Справа № 320/11868/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Степанюка А.Г.,

суддів - Аліменка В.О., Безименної Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування розпорядження і зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі - Відповідач, ГУ ПФ у Київській області) про:

1) визнання протиправними та скасування:

- розпорядження управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області від 19.11.2015 №137968 про припинення виплати пенсії;

- висновків ГУ ПФ у Київській області, викладених у листі від 02.06.2021 №6317-9056/Б-02/8-1000-21;

- висновків Пенсійного фонду України, викладених у листі від 06.08.2021 №23376-22228/Б-03/8-2800/21;

2) встановлення відсутності компетенції (повноважень) ГУ ПФ у Київській області і Пенсійного фонду України вносити своїми листами від 02.06.2021 №6317-9056/Б-02/8-1000-21 і від 06.08.2021 №23376-22228/Б-03/8-2800/21 зміни/доповнення у виконане розпорядження управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області від 19.11.2015 №137968 про припинення виплати пенсії;

3) зобов`язання ГУ ПФ у Київській області виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01.01.2016 по 31.12.2016 (включно) з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 позовну заяву повернуто Позивачу у зв`язку з неповним усуненням визначених в ухвалі від 01.10.2021 недоліків, а саме - не надано належного обґрунтування поважності причини пропуску строку звернення до суду, не вказані інші підстави для поновлення строку, а також не зазначено, коли саме Позивач дізнався про порушення своїх прав та внаслідок яких причин останній не звертався до суду або іншого органу після призупинення виплати пенсії за віком за період з 13.11.2015 по 31.12.2016.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її. Свою позицію обґрунтовує тим, що, по-перше, про порушення своїх прав, а саме про існування оскаржуваного розпорядження, ОСОБА_1 дізнався із змісту листа ГУ ПФ у Київській області від 04.08.2021 № 1000-0202-8/77877, по-друге, до моменту отримання вказаного листа Позивач виходив із презумпції правомірності Відповідача з огляду на принцип належного врядування, по-третє, у відповідності до практики Європейського суду з прав людини ризик помилки державного органу повинен покладатися на державу, а не громадянина, по-четверте, згідно практики Верховного Суду не існує строкового обмеження виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, яку особа не отримувала з вини відповідного суб`єкта владних повноважень.

Після отримання матеріалів справи 03.08.2022 на виконання вимог ухвали від 28.01.2022 ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.08.2022 апеляційну скаргу залишено без руху.

На підставі рішення зборів суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 24.10.2022 та розпорядження керівника апарату від 01.11.2022 №4918 справу було передано для повторного автоматизованого розподілу, за наслідками якого суддею-доповідачем у ній визначено Степанюка А.Г. , а суддями - членами колегії - Аліменка В.О. та Безименну Н.В.

Після усунення недоліків апеляційної скарги ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 07.11.2022 було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на неї.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28.11.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою від 01.10.2021 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, оскільки Позивачем не подано заяву про поновлення строку звернення до суду з обґрунтуванням поважності причин попуску цього строку, а також всупереч ч. 3 ст. 161 КАС України Позивачем не було додано документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Спосіб усунення недоліків було визначено судом першої інстанції шляхом подання:

- заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з належним обґрунтуванням щодо поважних причин пропуску строку звернення до суду або зазначення інших підстав для поновлення строку, а також вказівкою на те, коли саме ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав, у зв`язку з якими причинами Позивач не звертався до суду або іншого органу після призупинення виплати пенсії за віком за період з 13.11.2015 по 31.12.2016;

- оригіналу платіжного документу, що свідчить про сплату судового збору у розмірі 3 632 грн за належними реквізитами та вірно вказавши призначення платежу.

Згаданою ухвалою надано строк для усунення визначених у судовому рішенні недоліків - десять днів з дня отримання копії ухвали, яка направлена на адресу Позивача 04.11.2021.

19.11.2021 засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 направив суду першої інстанції заяву про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначив, що про порушення своїх прав дізнався із змісту листа ГУ ПФ у Київській області від 04.08.2021 № 1000-0202-8/77877, крім того зазначив, що не існує строкового обмеження виплати пенсії у визначеному законодавством розмірі за минулий час, а також надав платіжний документ про сплату судового збору в розмір 3 632,00 грн.

Водночас, ухвалою від 13.12.2021 позовну заяву повернуто з посиланням на те, що вимоги ухвали від 01.10.2021 виконані у повному обсязі не були, а саме Позивачем не надано належного обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду, не вказано інших підстав для поновлення строку, а також не зазначено, коли саме ОСОБА_1 дізнався про порушення своїх прав та у зв`язку з якими причинами останній не звертався до суду або іншого органу після призупинення виплати пенсії за віком за період з 13.11.2015 по 31.12.2016.

З такими висновками суду першої інстанції судова колегія не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона вважається поданою у день первинного її подання до адміністративного суду та приймається до розгляду, про що суд постановляє ухвалу в порядку, встановленому статтею 171 цього Кодексу.

Приписи п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.

Отже, єдиною підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 169 КАС України є не усунення позивачем недоліків позовної заяви в установлений судом строк.

