Справа № 120/7756/22
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Вінниця

01 грудня 2022 р. Справа № 120/7756/22

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

23.09.2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначила, що проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого механіка відділення спеціального зв`язку відділу засекреченого документованого зв`язку документованого зв`язку інформаційно-телекомунікаційного вузла.

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №2 від 05.01.2021 року звільнена з військової служби та виключена зі списків особового складу військової частини з 05.01.2021 року.

На переконання позивача, на день виключення зі списків особового складу військової частини їй протиправно не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 2012 року по 2021 рік.

Вказала, що 30.08.2022 року представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, передбаченої постановою КМУ №702 від 01.08.2012 року.

Відповідач листом №350/163/3/308 від 06.09.2022 року повідомив, що у зв`язку з запровадженням на території України воєнного стану, військова частина НОМЕР_1 не має можливості надати інформацію щодо виплати позивачу вказаної відпустки за період з 01.10.2011 року по 31.12.2014 року, оскільки облікові матеріали за відповідний період передані до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України у м.Києві, відомості за період з 01.01.2015 року по 31.12.2021 року передані до ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасове зберігання.

Зазначила, що на момент звернення з цим позовом до суду відповідачем не виплачено грошову компенсацію за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки.

На думку позивача, такі дії відповідача є протиправними, у зв`язку із чим, звернулась з цим позовом до суду.

Ухвалою суду від 28.09.2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

19.10.2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача заперечує щодо задоволення позовних вимог. Зокрема, вказав, що у Військової частини відсутня інформація стосовно несення бойових чергувань та безперервного перебування на відповідній посаді у період з 2012 по 2014 рік.

Крім того, уразі несення військовослужбовцем у відповідному календарному році менше 6 діб бойових чергувань, то він не набуває право на отримання відпустки. Разом з тим, позивач не надала жодних доказів, які підтверджують дані обставини.

Разом з відзивом надали суду довідку №350/163/1/1291 від 17.10.2022 року, відповідно до якої ОСОБА_1 залучалась до несення бойового чергування в кількості:

- за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року -76 бойових чергувань;

- за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - 88 бойових чергувань;

- за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року - 84 бойових чергування;

- за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - 107 бойових чергувань;

- за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 95 бойових чергувань;

- за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 86 бойових чергувань.

19.10.2022 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про витребування доказів, а саме: інформації у вигляді довідки, що підтверджує перебування та несення бойових чергувань позивача на відповідних посадах військової частини НОМЕР_1 , а також інформацію про підтвердження або спростування використання позивачем додаткової відпустки, передбаченої постановою КМУ №702 від 01.08.2012 року.

Ухвалою суду від 24.10.2022 року витребувано у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України у м. Києві та Львівського територіального архівного відділу Галузевого державного архіву Міністерства оборони України докази, які б підтверджували залучення ОСОБА_1 до бойових чергувань протягом 2012 - 2021 років, а також доказів надання позивачу протягом 2012 - 2021 років щорічної додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби в місцевостях з особливими природними, географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, пов`язане з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

15.11.2022 року на виконання вимог ухвали суду про витребування доказів, на адресу суду надійшли пояснення ІНФОРМАЦІЯ_1 , в яких зазначили, що станом на 10.11.2022 року документи військової частини НОМЕР_1 на державне архівне зберігання не прийняті, доступ до них у архівного відділу відсутній.

22.11.2022 року на адресу суду надійшли витребувані у Галузевого державного архіву Міністерства оборони України відомості про бойові чергування позивача у період з 2012 по 2014 рік включно, у вигляді архівної довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від №179/1/6326 від 15.11.2022 року, згідно відомостей якої, позивач у період з січня 2012 року по грудень 2014 року включно залучалась до несення бойових чергувань.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №238 від 27.11.2013 вважається такою, що вибула у додаткову оплачувану відпустку, передбачену постановою КМУ України №702 від 01.08.2012 року ,з 02.12.2013 року по 06.12.2013 року.

За період з 01.01.2012 року по 02.12.2013 року та з 07.12.2013 року по 31.12.2014 року інформації щодо додаткових відпусток позивача не виявлено.

