Справа № 140/8932/21
Суддя: Каленюк Жанна Василівна
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року ЛуцькСправа № 140/8932/21

Волинський окружний адміністративний суд у складі судді Каленюк Ж.В., розглянувши у порядку письмового провадження за правилам загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі ГУ ПФУ у Волинській області) про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні трудової пенсії по інвалідності відповідно до статті 25 Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» (далі Закон №1788-ХІІ); зобов`язання призначити трудову пенсію по інвалідності відповідно до статті 25 вказаного Закону з 25 квітня 1996 року та з цієї ж дати провести перерахунок призначеної пенсії (з врахуванням раніше виплачених сум).

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у квітні 1996 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії на підставі статті 25 Закону №1788-ХІІ, додавши до заяви усі необхідні документи, що підтверджують вік, трудовий стаж та встановлену другу групу інвалідності. Рішенням відповідача було відмовлено у призначенні трудової пенсії по інвалідності та з 25 квітня 1996 року призначено соціальну пенсії як особі з другою групою інвалідності загального захворювання, яка виплачувалася до 2011 року. Відповідно до положень Закону №1788-ХІІ соціальна пенсія призначається і виплачується непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності у них права на трудову пенсію, зокрема інвалідам другої групи.

Позивач не погоджується із рішенням про відмову в призначенні йому трудової пенсії по інвалідності, для отримання якої у віці до 23 років необхідний трудовий стаж 1 рік, а на час звернення за призначенням пенсії його стаж роботи становив понад 6 років.

ОСОБА_1 зазначив, що у лютому 2021 року звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області щодо правомірності припинення виплати йому пенсії та лише з відповіді відповідача йому стало відомо про те, що у квітні 1996 року йому було призначено не трудову пенсію по інвалідності, а соціальну.

Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у призначенні трудової пенсії по інвалідності відповідно статті 25 Закону №1788-ХІІ й просив позов задовольнити.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.44), а ухвалою суду від 11 листопада 2021 року судовий розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження (а.54).

Відповідач у відзиві на позов та додаткових поясненнях позовні вимоги заперечив та у їх задоволенні просив відмовити (а.с.47-50, 78-81, 89-93). В обґрунтування цієї позиції відповідач зазначив, що 25 квітня 1996 року Управлінням соціального захисту населення Луцького міськвиконкому ОСОБА_1 призначено соціальну пенсію за нормами Закону №1788-ХІІ.

У зв`язку з прийняттям Закону України від 17 січня 2002 року №2981-ІІІ «Про внесення змін до деяких законів України» та на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 «Про забезпечення виконання функцій з призначення та виплати пенсій органами Пенсійного фонду України» у липні 2002 року пенсійна справа позивача передана до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області для продовження виплати соціальної пенсії. Поряд з тим спеціалістами Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області проведено звірку даних персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж й виявлено, що ОСОБА_1 06 червня 2006 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, що є підставою для припинення виплати соціальної пенсії згідно зі статтею 93 Закону №1788-ХІІ (соціальні пенсії виплачуються непрацюючим громадянам). Тому на цій підставі Управлінням Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області 01 червня 2011 року ОСОБА_1 припинено виплату соціальної пенсії. Постановою Луцького міськрайонного суду від 21 грудня 2012 року у справі №0308/14420/12 стягнуто з ОСОБА_1 29397,14 грн зайво виплачених сум соціальної пенсії. І хоч ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року постанову суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито (спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства), однак судами встановлено, що ОСОБА_1 з 25 квітня 1996 року призначено соціальну пенсію. Тому про всі обставини призначення та виплати соціальної пенсії, підстав припинення її виплати позивачу було відомо. ОСОБА_1 соціальна пенсія не нараховувалась та не виплачувалась з 01 червня 2011 року. Рішення Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області про припинення виплати пенсії позивач не оскаржував та воно є чинним.

Станом на 27 серпня 2012 року позивач продовжував працювати, тому його пенсійну справу та особовий рахунок закрито на підставі пункту 5 частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідач наголосив, що ОСОБА_1 не звертався до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності або поновлення соціальної пенсії, відповідно відповідач не приймав жодного рішення з цього питання.

