Справа № 360/1397/22
Суддя: Гайдар Андрій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року справа №360/1397/22

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі № 360/1397/22 (головуючий суддя І інстанції Басова Н.М.), складеного в повному обсязі 18 липня 2022 року в м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправною та скасувати відмову, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області (далі відповідач), в якому позивач просив суд:

- визнати протиправним та скасувати відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області управління обслуговування громадян без номера, дати щодо відмови ОСОБА_1 врахування періоду часу з 23.03.1992 по 31.12.1997 у перерахуванні пенсії за віком на пільгових умовах;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області управління обслуговування громадян врахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу період з 23.03.1992 по 31.12.1997 та провести перерахунок пенсії за віком на пільгових умовах з моменту звернення, а саме 11 березня 2020 року.

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо не зарахування до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 23.03.1992 по 31.12.1997 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Луганськвугілля». Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до пільгового страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 23.03.1992 по 31.12.1997 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Луганськвугілля» та здійснити перерахунок пенсії з 07.03.2020, тобто з дня її призначення, з виплатою різниці недоотриманої пенсії.

Не погодившись з судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі № 360/1397/22 та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянтом зазначено, що для зарахування до пільгового стажу періодів роботи позивача мають бути надані уточнюючі довідки щодо характеру роботи.

Вважає, що строк звернення до суду позивачем пропущений.

Сторони в судове зсідання не викликались, про дату та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.

Апеляційним судом витребувано у Луганського окружного адміністративного суду справу № 360/1397/22, однак листом від 28.09.2022 року суд першої інстанції повідомив про відсутність можливості надати справу в паперовому вигляді у зв`язку з тим, що паперова справа не формувалась. Також повідомлено, що всі документи, які надійшли у паперовому вигляді скановано та експортовано в комп`ютерну програму «Діловодство спеціалізованого суду».

Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд»

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційних скарг, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, з огляду на наступне.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, паспорт № НОМЕР_1 виданий 03.05.2019 органом №458, ідентифікаційний код НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації зазначеної у довідці від 22.01.2019 №934-, ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.

11.03.2020 позивач звернувся з заявою про призначення пенсії та з 07.03.2020 йому призначено пенсію за віком на пільгових умовах (за Списком №1) відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058. Пенсію призначено за наявності в позивача загального стажу роботи 28 років 04 місяці 21 день, в тому числі пільговий стаж - 16 років 03 місяці 02 дні (за Списком № 1 - 06 років 04 місяці, стаж на підземних роботах 09 років 11 місяців 02 дні), який зараховано за даними спеціального стажу, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Страховий та пільговий стаж враховано по 31.05.2014.

При призначенні пенсії відповідач не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 23.03.1992 по 31.12.1997 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Луганськвугілля» у зв`язку з відсутністю пільгової уточнюючої довідки підприємства.

08.12.2021 позивач звернувся до відповідача з заявою, в якій, серед іншого, просив надати письмову відповідь щодо не зарахування періоду роботи з 1992 по 1998 рік на шахті «Луганська».

Вищевказану заяву зареєстровано уповноваженою особою відповідача 08.12.2021 за вх. №5336-5510/С-02/8-1200/21.

На звернення позивача з питання пенсійного забезпечення відповідачем надано відповідь від 30.12.2021 №5336-5510/С-02/8-1200/21, в якій щодо спірного періоду зазначив, що за даними пенсійної справи ОСОБА_1 до пільгового стажу не зараховано період роботи з 23.03.1992 по 31.12.1997 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Луганськвугілля» у зв`язку з відсутністю пільгової уточнюючої довідки підприємства. Також зазначено, що на теперішній час територіальне місцезнаходження вищезазначених підприємств розташовані на території, яка непідконтрольна українській владі, у зв`язку з чим здійснити перевірку первинних документів не є можливим. З огляду на вищевикладене, провести перерахунок пенсії з зарахуванням до пільгового стажу за Списком № 1 періоду роботи з 23.03.1992 по 31.12.1997 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Луганськвугілля» за нормами статті 114 Закону відсутні законні підстави.

Спірним питанням даної адміністративної справи є правомірність відмови у зарахуванні спірних періодів до пільгового стажу.

Приймаючи спірне рішення суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем документи підтверджують його право на зарахування вказаних періодів до пільгового стажу, відмова відповідача є протиправною,

Суд апеляційної інстанції погоджує висновки суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 5 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до абзаців першого, другого пункту 2 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Статтею 114 Закону № 1058-IV врегульовані питання щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах та за вислугу років для окремих категорій працівників.

Згідно з частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до абзацу першого пункту 1 частини другої статті 114 Закону № 1058-IV на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України від 05 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон № 1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України № 63 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту Порядок).

Пунктом 1 Порядку передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Отже, додаткові документи для підтвердження стажу роботи вимагаються лише у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Судами встановлено, що відповідно до записів у трудовій книжці серії НОМЕР_3 від 20.07.1988 у межах спірних періодів, вона містить наступні записи про роботу позивача з 23.03.1992 по 31.12.1997 на шахті «Луганська» виробничого об`єднання «Луганськвугілля»:

- з 23.03.1992 учень підземного горноробочого (арк. трудової книжки №№6-7),

- з 20.04.1992 направлено для проходження виробничої практики у якості учня підземного горноробочого першого розряду з повним робочим днем під землею (арк. трудової книжки №№6-7);

- з 08.05.1992 переведений підземним горноробочим третього розряду з повним робочим днем під землею (арк. трудової книжки №№8-9);

- з 15.12.1993 направлений в УКК виробничого об`єднання «Луганськвугілля» на курси підземних горноробочих по ремонту гірничих виробіток (арк. трудової книжки №№8-9);

- з 13.01.1994 направлений на виробничу практику учнем підземного горноробочого по ремонту гірничих виробіток з повним робочим днем під землею (арк. трудової книжки №№8-9);

- з 05.03.1994 переведений підземним горноробочим по ремонту гірничих виробіток четвертого розряду з повним робочим днем під землею (арк. трудової книжки №№ НОМЕР_4 );

- з 20.04.2004 переведений підземним прохідником п`ятого розряду з повним робочим днем під землею (арк. трудової книжки №№10-11)

Суд звертає увагу на те, що записи трудової книжки позивача щодо спірних періодів його роботи містять повну інформацію про роботу на пільгових умовах, також містять повні відомості про характер виконуваних позивачем робіт.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Згідно з п. 1, 3 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Враховуючи наявність в трудовій книжці повної інформації щодо характеру роботи позивача, відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу за Списком №1 періоди роботи позивача.

Щодо посилання відповідача на відсутність даних про проведення атестації робочого місця, суд зазначає наступне.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та підпунктом 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років.

Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до Списків № 1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.

Як вже зазначалось судом, згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 4.2 Порядку № 383 передбачено, що результати атестації (як вперше проведеної, так і чергової) застосовуються при обчисленні стажу, який дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, впродовж 5 років після затвердження її результатів, за умови, якщо впродовж цього часу на даному підприємстві не змінювались докорінно умови і характер праці (виробництво, робота, робоче місце), що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. У разі докорінної зміни умов і характеру праці для підтвердження права на пенсію за віком на пільгових умовах має бути проведена позачергова атестація.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.92 № 442 (далі - Порядок проведення атестації робочих місць), атестація робочих місць за умовами праці (далі - атестація) проводиться в строки, передбачені колективним договором, але не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

Атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Суд звертає увагу, що не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.

Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Відтак, відновленням порушених прав позивача є зобов`язання відповідача зарахувати до пільгового страхового стажу період роботи позивача з 23.03.1992 по 31.12.1997, а також здійснити перерахунок його пенсії з дати призначення з виплатою різниці недоотриманої пенсії.

Доводи відповідача про те, що позивач, як при первинному зверненні 11.03.2020, так і при зверненні 08.12.2021, не надавав до заяв уточнюючих довідок про підтвердження пільгового стажу роботи за період 23.03.1992 по 31.12.1997, суд вважає неприйнятними, оскільки позивач надав трудову книжку, яка має відповідні записи щодо підземного стажу. При цьому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, у разі необхідності має повноваження щодо перевірки первинних документів та витребування їх від підприємств, установ, організацій.

Посилання відповідача на те, що позивачем пропущений шестимісячний строк для звернення до суду, є безпідставними, виходячи з наступного.

Статтею 122 КАС України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Про незараховані до його пільгового стажу періоди роботи позивач дізнався з відповіді на своє звернення від 08.12.2021, до суду з позовом він звернувся 21.02.2022, отже не пропустив визначений частиною другою статті 122 КАС України строк звернення до суду щодо оскарження таких дій (бездіяльності) відповідача.

Відповідач не довів тих обставин, що позивачу було відомо про зазначені факти раніше, до отримання зазначеної відповіді, доказів на підтвердження таких обставин відповідач суду не надав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Решта доводів та заперечень апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області залишити без задоволення.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 липня 2022 року у справі № 360/1397/22 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 грудня 2022 року.

Судді А.В. Гайдар

Е.Г. Казначеєв

І.Д. Компанієць