Як було встановлено вище, залишаючи позовну заяву без руху, суд першої інстанції вказав на те, що Позивачем було пропущено строк звернення до суду та не надано належного обґрунтування поважності причин його пропуску.

На виконання вимог згаданої ухвали суду ОСОБА_1 було подано заяву про усунення недоліків, за наслідками розгляду якої судом постановлено оскаржувану ухвалу від 13.12.2021, зміст якої було наведено вище.

Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви з огляду на пропуск строк звернення до суду, колегія суддів з урахуванням доводів апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Приписи п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України визначають, що позовна заява повертається позивачеві у випадках, передбачених частиною другою статті 123 цього Кодексу.

Отже, підставою для повернення позовної заяви відповідно до п. 9 ч. 4 ст. 169 КАС України є неподання особою в зазначений строк заяви або визнання неповажними підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Приписи абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України визначають, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

З наведених норм вбачається, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Указана позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 03.11.2021 у справі № 240/8934/19 в аналогічних за своїм змістом правовідносинах.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є незгода ОСОБА_1 з тим, що у період з 13.11.2015 по 31.12.2016 виплата пенсії останньому була припинена.

Вперше із заявою про виплату пенсії за цей період останній звернувся до Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області 30.03.2021, однак, як зазначає Позивач, відповіді не отримав.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся із скаргою 21.05.2021 на бездіяльність Вишгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до ГУ ПФ у Київській області, за наслідками якого Відповідач листом від 02.06.2021 №6317-9056/Б-02/8-1000-21 повідомив Позивача про те, що виплату пенсію було призупинено з 13.11.2015 по 31.12.2016 на підставі розпорядження від 19.11.2015 №137968.

Не погоджуючись із згаданою відповіддю ГУ ПФ у Київській області, ОСОБА_1 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про скасування висновку Відповідача про призупинення виплати пенсії та виплатити її за період з 13.11.2015 по 31.12.2016.

Листом від 06.08.2021 №23376-22228/Б-03/8-2800/21 Пенсійний фонд України повідомив про відсутність підстав для такої виплати.

Також, як зазначено у позовній заяві, листом від 04.08.2021 №1000-0202-8/77877 ГУ ПФ у Київській області направило ОСОБА_1 копію розродження від 19.11.2015 №137968 про припинення виплати пенсії.

При цьому, як свідчать матеріали справи, початок перебігу строку звернення до суду ОСОБА_1 пов`язує з моментом, коли останній ознайомився із змістом оскаржуваного у цій справі розпорядження від 19.11.2015 №137968, копія якого отримана Позивачем разом з листом Відповідача від 04.08.2021 №1000-0202-8/77877.

У розрізі наведеного судова колегія звертає увагу, що у постанові Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19 підкреслено, що при вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття дізнався та повинен був дізнатись.

Так, під поняттям дізнався необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів. Суд вважає, що особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу, що здійснює виплату одноразової грошової допомоги відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру допомоги, нормативно-правових документів, на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок допомоги.

Поняття повинен був дізнатися необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.12.2020 у справі № 510/1286/16-а вказала на те, що у спорах, що виникають з органами Пенсійного фонду України, особа може дізнатися, що її права порушені, зокрема, при отриманні від органу Пенсійного фонду України відповіді (листа-відповіді, листа-роз`яснення) на надісланий запит щодо розміру пенсії, нормативно-правових документів (про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку), на підставі яких був здійснений саме такий розрахунок.

При цьому, поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).

Верховний Суд, зокрема, у постанові від 06.10.2021 у справі № 140/3746/19 наголошував, що пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого було здійснено призначення пенсії чи був здійснений її перерахунок, з яких складових вона складається, як обрахована та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий її розрахунок чи розрахунок її складових.

Так, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Верховного Суду у постанові від 31.03.2021 у справі №240/12017/19 відступила від висновків, викладених, зокрема у постановах від 29.10.2020 у справі №816/197/18, від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а, від 25.02.2021 у справі № 822/1928/18 щодо застосування строку звернення до суду у соціальних спорах, у яких, зокрема зазначено, що при застосуванні строків звернення до адміністративного суду у вказаній категорії справ слід виходити з того, що встановлені процесуальним законом строки та повернення позовної заяви без розгляду на підставі їх пропуску не можуть слугувати меті відмови у захисті порушеного права, легалізації триваючого правопорушення, в першу чергу, з боку держави (постанови Верховного Суду від 29.10.2020 у справі №816/197/18 (касаційне провадження №К/9901/50050/18), від 20.10.2020 у справі №640/14865/16-а (касаційне провадження № К/9901/36805/18), а також про те, що строк звернення позивача до суду у випадку спірних правовідносин розпочав перебіг після отримання позивачем листа-відповіді від органу Пенсійного фонду, а не після отримання пенсії за відповідний період (постанова Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №822/1928/18) та дійшла наступного правового висновку щодо застосування строку звернення до суду, передбаченого статтею 122 КАС України у спорах цієї категорії:

1) для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання такою особою строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

2) пенсія є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка її отримує щомісячно. Відтак, отримання пенсіонером листа від територіального органу Пенсійного фонду України у відповідь на його заяву не змінює момент, з якого така особа повинна була дізнатись про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли вона почала вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується з початком перебігу строку звернення до суду у разі якщо така особа без зволікань та протягом розумного строку не вчиняла активних дій щодо отримання інформації про правильність/помилковість нарахування розміру пенсії, своєчасність/несвоєчасність її перерахунку, тощо.