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 звільнена з військової служби у запас наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №2 від 05.01.2021 року, з 05.01.2021 року виключена зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Листом Військової частини НОМЕР_1 від 26.05.2021 року позивачу відмовлено у нарахуванні та виплаті грошової компенсації за невикористані календарні дні щорічної додаткової оплачуваної відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період з 2014 року по 2021 рік, оскільки пунктом 19 статті 10-1 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" припинено надання військовослужбовцям відповідних додаткових відпусток під час дії особливого періоду. Також, вказали, що надати інформацію щодо виплати позивачу вказаної відпустки за період з 2012 по 2014 рік військова частина НОМЕР_1 не має можливості, оскільки облікові матеріали за відповідний період передані до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України.

На переконання позивача, бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки є протиправною, у зв`язку із чим, позивач звернулась з цим позовом до суду.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить з наступного.

Статтею 19 Конституції України регламентовано, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Абзацом 2 частини 4 статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Частинами 2 та 3 ст. 9 Закону № 2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Відповідно до ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-XII військовослужбовцям, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних, кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я, крім військовослужбовців строкової військової служби, надається щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення. Тривалість такої щорічної додаткової відпустки визначається залежно від часу проходження служби в цих умовах та не може перевищувати 15 календарних днів.

Перелік місцевостей з особливими природними географічними, геологічними, кліматичними, екологічними умовами, військових посад, виконання обов`язків військової служби яких пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, а також порядок надання та тривалість щорічної додаткової відпустки залежно від часу проходження служби в зазначених умовах визначаються Кабінетом Міністрів України.

Військовослужбовцям, які одночасно мають право на отримання щорічної додаткової відпустки, передбаченої абзацом першим цього пункту та іншими законами, щорічна додаткова відпустка із збереженням грошового та матеріального забезпечення надається за однією з підстав за вибором військовослужбовця.

Постановою Кабінету Міністрів України № 702 від 01.08.2012 затверджено Переліки військових посад, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5, зокрема, додаток 3 - Перелік військових посад Національної гвардії, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Додаток 2 до Постанови № 702 передбачає військові посади, виконання обов`язків військової служби за якими пов`язано з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, що дають право на щорічну додаткову відпустку: Збройних Сил, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту - згідно з додатками 2 - 5.

Відповідно до п. 129 Додатку 2 Переліку №702 військовослужбовці, які обіймають посаду старший механік, старший механік-водій та несуть бойове чергування з протиповітряної оборони, протичовнової оборони, спеціальне чергування з протипідводно-диверсійної оборони та забезпечують недоторканність повітряного простору та простору в межах територіального моря України - мають право на щорічну додаткову відпустку тривалістю 5 календарних днів.

Згідно матеріалів справи, а саме витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №2 від 05.01.2021 року позивача звільнено з військової служби у запас з посади "старший механік відділення спеціального зв`язку відділу засекреченого документованого зв`язку документованого зв`язку інформаційно-телекомунікаційного вузла".

Наказом Міністра оборони України від 29.12.2017 № 711 затверджено перелік військових частин, підрозділів, які несуть бойові чергування з протиповітряної оборони, протичовнової оборони, протипідводно - диверсійної оборони та забезпечують недоторканість повітряного простору та простору в межах територіального моря України, а також виконують функцію з прикриття важливих об`єктів, у якому зазначено, зокрема Військову частину НОМЕР_1 .

В матеріалах справи міститься архівна довідка Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від №179/1/6326 від 15.11.2022 року, згідно відомостей якої, позивач у період з січня 2012 року по грудень 2014 року включно залучалась до несення бойових чергувань.

Згідно довідки військової частини НОМЕР_1 №350/163/1/1291 від 17.10.2022 року, позивач залучалась до бойових чергувань в наступній кількості:

- за період з 01.01.2015 року по 31.12.2015 року -76 бойових чергувань;

- за період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року - 88 бойових чергувань;

- за період з 01.01.2017 року по 31.12.2017 року - 84 бойових чергування;

- за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року - 107 бойових чергувань;

- за період з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 95 бойових чергувань;

- за період з 01.01.2020 року по 31.12.2020 року - 86 бойових чергувань.

Отже, позивач, будучи військовослужбовцем, обіймаючи посади, визначені у Переліку № 702, під час проходження служби мала право на щорічну додаткову відпустку відповідно до ст.10-1 Закону № 2011-XII за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я.

