Справа № 120/8665/22
Суддя: Маслоід Олена Степанівна
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

05 грудня 2022 р. Справа № 120/8665/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Маслоід Олени Степанівни, розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )

до: Ямпільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Б.Хмельницького, 50, м. Ямпіль, Могилів-Подільський р-н, Вінницька обл., 24500)

про: визнання протиправною та скасування постанови

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовною заявою до Ямпільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (далі - відповідач) про скасування постанови відповідача від 14.09.2022 року про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 12 000 грн. у межах виконавчого провадження № 67604807.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 11.10.2022 року отримала постанову відповідача від 14.09.2022 року про стягнення виконавчого збору у сумі 12 000,00 грн. Позивач вважає, що вказана постанова винесена з порушенням Закону України "Про виконавче провадження", Інструкції з організації примусового виконання рішень. Зокрема позивач вказує, що постанова про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження не виносилась, постанови про повернення виконавчого документа стягувачу або ж про закінчення виконавчого провадження в матеріалах виконавчого провадження відсутні, а відтак постанова відповідача від 14.09.2022 року є протиправною та підлягає скасуванню.

Ухвалою суду від 31.10.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано строку для усунення її недоліків.

15.11.2022 року за вх.№55300/22 до суду позивачем подано заяву про усунення недоліків.

Ухвалою суду від 21.11.2022 року дану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, а також визначено, що вона буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

24.11.2022 року за вх. №56737 через електронну пошту та 02.12.2022 року за вх. №58125/22 засобами поштового зв`язку до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому наведено заперечення проти заявлених позовних вимог. Аргументуючи свою позицію відповідач вказує, що 22.11.2021 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пращуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №67604807, в якій зазначено про стягнення виконавчого збору. 11.05.2022 року зазначеним державним виконавцем на підставі заяви позивача винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 67604807 до відповідача. 16.05.2022 року головним державним виконавцем Ямпільського відділу державної виконавчої служби Павлюк Л.С. винесено постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання. Під час проведення виконавчих дій встановлено, що державним виконавцем Пращуком В.В, не було винесено окрему постанову про стягнення виконавчого збору з боржника (позивача), а тому старшим державним виконавцем Ямпільського відділу державної виконавчої служби Кабаком Р.М. 14.09.2022 року винесено спірну постанову.

Ч. 4 ст. 243 КАС України передбачено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

У відповідності до вимог ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши усі обставини справи та надавши їм юридичну оцінку, суд встановив наступне.

22.11.2021 року на підставі виконавчого листа, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/21603/20, старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пращуком В.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 67604807.

У вказаній постанові зазначено про необхідністю виконання боржником (позивачем) рішення суду протягом 10 робочих днів, а також про стягнення з неї виконавчого збору у розмірі 12 000 грн.

06.05.2022 року на адресу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) надійшла заява позивача про зміну місця проживання.

11.05.2022 року старшим державним виконавцем Пращуком В.В. винесено постанову про передачу виконавчого провадження № 67604807 до відповідача.

16.05.2022 року головним державним виконавцем Ямпільського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання.

14.09.2022 року старшим державним виконавцем Ямпільського відділу державної виконавчої служби винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 12 000 грн.

Вважаючи постанову відповідача від 14.09.2022 року протиправною та з метою її скасування, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку постанові про стягнення виконавчого збору, що оскаржується, суд зважає на таке.

У ст. 19 Конституції України зазначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року №1404-VIII (далі - Закон №1404-VIII).

Відповідно до ст. 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом положень ст.3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення, зокрема, на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Ч. 1 ст. 5 Закону № 1404-VIII визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та, у передбачених цим Законом випадках, на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону № 1404-VIII виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону №1404-VIII у постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Ч. 2 ст. 27 цього Закону встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Ч. 4 ст. 27 Закону №1404-VIII обумовлює, що постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.

За приписами ч. 5, 9 ст. 27 Закону №1404-VIII виконавчий збір не стягується:

1) за виконавчими документами про конфіскацію майна, стягнення періодичних платежів (крім виконавчих документів про стягнення аліментів, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за дванадцять місяців), накладення арешту на майно для забезпечення позовних вимог, за виконавчими документами, що підлягають негайному виконанню;

2) у разі виконання рішень Європейського суду з прав людини;

3) якщо виконання рішення здійснюється за рахунок коштів, передбачених бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду в порядку, встановленому Законом України Про гарантії держави щодо виконання судових рішень ;

4) за виконавчими документами про стягнення виконавчого збору, стягнення витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених виконавцем відповідно до вимог цього Закону;

5) у разі виконання рішення приватним виконавцем;

6) за виконавчими документами про стягнення заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" , а також згідно з постановами державних виконавців, винесеними до набрання чинності цим Законом.

Виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З аналізу процитованих норм слідує, що виконавчий збір стягується у всіх випадках, крім тих, які визначені у ч. 5, 9 ст. 27 Закону №1404-VIII, вже при відкритті виконавчого провадження та при цьому сам факт відкриття виконавчого провадження є тією подією, з якої розпочинається примусове виконання виконавчого документа

Відповідно до ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VIII у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, законом визначено порядок вирішення питання стягнення виконавчого збору державним виконавцем, що залежить від певних умов.

Таке питання вирішується відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону № 1404-VІІІ на стадії прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження з одночасним зазначенням про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому ст. 27 цього Закону. У іншому випадку, якщо виконавчий збір не стягнуто, таке питання вирішується в порядку, встановленому ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-VІІІ, яка визначає наслідки закінчення виконавчого провадження.

Тобто для стягнення виконавчого збору необхідно настання відповідних умов:

1) виконавчий збір підлягає стягненню, якщо він не був стягнутий з боржника;

2) виконавчий документ повернуто стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону або виконавче провадження закінчено з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону. Якщо ці умови виконуються одночасно, то державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору.

Судом встановлено, що 14.09.2022 року старшим державним виконавцем Ямпільського відділу державної виконавчої служби Кабаком Р.М. винесено постанову про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 12 000 грн., в той же час постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена 22.11.2021 року старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Пращуком В.В.

Винесення постанови про стягнення виконавчого збору 14.09.2022 року відповідач обґрунтовує тим, що при відкритті виконавчого провадження така постанова не виносилась.

Тобто оскаржувана постанова винесена з порушенням вимог ст. 27 Закону №1404-VIII в контексті строків її винесення.

Водночас, суд враховує, що порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом (ч. 5 ст. 13 Закону №1404-VIII).

Разом з тим, суд зазначає, що Закон № 1404-VIII не наділяє органи державної виконавчої служби повноваженнями приймати рішення про стягнення виконавчого збору у будь-який час та за будь-яких подій, та вони повинні діяти вчасно, в належний і послідовний спосіб.

Суд наголошує, що в матеріалах справи відсутня постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII), 11, 14 і 15 ч. 1 ст. 39 Закону №1404-VIII або ж постанова про повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених п. 1, 3, 4, 6 ч. 1 ст. 37 вказаного закону.

Відсутність зазначених постанов в матеріалах виконавчого провадження №67604807 не заперечується й відповідачем.

Отже, оскільки при відкритті виконавчого провадження не було вирішено питання про стягнення виконавчого збору, винесення постанови про стягнення виконавчого збору до вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу чи про закінчення виконавчого провадження законом не передбачено, оскільки за змістом ст. 40 цього Закону така дія є наслідком закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Тобто, законодавцем чітко визначений правовий порядок винесення відповідних постанов, а саме постанові про стягнення виконавчого збору повинна передувати постанова про закінчення виконавчого провадження або ж про повернення виконавчого документу з визначених законом підстав. При цьому постанова про стягнення виконавчого збору приймається не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа або закінчення виконавчого провадження.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суду у постановах від 01.04.2020 року у справі № 802/848/18-а, від 24.10.2019 року у справі № 580/1328/19.

Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року № 512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень (далі - Інструкція № 512/5).

Згідно з п. 1. 2 р. VI Інструкції №512/5 фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених ст. 42 Закону №1404-VIII.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Виходячи з положень Закону № 1404-VIII та Інструкції № 512/5 суд зазначає, що стягнення виконавчого збору, крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується, пов`язується з початком примусового виконання. Останнє виконавець розпочинає на підставі виконавчого документа, відтак, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний зазначити про стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону, яка підлягає стягненню. Тобто, стягнення виконавчого збору виконавчого провадження при відкритті виконавчого провадження є обов`язком державного виконавця.

У разі якщо після завершення виконавчого провадження виконавчий збір не стягнуто, виконавець вживає заходів щодо їх подальшого виконання у порядку, визначеному пунктом 8 розділу III та пунктом 2 розділу VI Інструкції № 512/5.

Однак, в даному випадку державним виконавцем Пращуком В.В. не виносилось постанов про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження.