Також відповідач вважає, що позов відповідно до приписів статті 123 КАС України не підлягає розгляду у зв`язку із пропуском позивачем строку звернення до суду із цим позовом, який подано до суду 25 серпня 2021 року, у той час як позовні вимоги стосуються подій, що мали місце у квітні 1996 року, при тому що виплату соціальної пенсії припинено позивачу у 2011 році та з цього часу особовий рахунок позивача закритий і він знятий з обліку в органах Пенсійного фонду.

Інші заяви по суті справи від сторін не надходили.

Ухвалою суду від 06 грудня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.109).

Ухвалою суду від 13 грудня 2021 року позов залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) (а.с.119-121).

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 20 липня 2022 року ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року про залишення позовної заяви без розгляду скасовано, а справу направлено до Волинського окружного адміністративного суду для продовження розгляду. За висновками суду апеляційної інстанції позивач не пропустив строк звернення до суду (а.с.157-159).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 19 вересня 2022 року продовжено розгляд справи та призначено у справі судове засідання (а.с.168).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2022 року задоволено заяву про відвід судді Костюкевича С.Ф. (а.с.174-175).

Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 27 вересня 2022 року суддею Каленюк Ж.В. справу прийнято до провадження, одночасно вирішено питання про повторне проведення підготовчого провадження (а.с.178).

Ухвалою суду від 22 листопада 2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.226).

У судове засіданні сторони не прибули та у письмових клопотаннях просили здійснювати розгляд справи за їх відсутності (а.с.228-229).

Оскільки учасники справи заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності, то з урахуванням приписів частини третьої статті 194, частини дев`ятої статті 229 КАС України судовий розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, перевіривши доводи сторін, викладені у заявах по суті справи, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

25 квітня 1996 року ОСОБА_1 звернувся до органу соціального захисту населення Луцької міської ради народних депутатів (а.с.114). У заяві ОСОБА_1 просив призначити йому соціальну пенсію, повідомивши, що не працює, ніколи не працював та заробітку не має.

ОСОБА_1 була призначена соціальна пенсія як особі з інвалідністю другої групи загального захворювання відповідно до норм статті 93 Закону №1788-ХІІ.

Як видно з листа Волинської медико-соціальної експертизи від 26 листопада 2021 року №397/2-05.21 (а.с.106), ОСОБА_1 . Луцькою міською медико-соціальної експертною комісією (далі МСЕК) 29 березня 1996 року встановлена друга група інвалідності загального захворювання строком на 1 рік (довідка серії 218 АД№ 152331 від 18 березня 1996 року). Надалі при переосвідченні позивачу була встановлена третя група інвалідності (довідка серії 218 АД №0439150), яку пролонговано у 1998 році (довідка серії 218 АД №038294 від 16 квітня 1998 року), у 1999 році (довідка серії ВЛН №023090 від 16 серпня 1999 року), у 2000 році (довідка серії ВЛН №019720 від 01 листопада 2000 року), у 2002 році до 01 березня 2003 року (довідка серії ВЛН №012516 від 13 лютого 2002 року), у 2003 році на 2 роки (довідка серії ВЛН №014748 від 27 березня 2003 року), у 2005 році встановлено другу групу інвалідності терміном на 1 рік (довідка серії ВЛН №026149 від 23 травня 2005 року), при переосвідченні у 2006 році другу групу інвалідності продовжено до червня 2009 року (довідка серії ВЛН №046683 від 16 травня 2006 року), а у 2009 році друга група інвалідності встановлена довічно (довідка серії ВЛН №045156 від 09 червня 2009 року).

Виплата соціальної пенсії проводилася безперервно у зв`язку із продовженням (встановленням іншої) групи інвалідності.

Так з посвідчення серії НОМЕР_1 (а.с.8-9) слідує, що виплату соціальної пенсії продовжено з 23 травня 2005 року по 31 травня 2006 року, з 01 червня 2006 року по 01 червня 2009 року. У зв`язку із встановленням ОСОБА_1 другої групи інвалідності з 01 червня 2009 року довічно (довідка МСЕК серії ВЛН №045156 на а.с.10) виплату соціальної пенсії також встановлено з 01 червня 2009 року довічно.

При цьому з додаткових письмових пояснень відповідача судом встановлено, що у зв`язку із прийняттям Закону України від 17 січня 2002 року №2981-ІІІ «Про внесення змін до деяких законів України», на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2002 року №497 «Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду» у липні 2002 року пенсійна справа була передана до Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області для продовження виплати соціальної пенсії.

