплачується у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку із чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

ОСОБА_1 з 28.02.2001 отримувала соціальну пенсію як інвалід ІІ групи з дитинства, який став інвалідом до 16 років згідно із статтями 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що підтверджується наявним в матеріалах справи розпорядженням № 125967 від 05.04.2001.

05.02.2008 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо переведення з одного виду пенсії на інший, на підставі якої їй було призначено пенсію по інвалідності, як особі з інвалідністю ІІ групи, у відповідності до статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до довідки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 632708 від 18.07.2022 позивачу з 06.07.2022 встановлено І групу інвалідності.

У зв`язку із зміною групи інвалідності відповідачем 21.07.2022 був проведений перерахунок пенсії позивача.

19.08.2022 позивач через свого представника звернулася до відповідача із запитом про надання інформації щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання соціальної пенсії в розмірі 200% від мінімального розміру пенсії за віком, у відповідь на який відповідач листом від 25.08.2022 № 0800-0209-8/34958 повідомив про те, що станом на 06.07.2022 позивач отримує пенсію як інвалід І групи, у відповідності до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Посилаючись на пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» та пункт 4 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» вказав, що розмір пенсійної виплати ОСОБА_1 , з урахуванням надбавки за догляд, становить 2300,00 грн.

12.09.2022 позивач особисто звернулася до відповідача із заявою щодо припинення виплати раніше призначеної пенсії та призначення соціальної пенсії у відповідності статей 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розглянувши вказану заяву позивача відповідач листом від 22.09.2022 №10090-9634/М-02/8-0800/22 повідомив проте, що з 28.02.2001 по 04.02.2008 вона отримувала соціальну пенсію (ІІ група як інвалід з дитинства, який став інвалідом до 16 років), призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», з набуттям необхідного страхового стажу та на підставі її особистої заяви від 05.02.2008 встановленого зразка, позивача було переведено із соціальної пенсії (ІІ група як інвалід з дитинства, який став інвалідом до 16 років), призначеної відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», на пенсію по інвалідності (ІІ групи, як інвалід з дитинства) відповідно до статей 32, 33 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Також зазначив проте, що стаття 93 Закону України «Про пенсійне забезпечення» втратила чинність у частині призначення соціальних пенсій на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам»» № 2603-IV від 31.05.2005. З огляду на зазначене вказав, що призначити пенсію відповідно до статей 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» немає законних підстав.

Не погоджуючись із рішення відповідача-1 щодо перепризначення (переведення) і виплати пенсії по інвалідності з 05.02.2008 та щодо перепризначення (переведення) і виплати з липня 2022 року пенсії за віком, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку вказаним обставинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 22 Конституції України, конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначає Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV, який набрав чинності 01.01.2004 (далі Закон № 1058-IV).

Статтею 8 вказаного закону передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Як встановлено судом позивач з 28.02.2001 отримувала соціальну пенсію як інвалід ІІ групи з дитинства, який став інвалідом до 16 років згідно із статтями 93, 94 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII (далі Закон №1788-XII).

Преамбулою Закону № 1788-XII визначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Право на соціальну пенсію мають усі непрацездатні громадяни на умовах, що визначаються цим Законом (статті 5 Закону № 1788-XII).

Порядок призначення і виплати соціальної пенсії громадянам, які мають право на соціальну пенсію передбачений статтею 93 Закону № 1788-XII, а розміри такої пенсії встановлені статтею 94 вказаного Закону, положення яких були чинними на час призначення позивачу пенсії (28.02.2001).

Так, статтею 93 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії) визначено, що соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт «а» статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років.

Відповідно до пункту «в» статті 94 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній на час призначення позивачу пенсії), соціальні пенсії призначаються в таких розмірах: 100 процентів мінімального розміру пенсії за віком: інвалідам II групи; дітям-інвалідам віком до 16 років; дітям (пункт «а» статті 37), а також одній із осіб, зазначених в пункті «в» статті 37 у разі втрати годувальника.

В подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» від 31.05.2005 № 2603-IV, який набрав чинності з 22.06.2005, зокрема, статті 93 та 94 Закону № 1788-XII визнані такими, що втратили чинність у частині призначення соціальних пенсій.

Відтак, суд приходить до висновку, що з 22.06.2005 призначення соціальної пенсії у відповідності до приписів статей 93 та 94 Закону № 1788-XII є неможливим, оскільки вказані статті втратили чинність у частині призначення вказаного виду пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV, відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Частиною 1 статті 30 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону.

