Справа № 240/7046/22
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2022-11-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/7046/22

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Гонтарук В. М.

28 листопада 2022 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Матохнюка Д.Б. Білої Л.М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року (ухвалене в м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування припису,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2022 року позивач звернулась до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області про визнання протиправним та скасування припису.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послалась на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на її думку, призвело до неправильного вирішення спору.

23 вересня 2022 року до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалою від 07 вересня 2022 року, з урахуванням ст. 311 КАС України, вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку отримано акт обстеження земельної ділянки від 10.02.2022 №24-ДК/15/А0/10/01/-22, акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом - земельна ділянка, та припис від 10.02.2022 №24-ДК/0021Пр/03/01/-22 складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотримання вимог законодавства України про охорону земель Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області Козарчуком М.П.

У приписі зазначено, що ОСОБА_1 без зареєстрованого права використовує земельну ділянку загальною площею 0,0757 га, на земельній ділянці знаходиться стоянка для автомобілів, місце для зарядки автомобілів, кафе, офісне приміщення, приміщення охорони, всього знаходиться 6 капітальних приміщень, які займають вказану вище площу. Таким чином, у приписі зазначено, що рішення органу виконавчої влади про передачу вказаних земельних ділянок у власність або користування (оренду) ОСОБА_1 відсутнє, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки.

Вважаючи вказаний припис протиправним, позивач звернулась до суду для його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.

Порядок перевірки та повноваження державних інспекторів у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель врегульовано Законом України «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

Стаття 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» містить перелік конкретних дій та заходів на вчинення яких вповноважено державних інспекторів.

Так, державні інспектори у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель мають право:

- безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель;

- складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності;

- у разі неможливості встановлення особи правопорушника земельного законодавства на місці вчинення правопорушення доставляти його до органів Національної поліції чи до приміщення виконавчого органу сільської, селищної, міської ради для встановлення особи порушника та складення протоколу про адміністративне правопорушення;

- викликати громадян, у тому числі посадових осіб, для держання від них усних або письмових пояснень з питань, пов`язаних з порушенням земельного законодавства України;

- передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення;

- проводити у випадках, встановлених законом, фотографування, звукозапис, кіно- і відео- зйомку як допоміжний засіб для запобігання порушенням земельного законодавства України.

Державні інспектори здійснюють державний контроль за використанням та охороною земель шляхом та у строки визначені у наказі Головного управління, у присутності власників земельних ділянок чи землекористувачів або уповноважених ними осіб, а також осіб, які вчинили порушення земельного законодавства. У разі відсутності під час проведення перевірки власника (користувача) або уповноважених ними осіб. Акт перевірки направляється власнику (користувачу) рекомендованим листом для ознайомлення.

При здійснені державного контролю за використанням та охороною земель шляхом проведення перевірки під час використання земельної ділянки державний інспектор:

- установлює особу, яка є власником земельної ділянки чи землекористувачем; при встановленні факту зміни власника чи користувача об`єкта нерухомості вживає заходів для з`ясування особи фактичного власника чи користувача;

- встановлює наявність обмежень на використання земельної ділянки;

- перевіряє наявність державної реєстрації права на дані земельні ділянки, відповідно до вимог статей 125, 126 Земельного кодексу України, у тому числі наявності державного акту на право власності на земельну ділянку, державного акту на право постійного користування землею, договору оренди землі та інше;

- перевіряє дотримання режиму використання земельної ділянки відповідно до цільового призначення;

- уточнює відповідність місця розташування та меж земельної ділянки; здійснює фото (відео) фіксацію стану використання земельної ділянки.

При виявленні порушення земельного законодавства державний інспектор визначає склад адміністративного правопорушення, а саме:

- з`ясовує обставини та суть скоєного порушення земельного законодавства; установлює особу, яка здійснила порушення земельного законодавства;

- установлює, чи є в діях чи бездіяльності особи, яка вчинила порушення земельного законодавства, ознаки адміністративного правопорушення або склад злочину;

- у визначених випадках обстежує земельну ділянку та розраховує розмір шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву без спеціального дозволу.