Відповідно до роздруківки особового рахунку № НОМЕР_2 з архівного програмного комплексу АСОПД/КОМТЕХ востаннє соціальна пенсія виплачена ОСОБА_1 04 травня 2011 року (а.с.86) та надалі виплату припинено у зв`язку із працевлаштуванням позивача (з 01 червня 2011 року).

З матеріалів справи також встановлено, що Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області зверталося до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 29397,14 грн зайво виплачених сум соціальної пенсії. Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 грудня 2012 року у справі №0308/14420/12 у зв`язку із реєстрацією позивача фізичною особою-підприємцем стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області 29397,14 грн надміру виплаченої соціальної пенсії (а.с.42-43). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10 лютого 2016 року за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 постанову суду першої інстанції від 21 грудня 2012 року скасовано, а провадження у справі закрито (позов не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства) (а.с.37-41). При цьому судами було встановлено, що ОСОБА_1 був одержувачем соціальної пенсії, призначеної йому відповідно до статті 93 Закону №1788-ХІІ з 25 квітня 1996 року по 30 квітня 2011 року.

З картки особистого прийому громадян керівництвом ГУ ПФУ у Волинській області судом встановлено, що 23 лютого 2021 року ОСОБА_1 звернувся щодо роз`яснення причин припинення виплати йому пенсії з 2011 року (а.с.212).

На усне звернення позивача по суті порушеного питання листом від 24 лютого 2021 року ГУ ПФУ у Волинській області №0300-04-8/9272 (а.с.14-15) роз`яснено, що з 25 квітня 1996 року йому призначено соціальну пенсію як особі з другою групою інвалідності загального захворювання відповідно до норм Закону №1788-ХІІ. При опрацюванні спеціалістами управління Фонду списків працюючих громадян шляхом порівняння даних відділу персоніфікованого обліку, інформаційних систем та мереж виявлено факт працевлаштування ОСОБА_1 з 06 червня 2006 року як фізичної особи-підприємця. У зв`язку із цим виникла переплата у сумі 29397,14 грн за період з 06 червня 2006 року по 30 квітня 2011 року. При цьому листом територіального управління Фонду Романчука С.А. було запрошено до управління для з`ясування обставин. Управлінням Пенсійного фонду України в м. Луцьку Волинської області прийнято рішення про припинення виплати пенсії з 11 червня 2011 року. Підстав для поновлення виплати соціальної пенсії немає. Також ОСОБА_1 роз`яснено підстави для отримання пенсії по інвалідності відповідно до положень статті 32 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с.14-15).

Спір у цій справі виник у зв`язку із незгодою ОСОБА_1 із діями відповідача щодо відмови у призначенні йому з 25 квітня 1996 року трудової пенсії по інвалідності згідно зі статтею 25 Закону №1788-ХІІ.

Питання дотримання строку звернення до суду було предметом перевірки Восьмим апеляційним адміністративним судом, постановою якого скасовано ухвалу Волинського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2021 року про залишення цього позову без розгляду. За висновком суду апеляційної інстанції позивач строк звернення до суду не пропустив.

З урахуванням таких висновків суду апеляційної інстанції при новому розгляді справи відсутні підстави для вирішення питання дотримання позивачем стоку звернення до суду.

При вирішенні спору по суті суд керується такими нормативно-правовими актами.

Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

З огляду на те, що позивач оскаржує поведінку відповідача щодо призначення йому трудової пенсії по інвалідності з 25 квітня 1996 року, а з цієї дати ОСОБА_1 була призначена і виплачувалася до 01 червня 20211 року соціальна пенсія, то суд вважає за необхідне вдатися до ретроспективного аналізу положень чинного на той час законодавства.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно статті 2 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Закон №1788-ХІІ, в редакції станом на 25 квітня 1996 року) за цим Законом призначаються: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років; б) соціальні пенсії.

Право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при дотриманні інших умов, передбачених цим Законом (стаття 4 Закону №1788-ХІІ).

Право на соціальну пенсію мають усі непрацездатні громадяни на умовах, що визначаються цим Законом (стаття 5 Закону №1788-ХІІ).

Як передбачено статтею 6 названого Закону, особам, які мають право на різні державні пенсії, призначається одна пенсія за їх вибором, за винятком пенсій інвалідам внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, що їх вони дістали при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи з виконанням інтернаціонального обов`язку.

