Справа № 140/4427/22
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2022-11-22 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача: Гінди О.М.,
суддів: Ніколіна В.С., Пліша М.А.,
за участю секретаря судових засідань Михальської М.Р.,
розглянувши у судовому засіданні заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» про розподіл та стягнення судових витрат у справі за апеляційною скаргою Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року за адміністративним позовом Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю до Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» про стягнення адміністративно-господарських санкцій,
постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.11.2022 апеляційну скаргу Волинського обласного відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю залишено без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 25 липня 2022 року у справі № 140/4427/22 без змін.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем 26.09.2022, у відповідності до ч. 3 ст. 143 КАС України, до закінчення судових дебатів у справі, подано заяву про розподіл судових витрат (витрат на професійну правничу допомогу) у Восьмому апеляційному адміністративному суді.
У подальшому, відповідачем, 04.11.2022 через засоби поштового зв`язку, подано заяву про розподіл та стягнення судових витрат з відповідними доказами, в якій просить стятнути суму у 2000 грн.
Волинське обласне відділення Фонду соціального захисту осіб з інвалідністю, 14.11.2022 подано відповідь на заяву про розподіл та стягнення судових витрат, в якій вказує, що представник Чуб М.В. представляв інтереси відповідача під час розгляду справи у суді першої інстанції, а тому був обізнаним з матеріалами справи, рішенням суду першої інстанції, законодавством у подібних правовідносинах. А тому просить відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат.
Згідно ч. 5 ст. 143 КАС України, у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Частиною 3 ст. 252 КАС України, передбачено, що у разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 3 ст. 252 КАС України і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає розгляду заяви про винесення додаткового рішення і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи та обговорив підстави для ухвалення додаткового судового рішення викладені в заяві, вважає, що така підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 252 КАС України, суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Частиною 3 ст. 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. ч. 1, 7 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду апеляційної інстанції для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження витрат на правничу допомогу понесених у суді апеляційної інстанції подано, зокрема:
- договір про надання правової допомоги від 22.10.2020;
- додаткову угоду від 22.09.2022;
- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 02.11.2022 на суму 2000 грн.
Відповідно до акта здачі-приймання робіт (надання послуг) від 02.11.2022, адвокатом Чубом М.В. надано наступні послуги:
1) правова консультація і роз`яснення суті спору, узгодження правової позиції з клієнтом. Аналіз судової практики, формування правової позиції, підготовка та подача відзиву на апеляційну скаргу, копіювання матеріалів, поштову витрати;
2) участь у судовому засіданні при розгляді справи;
Загальна вартість виконаних робіт (надання послуг) згідно вказаного акту становить 2000 грн.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню у зв`язку з відсутності ознак співмірності, визначених ч. 5 ст. 134 КАС України.
Так, проаналізувавши надані послуги відповідачу на предмет обсягу таких послуг та виконаних робіт, складність та якість складених документів, співмірність розміру витрат витраченому адвокатом часу, ціні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вартість зазначених послуг є явно завищеною.
Так, зокрема, відзив на апеляційну скаргу поданий до суду апеляційної інстанції, по своїй суті, збігаються з текстом відзиву на позовну заяву, яку відповідачем подано до суду першої інстанції, тобто виготовлення цього документу не потребувало затрати значного часу і відповідно його вартість є завищеною.
Крім, цього, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що адвокат Чуб М.В. представляв інтереси відповідача у суді першої інстанції, а тому надання послуг щодо роз`яснення суті спору, узгодження правової позиції з клієнтом, аналіз судової практики, формування правової позиції, по суті не потребують затрати часу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції. Оскільки, адвокат вже був обізнаний з предметом спору.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно п. 3.4 договору про надання правової допомоги від 22.10.2020, оплата за цим договором здійснюється не пізніше 3-х днів з моменту підписання сторонами акту про надання послуг.
Однак, будь-яких платіжних документів про оплату послуг, після підписання акта здачі-приймання робіт (надання послуг) від 02.11.2022, до суду апеляційної інстанції надано не було.
Разом з тим, при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує висновок Верховного Суду викладений у постанові від 21.01.2021 № 280/2635/20, відповідно до якого, за положеннями КАС України відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Враховуючи вищенаведене та проаналізувавши предмет розглядуваного спору, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу, з огляду на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною, суд апеляційної інстанції вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 500 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Луцька аграрна компанія» про розподіл та стягнення судових витрат необхідно задовольнити частково.
Керуючись ст. ст. 134, 139, 143, 243, 252, 313, 315, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд-
В задоволенні решти заяви відмовити.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.
Головуючий суддя О. М. Гінда
судді В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 01.12.2022.