Тобто, державні інспектори уповноважені безперешкодно обстежувати в установленому законодавством порядку земельні ділянки, що перебувають у власності та користуванні юридичних і фізичних осіб, перевіряти документи щодо використання та охорони земель; складати акти перевірок чи протоколи про адміністративні правопорушення у сфері використання та охорони земель і дотримання вимог законодавства про охорону земель та розглядати відповідно до законодавства справи про адміністративні правопорушення, а також подавати в установленому законодавством України порядку до відповідних органів матеріали перевірок щодо притягнення винних осіб до відповідальності, передавати до органів прокуратури, органів досудового розслідування акти перевірок та інші матеріали про діяння, в яких вбачаються ознаки кримінального правопорушення.

Колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта про те, що в акті контролюючого органу не зазначено будь-які відомості щодо відмови підписання уповноваженої особи позивача від участі у контролюючому заході або отримання акта перевірки, що свідчить про протиправність дій відповідача, оскільки вищевказаними нормами права чітко визначено право контролюючого органу надіслати акт перевірки безпосередньо власнику (користувачу) рекомендованим листом для ознайомлення. Факт відсутності суб`єкта господарювання або його уповноваженого представника під час здійснення перевірки позивачем не спростовується. Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вище вказаний акт не оскаржувався позивачем шляхом подання скарги до контролюючого органу.

Даючи оцінку доводам апелянта в частині встановлених порушень відповідачем, які зазначені у спірному приписі, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, згідно договору дарування посвідченого Слюсар В.В. приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу 30.04.2009, за реєстровим №1519, ОСОБА_2 подарував ОСОБА_1 комплекс по сервісному обслуговуванню автомобілів, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи встановлено, що земельна ділянка на якій розташований вищевказаний об`єкт нерухомого майна, рішенням Житомирської міської ради від 21.11.2007 №455 передана ОСОБА_2 в оренду строком на п`ять років.

В результаті перевірки встановлено, що позивач використовує вищевказану земельну ділянку загальною площею 0,0757 га, по АДРЕСА_1 . На вказаній земельній ділянці розміщена стоянка для автомобілів, місце для зарядки автомобілів, кафе, офісне приміщення, приміщення охорони, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства щодо об`єкта - земельної ділянки, на момент обстеження земельної ділянки, рішенням Житомирської міської ради від 09.02.2012 №308, вирішено надати позивачу, як новому власнику, дозвіл на складання проекту щодо відведення земельної ділянки з подальшим оформленням права користування земельної ділянки.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що вищевказане рішення органу місцевої влади не є належним документом, що підтверджує право власності або право користування (оренди) вищевказаною земельною ділянкою.

Отже, на момент перевірки право власності або право користування земельною ділянкою прилеглою до комплексу по сервісному обслуговуванню автомобілів за ОСОБА_1 не зареєстровано, що є порушенням статей 125, 126 Земельного кодексу України. Рішення органу виконавчої влади про передачу вказаної земельної ділянки у власність або користування (оренду) позивачу відсутнє, що у відповідності до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» свідчить про факт самовільного зайняття земельної ділянки.

Апелянт, як на протиправність дій відповідача зазначає, що не використовує самовільно земельну ділянку, при цьому до позовної заяви додає документи про сплату нею земельного податку, що свідчить про фактичне використання такої земельної ділянки.

З актів перевірки встановлено, що земельна ділянка площею 0,2992 га (без урахування площі під нерухомим майном) не вказана, як самовільно зайнята, а є такою, що використовується особою без зареєстрованого права, тобто за відсутності правовстановлюючих документів. Самовільне ж зайняття земельної ділянки було зафіксовано інспектором на земельній ділянці, прилеглій до об`єкту нерухомого майна.

В свою чергу, саме власник об`єктів нерухомого майна, має вжити заходи щодо реєстрації земельної ділянки, на якій знаходяться його будівлі.

Відповідно до частини 3 статті 7 Закону України від 6 жовтня 1998 року №161-XIV «Про оренду землі» до особи, якій перейшло право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій земельній ділянці, також переходить право оренди на цю земельну ділянку. Договором, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, припиняється договір оренди земельної ділянки в частині оренди попереднім орендарем земельної ділянки, на якій розташований такий житловий будинок, будівля або споруда.

Частиною 2 статті 120 Земельного кодексу України встановлено, що якщо будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, лише позивач, як власник нерухомого майна, має право отримати у власність чи користування відповідну земельну ділянку. Цьому праву власника відповідає обов`язок органу місцевого самоврядування надати таку земельну ділянку у власність чи користування.

Проте, в порушення вищенаведених правових норм, позивачем протиправно не оформлено належним чином право власності або користування земельною ділянкою, що свідчить про факт її самовільного зайняття.

Статтею 125 Земельного кодексу України врегульовано право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Статтею 126 Земельного кодексу України визначено право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель " самовільним зайняттям земельної ділянки є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочинну щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

З аналізу зазначеної норми вбачається, що будь-які дії, направлені на фактичне використання земельної ділянки без оформлення права власності на земельну ділянку або права постійного користування чи права оренди земельної ділянки в порядку, визначеному Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, є самовільним заняттям земельної ділянки.

Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 у справі №397/1142/17 дійшов висновку про те, що, виходячи з аналізу даної правової норми, використання земельної ділянки за відсутності правовстановлюючих документів є ознакою самовільного зайняття вказаної земельної ділянки.

Також, аналогічна позиція щодо самовільного зайняття земельної ділянки та розрахунку шкоди викладена в постанові Верховного суду Касаційного господарського суду від 15.01.2019 у справі №5011-9/336-2012, де суд дійшов висновку, що самовільним зайняттям земельної ділянки, відповідно до статті 1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", є будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Статтею 211 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за такі порушення, зокрема, як самовільне зайняття земельних ділянок.

Під час розгляду справи встановлено, що спірна земельна ділянка не відводилася та не надавалася у користування позивачу. У матеріалах справи відсутні докази належного оформлення права користування чи власності щодо спірної земельної ділянки, отже позивач самовільно займає, використовує та не звільняє зазначену земельну ділянку.

В свою чергу, при вирішенні питання про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення передбаченого статтею 53-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, тобто самовільного зайняття, суду необхідно враховувати чи вчинялися особою - правопорушником будь-які дії для усунення порушень земельного законодавства. Якщо такі дії не вчинялися і особою не надано доказів, які підтверджували її намір узаконити право користування земельною ділянкою, останнє свідчить про вчинення особою адміністративного правопорушення, що полягає у самовільному використанні земельної ділянки.

Стаття 144 Земельного кодексу України передбачає що у разі виявлення порушення земельного законодавства державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля складають протокол про порушення та видають особі, яка допустила порушення, вказівку про його усунення у 30-денний строк. Якщо особа, яка допустила порушення земельного законодавства, не виконала протягом зазначеного строку вказівки державного інспектора щодо припинення порушення земельного законодавства, державний інспектор сільського господарства, державний інспектор з охорони довкілля відповідно до закону накладають на таку особу адміністративне стягнення та повторно видають вказівку про припинення правопорушення чи усунення його наслідків у 30-денний строк.

З метою усунення наслідків виявленого порушення державний інспектор видає особі, яка скоїла правопорушення, припис про їх усунення.

Статтею 10 Закону №963-ІV чітко регулює обов`язковість виконання вказівки (приписи), а також зобов`язання приведення земельної ділянки у попередній стан у випадках, установлених законом, за рахунок особи, яка вчинила відповідне правопорушення, з відшкодуванням завданих власнику земельної ділянки збитків.

Колегія суддів не приймає посилання на постанову Верховного Суду від 05.02.2021 у справі №160/4347/19, оскільки рішення у вказаній справі винесено за інших обставин та правовідносини у вказаній справі не є тотожними із даною справою. Так, правовідносини у справі №160/4347/19 стосувались визнання протиправним та скасування висновку Східного територіального квартирно-експлуатаційного управління Східного офісу Держаудитслужби Державної аудиторської служби України про результати моніторингу закупівлі товару.

У зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що державний інспектор у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель, як посадова особа діяв правомірно та з урахуванням Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» діяв в межах визначених повноважень.

Враховуючи вищевикладене, на переконання колегії суддів, оскаржуваний припис Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області №24-ДК/0021/ПР/03/01/-22 від 10.02.2022 складений державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель із дотримання вимог законодавства України та винесений у межах чинного законодавства, а відтак, є правомірним та не підлягає скасуванню.

Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції викладено достатньо повно, висновки обґрунтовані з посиланням на конкретні правові норми і неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права в ході апеляційного розгляду справи не виявлено, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 27 червня 2022 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Матохнюк Д.Б. Біла Л.М.