Як установлено статтею 10 Закону №1788-ХІІ, пенсійне забезпечення за цим Законом провадиться органами соціального забезпечення.

Умови призначення пенсії по інвалідності визначені у статті 23 Закону №1788-ХІІ: такі пенсії призначаються в разі настання інвалідності, що спричинило повну або часткову втрату здоров`я внаслідок: а) трудового каліцтва або професійного захворювання; б) загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідністю з дитинства).

Зокрема, пенсії по інвалідності внаслідок загального захворювання призначаються при наявності такого стажу на час настання інвалідності: до досягнення 23 років 1 рік, від 23 років до досягнення 26 років 2 роки, від 26 років до досягнення 31 року 3 роки, від 31 року до досягнення 36 років 5 років, від 36 років до досягнення 41 року 7 років, 41 року до досягнення 46 років - 9 років, від 46 років до досягнення 51 року 11 років, від 51 року до досягнення 56 років 13 років, від 56 років до досягнення 61 року - 14 років, від 61 року і старші 15 років (стаття 25 Закону №1788-ХІІ).

За приписами статті 93 Закону №1788-ХІІ соціальні пенсії призначаються і виплачуються непрацюючим громадянам, крім інвалідів з дитинства, при відсутності права на трудову пенсію: інвалідам I і II груп, у тому числі інвалідам з дитинства, а також інвалідам III групи; особам, які досягли віку: чоловіки - 60 років, жінки - 55 років; дітям - у разі втрати годувальника (пункт «а» статті 37); дітям-інвалідам віком до 16 років.

Загальні умови призначення пенсій (як трудових, так і соціальних) визначені у статтях 80-83 Закону №1788-ХІІ.

Заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання заявника (стаття 80 Закону №1788-ХІІ).

Пенсії призначаються районними (міськими) відділами соціального забезпечення (статті 81 Закону №1788-ХІІ).

Документи про призначення пенсій розглядаються органом, що призначає пенсії (стаття 81), не пізніше 10 днів з дня їх надходження. Повідомлення про відмову в призначенні пенсії із зазначенням причин відмови та порядку оскарження орган соціального забезпечення видає або надсилає підприємству, організації або заявникові не пізніше 5 днів після винесення відповідного рішення (стаття 82 №1788-ХІІ).

Пенсії призначаються з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсії призначаються з більш раннього строку: а) пенсії за віком та по інвалідності призначаються з дня досягнення пенсійного віку або відповідно встановлення інвалідності органами медико-соціальної експертизи, якщо звернення за пенсією надійшло не пізніше 3 місяців з дня досягнення пенсійного віку або встановлення інвалідності; б) пенсії у разі втрати годувальника призначаються з дня виникнення права на пенсію, але не більш як за 12 місяців перед зверненням за пенсією. Переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами (стаття 83 Закону №1788-ХІІ).

Законом України від 17 січня 2002 року №2981-III «Про внесення змін до деяких законів України» (далі Закон №2981-III) внесено зміни до Закону №1788-ХІІ, зокрема, до статей 10 та 81. За цими змінами призначення пенсій і оформлення документів для їх виплати здійснюється органами Пенсійного фонду України. Пенсійне забезпечення відповідно до цього Закону здійснюється органами Пенсійного фонду України. Відповідно до пункту 1 розділу II «Прикінцеві положення» Закону №2981-III цей Закон набирає чинності з 1 січня 2002 року.

У зв`язку з прийняттям Закону №2981-III Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 11 квітня 2002 року №497 «Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду» та затвердив Порядок передачі функцій з призначення і виплати пенсій органами праці та соціального захисту населення органам Пенсійного фонду, відповідно до якого передача функцій з призначення і виплати пенсій проводиться у комплексі з провадженням в роботу органів Пенсійного фонду і органів праці та соціального захисту населення єдиних уніфікованих програм автоматизованої системи обробки документів з призначення і виплати пенсій (АСОПД/КОМТЕХ).

З аналізу наведених норм слідує, що право на пенсію реалізується шляхом звернення особи до органу, який призначає пенсію. Поданням заяви про призначення пенсії особа виражає своє волевиявлення на отримання того чи іншого виду пенсії, реалізуючи своє суб`єктивне право на пенсійне забезпечення. Саме зміст заяви дає змогу оцінити намір заявника.