Відповідно до статті 32 Закону № 1058-IV, особи, яким установлено інвалідність, мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією:

- для осіб з інвалідністю I групи: до досягнення особою 25 років включно - 1 рік; від 26 років до досягнення особою 28 років включно - 2 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 3 роки; від 32 років до досягнення особою 34 років включно - 4 роки; від 35 років до досягнення особою 37 років включно - 5 років; від 38 років до досягнення особою 40 років включно - 6 років; від 41 року до досягнення особою 43 років включно - 7 років; від 44 років до досягнення особою 48 років включно - 8 років; від 49 років до досягнення особою 53 років включно - 9 років; від 54 років до досягнення особою 59 років включно - 10 років;

- для осіб з інвалідністю II та III груп: до досягнення особою 23 років включно - 1 рік; від 24 років до досягнення особою 26 років включно - 2 роки; від 27 років до досягнення особою 28 років включно - 3 роки; від 29 років до досягнення особою 31 року включно - 4 роки; від 32 років до досягнення особою 33 років включно - 5 років; від 34 років до досягнення особою 35 років включно - 6 років; від 36 років до досягнення особою 37 років включно - 7 років; від 38 років до досягнення особою 39 років включно - 8 років; від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років; від 43 років до досягнення особою 45 років включно - 10 років; від 46 років до досягнення особою 48 років включно - 11 років; від 49 років до досягнення особою 51 року включно - 12 років; від 52 років до досягнення особою 55 років включно - 13 років; від 56 років до досягнення особою 59 років включно - 14 років.

Частиною 1 статті 33 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія по інвалідності залежно від групи інвалідності призначається в таких розмірах: особам з інвалідністю I групи - 100 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю II групи - 90 відсотків пенсії за віком; особам з інвалідністю III групи - 50 відсотків пенсії за віком, обчисленої відповідно до статей 27 і 28 цього Закону.

З наявних матеріалів справи судом встановлено, що 05.02.2008 позивач звернулася до відповідача із заявою, на підставі якої їй було призначено пенсію по інвалідності, як особі з ІІ групою інвалідності, відповідно до Закону № 1058-IV.

У відповідності до довідки з акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 632708 від 18.07.2022 позивачу з 06.07.2022 встановлено І групу інвалідності.

Суд звертає увагу на те, що станом на 11.11.2022 позивач отримує пенсію по інвалідності як особа з інвалідністю I групи, у відповідності до Закону № 1058-IV, по підтверджується наявними розрахунками пенсії позивача.

З огляду на вищезазначене, суд не вбачає наявності рішення відповідача щодо перепризначення (переведення) і виплати позивачу пенсії по інвалідності з 05.02.2008, оскільки з аналізу наявних матеріалів справи пенсія по інвалідності була призначена позивачу на підставі її особистої заяви та виплачується їй станом і на теперішній час.

Також, докази того, що відповідачем було прийнято рішення щодо перепризначення (переведення) і виплати позивачу з липня 2022 року пенсії за віком, в матеріалах справи відсутні.

Крім того, суд вважає безпідставними доводи позивача проте, що органи Пенсійного фонду України самостійно її перевили на пенсію по інвалідності, а потім на пенсію за віком, оскільки як вже зазначалося судом вище пенсію по інвалідності позивач отримує на підставі самостійно поданої заяви, про що вона ж сама і зазначає у позовній заяві. А пенсія за віком, відповідно до наявних матеріалів справи взагалі їй не призначалась.

Щодо доводів позивача проте, що відповідач на підставі поданою нею заяви зобов`язаний був поновити їй соціальну пенсію відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам» від 31.05.2005 № 2603-IV, то суд зазначає наступне.

Частиною 2 розділу ІІІ Прикінцевих положень вказаного закону передбачено, що за бажанням особи виплата соціальної пенсії та надбавки до пенсії на догляд, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», здійснюється до закінчення строку, на який вони призначені.

Тобто, до соціальних пенсій, які призначені до 22.06.2005, положення статей 93 та 94 Закону № 1788-XII продовжують застосовуватись і надалі, при цьому суд звертає увагу на те, що з 05.02.2008 позивача було переведено на пенсію по інвалідності, у відповідності до Закону № 1058-IV.

Відтак, суд приходить до висновку, що з моменту призначення позивачу пенсії у відповідності по положень Закону № 1058-IV, у відповідача відсутні правові підстави для поновлення виплати їй пенсії за Законом № 1788-XII, який передбачає інший порядок призначення пенсій.

До того ж, суд звертає увагу на те, що з 22.06.2005 призначення соціальної пенсії у відповідності до приписів статей 93 та 94 Закону № 1788-XII є неможливим, оскільки вказані статті втратили чинність у частині призначення вказаного виду пенсії.

З огляду на викладене та на підставі досліджених доказів у справі, суд приходить до висновку, що позивач не довів обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, натомість відповідач, як суб`єкт владних повноважень, довів правомірність та обґрунтованість своїх дій.

Згідно з частинами 1 та 2 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо судових витрат, то відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки суд дійшов висновку про те, що заявлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення, підстави для повернення сплаченого судового збору відсутні.

Керуючись статями 9, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (69057, м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 158-б, ), Пенсійного фонду України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, буд. 9, ) відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич