Справа № 520/15430/21
Суддя: Мінаєва О.М.
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 р. Справа № 520/15430/21
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,

Суддів: Макаренко Я.М. , Кононенко З.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Богодухівської міської ради Харківської області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Ю.О. Супрун, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 05.11.2021 року у справі № 520/15430/21

за позовом ОСОБА_1

до Богодухівської міської ради Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом до Богодухівської міської ради Харківської області, в якому просив суд:

- визнати протиправними дії Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області щодо відмови у виплаті компенсації ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасним оформленням та видачею трудової книжки;

- стягнути з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток сільського голови Степнянської сільської ради за період з 03.12.2020 року по 16.06.2021 року у сумі 96560,00 грн. за весь час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки;

- стягнути з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50000,00 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року у справі № 520/15430/21 адміністративний позов задоволено у повному обсязі.

Визнано протиправними дії Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області щодо відмови у виплаті компенсації ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасним оформленням та видачею трудової книжки.

Стягнуто з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток сільського голови Степнянської сільської ради за період з 03.12.2020 року по 16.06.2021 року у сумі 96 560,00 грн. за весь час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки.

Стягнуто з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 50000,00 грн.

Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2373,60 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року у справі № 520/15430/21 скасувати, та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що відповідальність роботодавця у вигляді виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу настає у разі затримки видачі працівникові у день звільнення належним чином оформленої трудової книжки з вини роботодавця (власника або уповноваженого ним органу).

Оскільки сільські голови територіальних громад які увійшли до складу громад новообраної ради, у свій останній день роботи можуть самостійно (як керівники відповідних органів місцевого самоврядування) видати розпорядження про своє звільнення у зв`язку із припиненням повноважень, скаржник вважає, що позивач, як сільський голова Степнянської сільської ради Богодухівського району Харківської області яка увійшла до складу Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області, зобов`язаний був у свій останній робочий день 03.12.2020 року видати розпорядження про своє звільнення у зв`язку із припиненням повноважень, чого ним вчинено не було, тому вина з боку відповідача щодо затримки видачі позивачеві належним чином оформленої трудової книжки в день звільнення, відсутня.

Крім того зазначено, що оригінал трудової книжки позивач особисто надав до Богодухівської міської ради Харківської області лише 16.06.2021 року.

Також, на переконання скаржника, позивачем не доведено будь-якими належними та допустимими доказами завдання йому моральної шкоди, або втрат немайнового характеру, та заявленого розміру такого відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Сторонами подані клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач набув повноважень голови Степнянської сільської ради Богодухівського району Харківської області 10.11.2015 року.

Постановою ЦВК № 160 від 08.08.2020 року «Про перші вибори депутатів сільських, селищних, міських рад територіальних громад і відповідних сільських, селищних, міських голів 25 жовтня 2020 року» призначено та проведено 25.10.2020 року вибори в об`єднаній Богодухівській територіальній громаді, до складу якої увійшла Степнянська територіальна громада.

Відповідно до протоколу засідання Богодухівської міської ради Харківської області VIII скликання (І сесія) від 03.12.2020 року прийняте рішення про початок повноважень Богодухівської міської ради та новообраним Богодухівським міським головою складено присягу.

Вищевказані обставини також були встановлені рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.04.2021 року у справі № 520/2486/21, яке набрало законної сили, яким було частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області, та зобов`язано останню внести запис у трудову книжку позивача про звільнення з виборної посади сільського голови Степнянської сільської ради Богодухівського району Харківської області у зв`язку з припиненням повноважень 03.12.2020 року на підставі пп. 4 п. 2 р. ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 16.04.2020 № 562 «Про внесення змін до деяких законів України щодо визначення території та адміністративних центрів територіальних громад», ч. 1 ст. 42 Закону України № 280/97-Вр «Про місцеве самоврядування в Україні».

У вищевказаному судовому рішенні судом було встановлено, що повноваження позивача припинилися 03.12.2020 року в день проведення І сесії новообраної Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області VIII скликання, що відповідно виключає можливість виконання повноважень, в тому числі видання відповідних розпорядчих документів, в тому числі з приводу припинення повноважень голови відповідної ради і проведення остаточного розрахунку.

На виконання вищевказаного судового рішення у справі № 520/2486/21, 16.06.2021 року відповідачем прийнято розпорядження № 356-к про внесення запису до трудової книжки позивача про його звільнення у зв`язку із закінченням строку повноважень Степнянського сільського голови Богодухівського району, з датою внесення запису - 03.12.2020 року.

Згідно книги обліку руху трудових книжок, та вкладишів до них Степнянської сільської ради справа № 04-08, за номером 35 міститься запис про прийняття трудової книжки позивача 10.11.2015 року та її видачу 18.06.2021 року (а.с. 84-86).

02.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив провести з ним розрахунок за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, вимушений прогул за затримку видачі трудової книжки на підставі ст.ст. 47, 116, 117, 235 КЗпП України, а саме: з 03.12.2020 року по 16.06.2021 року.

20.07.2021 року позивач отримав відповідь Богодухівської міської ради від 09.07.2021 року за № 02-15/4033, згідно якої відповідачем було відмовлено у виплаті компенсації за затримку видачі трудової книжки, із зазначенням про те, що позивач повинен був самостійно видати власний розпорядчий акт про звільнення із займаної посади і провести остаточний розрахунок при звільненні.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач безпідставно не видав позивачу трудову книжку в день припинення його повноважень 03.12.2020 року, а тому на підставі частини п`ятої статті 235 КЗпП України відповідач несе відповідальність у вигляді виплати середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. З урахуванням дослідженої історії справи суд першої інстанції також дійшов висновку про очевидну співмірність заявленого обсягу моральної шкоди.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Правові, організаційні, матеріальні та соціальні умови реалізації громадянами України права на службу в органах місцевого самоврядування, загальні засади діяльності посадових осіб місцевого самоврядування, їх правовий статус, порядок та правові гарантії перебування на службі в органах місцевого самоврядування, визначено Законом України «Про службу в органах місцевого самоврядування» від 07.06.2001 № 2493-III (далі Закон № 2493-III).

Згідно ч. 3 ст. 7 Закону № 2493-III, на посадових осіб місцевого самоврядування поширюється дія Закону України «Про запобігання корупції» та законодавства України про працю з урахуванням особливостей, передбачених цим Законом.

Колегія суддів зазначає, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні відносини.

Оскільки нормами Закону № 2493-III питання відповідальності роботодавця у випадку затримки видачі трудової книжки не врегульовано, до спірних відносин підлягають застосовуванню норми Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Статтею 47 КЗпП України (у редакції станом на час виникнення спірних відносин; далі - так само) закріплено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 5 ст. 235 КЗпП України).

Аналогічні приписи містяться також в Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженій наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 № 58 (далі - Інструкція) п. 4.1 якої передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно п. 2.27 Інструкції, днем звільнення вважається останній день роботи.

Таким чином, згідно вищенаведених норм, закріплений обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, а у разі затримки її видачі з вини власника або уповноваженого ним органу, працівникові підлягає виплаті середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги зведені до відсутності вини з боку відповідача щодо затримки видачі позивачеві належним чином оформленої трудової книжки в день звільнення (із записом про звільнення), з посиланням на те, що позивач, як сільський голова територіальної громади яка увійшла до складу громади новообраної ради, у свій останній робочий день 03.12.2020 року повинен був видати розпорядження про своє звільнення у зв`язку із припиненням повноважень.

Колегія суддів вищевказані доводи апеляційної скарги не приймає, оскільки такі повністю спростовуються рішенням суду від 26.04.2021 року у справі № 520/2486/21, яке набрало законної сили, в якому судом було надано вичерпну оцінку зазначеній позиції Богодухівської міської ради Харківської області, та встановлено, що у зв`язку із неможливістю «здвоєння» нової та старої посади голови відповідної ради на один день, повноваження позивача припинилися 03.12.2020 року в день проведення І сесії новообраної Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області VIII скликання, що відповідно виключає можливість виконання повноважень, в тому числі видання відповідних розпорядчих документів, в тому числі з приводу припинення повноважень голови відповідної ради і проведення остаточного розрахунку.

У вказаному судовому рішенні судом було встановлено, що відповідач наділений повноваженням внести запис у трудову книжку позивача про звільнення з виборної посади сільського голови Степнянської сільської ради Богодухівського району Харківської області у зв`язку з припиненням повноважень 03.12.2020 року. Проте встановлено, що такий запис вчинено не було, тому суд дійшов висновку про зобов`язання Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області VIII скликання внести запис у трудову книжку позивача про звільнення з виборної посади сільського голови Степнянської сільської ради Богодухівського району Харківської області у зв`язку з припиненням повноважень 03.12.2020 року.

Не є спірною обставиною у цій справі, що запис про звільнення позивача 03.12.2020 року, на виконання вищевказаного судового рішення, відповідачем був внесений 16.06.2021 року на підставі відповідного розпорядження Богодухівської міської ради Харківської області № 356-к від 16.06.2021 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що оригінал трудової книжки позивачем був особисто наданий до Богодухівської міської ради Харківської області лише 16.06.2021 року спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а саме копією книги обліку руху трудових книжок, та вкладишів до них Степнянської сільської ради справа № 04-08, де за номером 35 міститься запис про прийняття трудової книжки позивача 10.11.2015 року та її видачу 18.06.2021 року.

Апеляційна скарга на підтвердження відсутності у відповідача трудової книжки позивача до 16.06.2021 року жодних доводів та доказів на їх підтвердження не містить, як таких не містять і матеріали справи.

Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що після 03.12.2020 року позивач юридично не мав підстав для виконання обов`язків за виборною посадою голови Степнянської сільської ради Богодухівського району Харківської області, тому час після 03.12.2020 року не підлягає оплаті позивачу як час проходження публічної служби в органах місцевого самоврядування, колегія суддів зазначає, що виплата середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у разі затримки видачі трудової книжки, жодним чином не поставлена у залежність від наявності підстав для/та виконання відповідних повноважень особою у цей період, тим більше після її звільнення. Підставою для виплати середнього заробітку у даному випадку є факт затримки видачі належно оформленої трудової книжки з вини роботодавця, тому такі доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Між тим, оскільки матеріалами справи підтверджено, що затримка видачі позивачу належно оформленої трудової книжки відбулась з вини відповідача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області щодо відмови у виплаті ОСОБА_1 компенсації за час вимушеного прогулу у зв`язку з несвоєчасним оформленням та видачею трудової книжки, та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки за період з 03.12.2020 року по 16.06.2021 року у сумі 96560,00 грн.

При цьому, колегія суддів зазначає, що за правилами ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки будь-яких доводів щодо незгоди відповідача із розрахунком суми середнього заробітку у вищевказаному розмірі - 96560,00 грн. апеляційна скарга не містить, оцінку судовому рішенню в цій частині суд апеляційної інстанції не надає.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, свою незгоду з рішенням суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди відповідач обґрунтовує тим, що в ході судового розгляду позивачем не доведено, в чому безпосередньо полягає завдана йому моральна шкода або втрати немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір відшкодування, та якими доказами це підтверджується. На переконання скаржника, суд першої інстанції під час ухвалення судового рішення на зазначені обставини уваги не звернув.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, неодноразово були сформульовані Верховним Судом, у тому числі у постановах від 10 квітня 2019 року в справі №464/3789/17 та від 27 листопада 2019 року в справі №750/6330/17. Зокрема, Суд дійшов висновку про те, що адекватне відшкодування шкоди, в тому числі й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їхню інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження; встановити причинно-наслідковий зв`язок і визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому в силу статті 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їхньої правомірності покладається на відповідача (частина друга статті 77 КАС України).

Водночас Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 25 квітня 2019 року в справі №818/1429/17, від 27 червня 2019 року в справі №825/1030/17, від 12 листопада 2019 року в справі №818/1393/17, від 18 листопада 2019 року в справі №820/5044/18, від 28 листопада 2019 року в справі №826/27549/15, від 28 лютого 2020 року в справі №804/2593/17, від 18 червня 2020 року в справі №339/183/16-а, від 02 вересня 2020 року в справі №1340/4056/18, від 24 вересня 2020 року в справі №1.380.2019.001368, від 18 лютого 2021 року в справі №420/7423/19 та від 25 березня 2021 року в справі №520/4577/19, вказував на те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Аналогічний правовий висновок був наведений Верховним Судом у постанові від 22 липня 2022 року у справі № П/811/4240/14, в якій Судом (в контексті оцінки доказів) було також звернуто увагу на те, що виходячи зі змісту принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі в адміністративному судочинстві саме на суд покладається обов`язок визначити характер спірних правовідносин та зміст правової вимоги, матеріальний закон, який їх регулює, а також факти, що підлягають встановленню і лежать в основі позовних вимог та заперечень; з`ясувати, які є докази на підтвердження зазначених фактів, і вжити заходів для виявлення та витребування доказів.

Колегія суддів зазначає, що звертаючись до суду з цим позовом, в обґрунтування вимоги про стягнення з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 50 000,00 грн. позивач посилався на те, що у період з 03.12.2020 року по 16.06.2021 року, не отримавши належним чином оформлену трудову книжку, він не мав засобів для існування, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від позивача значних зусиль для організації свого життя та життя своєї родини, оскільки без оформленої трудової книжки він не міг оформити трудові відносини з будь-яким підприємством чи організацією, не міг оформити допомогу по безробіттю.

Також позивачем було зазначено, що в результаті протиправних дій відповідача, які полягають у відмові в оформленні та видачі трудової книжки, а у подальшому у здійсненні виплати компенсації за свої протиправні дії, позивач зазнав душевних страждань, адже він має родину, яку більш ніж півроку не мав можливості забезпечувати, оскільки залишився без засобів існування і змушений був відстоювати свої права у судовому порядку.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем було додатково зазначено про те, що він має неповнолітню дитину, на утримання якої, згідно виконавчого листа № 554/12968/25 від 01.01.2016 року, повинен сплачувати аліменти, однак у зв`язку із відсутністю фінансової можливості виконувати цей обов`язок, у позивача виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 14366,00 грн., що призвело до погіршення його стосунків з донькою, через що він зазнав значних моральних страждань.

Також, у відзиві на апеляційну скаргу було зазначено, що, не маючи постійних джерел для існування, у позивача виникла значна заборгованість за кредитною карткою. Для вирішення фінансово-важливих питань позивач також неодноразово звертався до знайомих для взяття коштів у борг, а у зв`язку із несвоєчасним його поверненням, погіршилися відносини зі знайомими, що негативно відображається на емоційному стані позивача, встановленні та підтриманні ним нормальних життєвих зв`язків з оточуючими.

З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів, що стосуються вищевказаних повідомлених позивачем обставин, та які є необхідними для повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою суду апеляційної інстанції від 21 вересня 2022 року позивачу було запропоновано надати належним чином оформлені докази неможливості працевлаштування позивача (оформлення трудових відносин з будь-яким підприємством чи організацією)/відмови у такому, у період часу з 03.12.2020 року по 16.06.2021 року, та відомості про період виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

На виконання вищезазначеної ухвали, від позивача до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи копії його трудової книжки, та довідки №19-17/7862 від 10.11.2022 року про наявну заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини.

Проте, колегія суддів зазначає, що вищевказані подані позивачем документи жодним чином не доводять неможливість працевлаштування позивача /відмови у такому, у період часу з 03.12.2020 року по 16.06.2021 року. Копія трудової книжки позивача містить інформацію, яка стосується трудових відносин з відповідачем, та не є спірною у цій справі.

З довідки Богодухівського ВДВС у Богодухівському районі Харківської області від 10.11.2022 року №19-17/7862 встановлено, що за період з 04.12.2020 року по 23.06.2021 року позивач не сплачував аліменти згідно з виконавчим листом №554/12968/15 виданим 01.01.2016 року. Станом на 23.06.2021 року заборгованість зі сплати аліментів склала 15299,00 грн.

Разом з тим, відомостей про період виникнення вищевказаної суми заборгованості, зазначена довідка не містить, у зв`язку із чим неможливо встановити, в який період часу виникла зазначена сума заборгованості.

Колегія суддів також зазначає, що ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду позивачем не було наданого жодного доказу на підтвердження звернення його до знайомих для взяття коштів у борг та несвоєчасного їх повернення.

Додана до відзиву на апеляційну скаргу виписка по картковому рахунку також жодним чином не доводить виникнення у позивача заборгованості за кредитною карткою у період часу з 03.12.2020 року по 16.06.2021 року. Як вбачається з цієї виписки, нарахування відсотків за користування кредитною лінією мало місце ще з січня 2020 року (а.с. 136).

Доводи позивача про те, що у вищевказаний період часу йому не було запропоновано новою владою працевлаштування, що також викликало душевні страждання, не заслуговують на увагу у зв`язку із відсутністю у відповідача такого обов`язку.

Колегія суддів зазначає, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Це означає, що судове рішення має містити пояснення (мотиви), чому суд вважає ту чи іншу обставину доведеною або не доведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Кожен доречний і важливий аргумент особи, яка бере участь у справі, повинен бути проаналізований і одержати відповідь суду (висновки Верховного Суду у постанові від 22 липня 2022 року у справі № П/811/4240/14).

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року у цій справі наведеним вимогам процесуального закону не відповідає, оскільки в його мотивувальній частині суд обмежився виключно посиланням на очевидну співмірність заявленого позивачем обсягу моральної шкоди, без надання оцінки доводам позивача, викладеним в обґрунтування позовних вимог та доказам на їх підтвердження.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди.

Оскільки докази на підтвердження завдання позивачеві описаних ним моральних страждань, втрати життєвих зв`язків тощо, в матеріалах справи відсутні, відсутні підстави для задоволення позовних вимог у вищевказаній частині.

Як було зазначено вище, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок і визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Проте, висновки суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди є такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи та оцінки наявних в матеріалах справи доказів/їх належності та достатності, а отже оскаржуване судове рішення в частині стягнення з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн. не відповідає вимогам законності і обґрунтованості.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню у вищевказаній частині, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно частини 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Богодухівської міської ради Харківської області задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року у справі № 520/15430/21 скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з Богодухівської міської ради Богодухівського району Харківської області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 50 000,00 грн.

Прийняти в цій частині постанову, якою у задоволенні цієї частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 26.10.2021 року у справі № 520/15430/21 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Мінаєва
Судді(підпис) (підпис) Я.М. Макаренко З.О. Кононенко