Аналогічна за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.09.2022 у справі №120/906/21, від 18.05.2022 у справі №460/9345/20, від 04.05.2022 у справі №460/5667/20, від 07.02.2022 у справі № 420/13948/20.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає помилковими аргументи ОСОБА_1 про те, що про порушення своїх прав останній дізнався із змісту листа ГУ ПФ у Київській області від 04.08.2021, оскільки отримання такого листа не змінює момент, з якого Позивач повинен був дізнатися про порушення своїх прав, а свідчить лише про час, коли він почав вчиняти дії щодо реалізації свого права і ця дата не пов`язується та не змінює початок перебігу строку звернення до суду.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне підкреслити, що Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (рішення від 18.10.2005 у справі «МШ «Голуб» проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Судовою колегією враховується, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.03.2021 у справі №160/6430/20.

Таким чином, з`ясування, за твердженням Позивача, лише у березні - серпні 2021 року причин призупинення виплати пенсії за період з 13.11.2015 по 31.12.2016 не може вважатися поважною причиною для поновлення строку звернення до суду, позаяк, як вже було неодноразово наголошено вище, згадані виплати мають щомісячний характер і про їх припинення, зменшення чи нарахування у неправильному розмірі Позивачу мало бути відомо не пізніше нетримання/отримання вперше такої виплати у межах спірного періоду.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом й у постанові від 21.10.2021 у справі № 460/858/20.

Посилання Апелянта на ряд постанов Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду судова колегія у площині спірних правовідносин оцінює критично, оскільки до них підлягають застосуванню інші рішення суду касаційної інстанції, які прийняті пізніше та про які було зазначено вище.

У рішенні від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 №17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеєр проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000, пункт 33).

За таких обставин подання ОСОБА_1 у вересні 2021 року позовної заяви за відсутності належного обґрунтування причин зволікання із оскарженням рішень та дій територіального органу Пенсійного фонду України щодо безпідставного, на думку Позивача, припинення виплати пенсії у період з 13.11.2015 по 31.12.2016, матиме наслідком порушення принципу правової визначеності, що є неприпустимим з огляду на принципову позицію Європейського Суду з прав людини у цьому питанні.

Як було підкреслено вище, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Разом з тим, Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування об`єктивних та поважних причин, які зумовили несвоєчасне звернення до суду. Відтак, висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду із вказаним позовом, підтверджуються матеріалами справи, у той час як доводи апеляційної скарги відповідну позицію суду не спростовують.

При цьому посилання Апелянта на те, що судом помилково було визначено дату звернення ОСОБА_1 до суду, а саме 24.09.2021, а не 03.09.2021, судовою колегією оцінюється критично, оскільки в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 01.10.2021 встановлено, що позовна заява була подана до відділення поштового зв`язку саме 03.09.2021.

З приводу твердження Позивача про те, що суд помилково вказав на факт неусунення останнім недоліків у межах встановленого десятиденного строку з моменту отримання копії ухвали від 01.10.2021, колегія суддів зазначає, що в ухвалі Київського окружного адміністративного суду від 13.12.2021 підкреслено, що ні протягом десяти днів з моменту отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху, ні до моменту постановлення оскаржуваної ухвали Позивачем не було у повному обсязі усунуто її недоліки. Разом з тим, в ухвалі, яка є предметом апеляційного перегляду, не зазначено, що заява про усунення недоліків подана поза межами встановленого десятиденного строку.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що визначення ОСОБА_1 в якості предмету спору поряд з розпорядженням від 19.11.2015 №137968 також висновків ГУ ПФ у Київській області, викладених у листі від 02.06.2021 №6317-9056/Б-02/8-1000-21, висновків Пенсійного фонду України, викладених у листі від 06.08.2021 №23376-22228/Б-03/8-2800/21, та необхідності встановлення відсутності компетенції (повноважень) ГУ ПФ у Київській області і Пенсійного фонду України вносити своїми листами від 02.06.2021 №6317-9056/Б-02/8-1000-21 і від 06.08.2021 №23376-22228/Б-03/8-2800/21 зміни/доповнення у виконане розпорядження управління Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області від 19.11.2015 №137968 про припинення виплати пенсії, не змінює суть і характер спірних правовідносин у цілому, що давало суду першої інстанції обґрунтовані підстави вважати пропущеним встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України щодо всіх наведених вище позовних вимог з огляду на їх взаємопов`язаність.

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та постановив ухвалу з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 122, 123, 169, 242-244, 250, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк

Судді В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Повний текст постанови складено та підписано 30 листопада 2022 року.