З поданням заяви в органу, що призначає пенсію, виникає обов`язок перевірити на підставі поданих документів виконання умов, з якими закон пов`язує право на пенсію, та протягом 10 днів з дня їх надходження прийняти відповідне рішення про призначення пенсії чи про відмову у призначенні пенсії, при цьому у разі відмови у призначенні пенсії заявникові протягом 5 днів письмово повідомляються причини відмови у призначенні пенсії та порядку оскарження рішення.

На день звернення ОСОБА_1 (25 квітня 1996 року) із заявою про призначення пенсії органом, що призначав пенсію були органи соціального захисту населення. Саме цей орган, а не відповідач чи інший орган Пенсійного фонду України, здійснював розгляд заяви ОСОБА_1 від 25 квітня 1996 року та прийняв рішення про призначення йому пенсії. При цьому позивачу призначена соціальна пенсія як особі з інвалідністю другої групи загального захворювання і саме про такий вид пенсії вказано у його заяві, в якій ОСОБА_1 підтвердив про те, що він не працював ніколи та не працює, заробітку не має.

Отже, ГУ ПФУ у Волинській області ніяких рішень за заявою ОСОБА_1 від 25 квітня 1996 року не приймало (ні про призначення пенсії, ні про відмову у її призначенні) та в силу законодавчих приписів на той час приймати таке рішення не могло.

Територіальний орган пенсійного фонду Управління Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської області продовжувало виплату вже призначеної ОСОБА_1 соціальної пенсії з липня 2002 року. Виплата пенсій здійснювалася органами пенсійного фонду за переданими органами соціального захисту населення матеріалами пенсійних справ, особовими рахунками та електронною базою даних про одержувачів пенсій. При цьому виплата пенсії позивачу здійснювалася з урахуванням терміну продовження групи інвалідності.

Виплата соціальної пенсії припинена позивачу з 01 червня 2011 року за рішенням Управління Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської області.

Варто зауважити, що позивач не оскаржував ані рішення (дії) Управлінням соціального захисту населення Луцького міськвиконкому щодо призначення пенсії, ані рішення Управління Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської області про припинення виплати соціальної пенсії, при тому, що позивач має посвідчення, видане Управлінням Пенсійного фонду в м. Луцьку Волинської області (а.с.8-9); 05 січня 2006 року звертався із завою про поновлення виплати пенсії по інвалідності (а.с.115) й обставини призначення та припинення виплати соціальної пенсії також встановлені у судових рішеннях у справі №0308/14420/12 (а.с.37-43).

Заява ОСОБА_1 від 05 січня 2006 року також не може бути підставою для призначення трудової пенсії по інвалідності, оскільки останній просив поновити пенсію по інвалідності (ці слова підкреслені у тексті бланку заяви), слово «призначити» навпаки закреслене.

Відповідно до положень Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (набрав чинності з 01 січня 2004 року, далі Закон №1058-IV) до внесення відповідних змін до законів фінансування соціальних пенсій, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення»… здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Поряд з тим відповідно до положень абзацу четвертого статті 83 Закону №1788-ХІІ переведення з одного виду пенсії на інший провадиться з дня подання відповідної заяви з усіма необхідними документами (про стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів).

Подана заява не є заявою про переведення на трудову пенсію по інвалідності.

Оскільки позивач до територіального органу Пенсійного фонду не подавав заяву про перехід з одного виду пенсії на інший, то останній будь-які рішення з цього приводу не приймав.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 як одержувач будь-якого виду пенсії на обліку в органах Пенсійного фонду України з 2012 року не перебуває, його особовий рахунок закритий.

Позивач не вчиняв жодних дій ні для поновлення виплати призначеної пенсії, ні для отримання іншого виду пенсії. Інтерес до свого пенсійного забезпечення у нього виник лише у лютому 2021 року (тобто, через десять років після припинення пенсійних виплат).

Усне звернення ОСОБА_1 на особистому прийомі 23 лютого 2021 року не може вважатися заявою про призначення пенсії, не створює правового наслідку у вигляді обов`язку прийняти письмове рішення стосовно призначення пенсії.

Порядок дій територіальних органів Пенсійного фонду України при розгляді та вирішенні заяв фізичних осіб - громадян з приводу призначення пенсії визначений частиною п`ятою статті 45 Закону №1058-IV та конкретизований нормами Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за №1566/11846, далі Порядок №22-1).