Враховуючи, що державним виконавцем не виносилось постанов про стягнення виконавчого збору при відкритті виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що винесення постанов про стягнення виконавчого збору до вирішення питання про повернення виконавчого документа стягувачу чи про закінчення виконавчого провадження законом не передбачено, оскільки за змістом ст. 40 Закону 1404-VIII така дія є наслідком закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа.

Відтак, відповідачем при винесенні 14.09.2022 року постанови про стягнення виконавчого збору в межах виконавчого прровадження № 67604807 не було дотримано положень ст. 27 та ч. 3 ст. 40 Закону №1404-VІІІ, а тому спірна постанова винесена передчасно всупереч встановленому Законом порядку.

Інші, передбачені Законом № 1404-VІІІ підстави для винесення постанов про стягнення виконавчого збору відсутні.

Крім того, суд зазначає, що постанову про прийняття виконавчого провадження до виконання від 16.05.2022 року винесено головним державним виконавцем Ямпільського відділу державної виконавчої служби Павлюк Л.С., водночас оскаржувана постанова винесена старшим державним виконавцем Кабаком Р.М.

Відповідно до п. 5 р. V Інструкції № 512/5 виконавче провадження передається від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби у разі: хвороби державного виконавця, його перебування у відрядженні чи відпустці; звільнення чи відсторонення від посади державного виконавця; включення державного виконавця до складу виконавчої групи при іншому органі державної виконавчої служби; відводу (самовідводу) державного виконавця відповідно до Закону; утворення виконавчої групи між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби; наявності інших обставин, що ускладнюють виконання рішення.

Передача виконавчого провадження від одного державного виконавця до іншого в межах одного органу державної виконавчої служби чи виконавчої групи, між державними виконавцями одного органу державної виконавчої служби здійснюється за письмовим дорученням начальника цього органу державної виконавчої служби чи керівника виконавчої групи. Про прийняття виконавчого провадження до виконання державний виконавець, якому воно передано, виносить відповідну постанову.

В матеріалах справи не міститься постанови про прийняття виконавчого провадження державним виконавцем Кабаком Р.М., відтак суд доходить до висновку, що постанова від 14.09.2022 року про стягнення з позивача виконавчого збору винесена з порушенням.

Суд наголошує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 року у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. У справі "Трофимчук проти України" ЄСПЛ також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Враховуючи вищевикладене, матеріали справи та пояснення сторін, суд доходить до висновку про порушення відповідачем порядку прийняття постанови про стягнення виконавчого збору від 14.09.2022 року.

Відтак, оскільки відповідачем не доведено правомірності прийняття постанови від 14.09.2022 року про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 12 000 грн. у межах виконавчого провадження № 67604807, відповідно позовні вимоги в частині її скасування є обґрунтованими.

В той же час, суд наголошує на тому, що згідно висновків, викладених у постанові Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20.05.2013 року № 7 "Про судове рішення в адміністративній справі", визнання індивідуально-правового акту протиправним хоча і є окремим способом захисту порушеного права, проте є передумовою для застосування інших способів захисту - "скасування" або "визнання нечинним" акту.

Таким чином, суд зазначає, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню у спосіб визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 14.09.2022 року про стягнення з позивача виконавчого збору в розмірі 12 000 грн. у межах виконавчого провадження № 67604807.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, суд зазначає, що згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду з даною позовною заявою позивачем сплачено судовий збір в сумі 992 грн.40 коп.

Таким чином поверненню позивачеві за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягає сума судового збору у розмірі 992 грн. 40 коп.

Керуючись Конституцією України, Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 року №512/5 та ст. 2, 6, 9, 19, 73-78, 90, 242-246, 255, 268, 269, 271, 272, 287, 293, 295, Кодексу адміністративного судочинства, суд

ВИРІШИВ:

Позову заяву ОСОБА_1 до Ямпільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про визнання протиправною та скасування постанови задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову Ямпільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 14.09.2022 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 12 000 грн. у межах виконавчого провадження № 67604807.

Стягнути з Ямпільського відділу державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 272 КАС України.

Відповідно до ст. 287 КАС України, апеляційна скарга на судове рішення у справах, визначених цією статтею, може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - Ямпільський відділ державної виконавчої служби у Могилів-Подільському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) (вул. Б. Хмельницького, 50, м. Ямпіль, Могилів-Подільський р-н, Вінницька обл., 24500, )

Повний текст рішення складено та підписано суддею 05.12.2022 року.

Суддя Маслоід Олена Степанівна