Разом з тим, відмовляючи у виплаті грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки передбаченої постановою Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 року, відповідач зіслався на особливий період, яким встановлено, що з моменту оголошення мобілізації до припинення відповідного періоду, надання військовослужбовцям інших видів відпусток, зокрема додаткової відпустки припиняється.

Надаючи правову оцінку таким доводам відповідача, суд зазначає наступне.

Визначення поняття особливого періоду наведене у законах України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та від 06 грудня 1991 року № 1932-XII "Про оборону України" (далі - Закони № 3543-XII та № 1932-XII відповідно).

За визначенням статті 1 Закону № 3543-XII особливий період - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Стаття 1 Закону № 1932-XII визначає особливий період, як період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи моменту введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний стан і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Крім того, в статті 1 Закону № 3543-XII надано визначення мобілізації та демобілізації. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу.

Аналіз зазначених вище норм свідчить про те, що в особливий період з моменту оголошення мобілізації припиняється надання військовослужбовцям інших видів відпусток, в тому числі додаткової соціальної відпуски.

Однак, Законом № 2011-XII не встановлено припинення виплати компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки, право на яку позивач набув за період проходження ним військової служби.

Водночас у разі невикористання додаткової соціальної відпуски протягом календарного року, в якому у особи виникає право на таку відпустку, додаткова соціальна відпустка переноситься на інший період, тобто особа не втрачає самого права на надану їй чинним законодавством України соціальну гарантію, яке може бути реалізовано в один із таких двох способів: 1) безпосереднє надання особі відпустки після закінчення особливого періоду, який може тривати невизначений термін; 2) грошова компенсація відпустки особі.

Норми Закону № 2011-XII не обмежують та не припиняють право військовослужбовця на отримання у рік звільнення виплати грошової компенсації за всі невикористані дні додаткової відпустки, право на яку набуто під час проходження військової служби в особливий період з моменту оголошення мобілізації.

Припинення надання військовослужбовцям додаткових відпусток (відповідно до пункту 19 статті 10-1 Закону 2011-XII у періоди, передбачені пунктами 17 і 18 цієї статті) є тимчасовим обмеженням способу реалізації права на використання додаткової відпустки безпосередньо.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у рішенні від 16.05.2019 по справі № 620/4218/18, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019.

Так, у вказаній зразковій справі предметом спору була виплата позивачу грошової компенсації лише за невикористані дні додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", проте суд зазначає, що висновки, висловлені у вказаній справі також можуть бути застосовані і щодо спору про виплату грошової компенсації за невикористані інші додаткові відпустки, в тому числі, передбаченої ч. 4 ст. 10-1 Закону № 2011-XII, оскільки правовий висновок Верховного Суду у справі № 620/4218/18 стосується права військовослужбовців на виплату компенсації за невикористані частини додаткової соціальної відпустки в особливий період, право на яку він набув за період проходження ним військової служби, а не конкретно грошової компенсації за невикористані дні лише додаткової відпустки, передбаченої п. 12 ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 12.04.2021 у справі № 1.380.2019.006595.

Отже, на підставі частини 4 статті 10-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та постанови Кабінету Міністрів України №702 від 01.08.2012 року позивач має право на щорічну додаткову відпустку та, відповідно, і на виплату грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за виконання обов`язків військової служби, пов`язаних з підвищеним нервово-емоційним та інтелектуальним навантаженням, ризиком для життя і здоров`я, оскільки у 2012 році, та в період з 2014 року по 2021 рік така відпустка їй не надавалась та при звільненні компенсація не виплачувалася, однак підстави для нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки за 2013 рік відсутні, адже позивач скористалася правом на щорічну додаткову відпустку, передбачену ст. 10-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з 02.11.2013 року по 06.12.2013 року перебувала у щорічній додатковій відпусці.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за період за 2012 року, 2014-2021 роки, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази, надані позивачем, суд доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення даного позову.

Враховуючи відсутність судових витрат зі сплати судового збору, питання про їх розподіл судом не вирішується.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за 2012 рік та з 2014 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за всі невикористані дні щорічної додаткової відпустки, яка надається військовослужбовцям, виконання обов`язків, яких пов`язано з підвищеним нервово - емоційним та інтелектуальним навантаженням або здійснюється в особливих природних географічних, геологічних кліматичних і екологічних умовах та умовах підвищеного ризику для життя і здоров`я за 2012 рік та з 2014 року по 2021 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ).

Суддя Дончик Віталій Володимирович