Так відповідно до пунктів 1.1, 1.8, 1.9 Порядку №22-1 (в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1, зі змінами станом на 23 лютого 2021 року) заява про призначення, перерахунок пенсії, поновлення, переведення з одного виду пенсії на інший (Заява про призначення/перерахунок пенсії - додаток 1) … подається заявником до територіального органу Пенсійного фонду України (далі - орган, що призначає пенсію) через структурний підрозділ, який здійснює прийом та обслуговування осіб. Звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

Згідно з пунктом 4.3 Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.

Між тим, як з`ясовано судом, у спірних правовідносинах ГУ ПФУ у Волинській області (чи іншим територіальним органом Пенсійного фонду) не приймалися рішення про відмову у призначенні ОСОБА_1 трудової пенсії по інвалідності відповідно статті 25 Закону №1788-ХІІ.

Суд повторює, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду України в установленому порядку.

Такі ж правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі №601/198/16.

Оскільки позивач у спірних правовідносинах не звертався до відповідача із заявою за формою згідно з Порядком №22-1 (як із заявою про призначення пенсії будь-якої іншої форми відповідного змісту), то не могли настати наслідки у вигляді вирішення питання про призначення пенсії.

Поряд з тим у ході судового розгляду встановлено, що із відповідною заявою про призначення пенсії по інвалідності і необхідними документами (про стаж, інвалідність) ОСОБА_1 звернувся лише 19 жовтня 2022 року й просив врахувати при цьому вимоги щодо необхідного стажу станом на час отримання інвалідності вперше у квітні 1996 року (а.с.214-215). Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 26 жовтня 2022 року №20241/03-16 у призначенні пенсії відмовлено (а.с.223).

Суд не надає оцінку цьому рішенню, оскільки таке не є предметом позову.

За приписами статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Предметом цього позову є взаємопов`язані позовні вимоги - про визнання дій відповідача протиправними (щодо відмови у призначенні пенсії по інвалідності відповідно до статті 25 Закону №1788-ХІІ) та зобов`язання вчинити дії (призначити пенсію по інвалідності відповідно до статті 25 Закону №1788-ХІІ з 25 квітня 1996 року).

В рамках адміністративного судочинства дії - певна форма поведінки суб`єкта владних повноважень, яка полягає у здійсненні суб`єктом владних повноважень своїх обов`язків у межах наданих законодавством повноважень чи всупереч їм.

Крім того, необхідно зазначити, що суд не є органом, уповноваженим на призначення пенсії, а лише перевіряє відповідність чинному законодавству рішення суб`єкта владних повноважень, яке оскаржується в судовому порядку.

Перевіряючи наведені учасниками спору аргументи приєднаними до справи доказами, суд зазначає, що за правилами частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Аналіз вказаної правової норми свідчить про те, що суб`єкт владних повноважень повинен доводити правомірність своїх рішень, дій чи бездіяльності в адміністративних справах про їх оскарження. Водночас інший учасник судового процесу не позбавлений обов`язку довести ті обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги чи заперечення. Тобто обов`язок доказування в адміністративному процесі не покладено виключно на суб`єкта владних повноважень, а розподілений в залежності від вимог та заперечень.

У розглядуваному випадку обов`язок доказування правомірності оспорюваних дій належить відповідачу, в той час як позивач зобов`язаний підтвердити належними та допустимими доказами обставини, які стали підставою для звернення до суду з позовом щодо оскарження таких дій.

Однак позовна заява не містить викладу обставин, якими позивач обґрунтовує позовну вимогу щодо протиправності дій відповідача щодо відмови у призначенні йому з 25 квітня 1996 року трудової пенсії по інвалідності відповідно статті 25 Закону №1788-ХІІ, ні доказів, які б вказували на наявність у відповідача обов`язку прийняти рішення про призначення йому такої пенсії.

Отже, у цій справі факт наявності порушеного суб`єктивного права позивача на пенсійне забезпечення рішенням (дією, бездіяльністю) ГУ ПФУ у Волинській області не знайшов свого підтвердження за результатами судового розгляду, що є визначеною процесуальним законом підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43026, Волинська область, місто Луцьк, вулиця Кравчука, 22В, ідентифікаційний код юридичної особи 13358826) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ж.В. Каленюк

Повний текст рішення складено 02 грудня 2022 року