Справа № 600/3396/22-а
Суддя: Лелюк Олександр Петрович
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/3396/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лелюка О.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Зартмет до Чернівецької митниці про визнання протиправними та скасування рішень,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю Зартмет звернулося до суду з позовом до Чернівецької митниці про визнання протиправними та скасування рішень.

Позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2022/000066/1 від 20.09.2022 року та картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2022/000931 від 20.09.2022 року.

В обґрунтування протиправності оскаржуваних рішень позивач посилається на те, що ним для митного оформлення товару (прокат плоский з вуглецевої сталі, оцинкований, покритий полімерним покриттям у рулонах) було надано митному органу ряд документів, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні та достовірні дані, що піддавалися обчисленню, вказували на ціну товару, визначену декларантом за основним методом. Натомість відповідачем безпідставно стверджувалось, що подані позивачем документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності. При цьому відповідачем не обґрунтовано неможливості визначення митної вартості товару за ціною договору (тобто першим методом), між тим, митну вартість товару безпідставно визначено відповідачем за шостим (резервним) методом. Позивач зазначив, що відповідач при виборі методу визначення митної вартості був зобов`язаний проводити консультації з декларантом, обмінюючись наявною у кожного з них інформацією. Застосування резервного методу можливе лише за наявності обґрунтованих підстав незастосування попередніх методів. Проте встановлених вимог законодавства відповідачем не виконано, що призвело до ухвалення оскаржуваних рішень, без належних правових та фактичних підстав, що мало наслідком понесення позивачем невиправданих фінансових витрат через збільшення митних платежів.

Ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; вирішено її розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено строки для подання заяв по суті справи; витребувано докази.

Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, подав до суду відзив на позовну заяву, в якому, посилаючись на положення, передбачені Митним кодексом України, вказував, що обов`язок доведення ціни товару покладений на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи. Зазначено, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості прийняте на підставі митної декларації та наданих митному органу документів, в якому обґрунтовано обставини його прийняття, а також наведено джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості. Відповідач також зазначив про те, що метод визначення митної вартості за ціною договору не застосовано, адже заявлена митна вартість митним органом не визнана. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не застосовано у зв`язку з відсутністю інформації у митного органу щодо операцій імпорту в Україні ідентичних товарів. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів не застосовано у зв`язку із відсутністю в митного органу інформації щодо оформлення подібних (аналогічних) товарів. Метод визначення митної вартості на основі віднімання вартості не був використаний у зв`язку із відсутністю в митного органу інформації щодо основи для віднімання. Метод визначення митної вартості на основі додавання вартості не був використаний у зв`язку із відсутністю в митного органу основи для додавання вартості. Таким чином, митну вартість обґрунтовано визначено за резервним методом. Надавши пояснення щодо обставин спірних відносин, відповідачем вказано про законність та обґрунтованість прийнятих митним органом та оскаржуваних позивачем рішень. Відповідач просив суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Після відкриття провадження у справі клопотань сторін про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні за їх участю до суду не надходило.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути дану справу за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.09.2022 року з метою митного оформлення товару (прокат плоский з вуглецевої сталі, оцинкований, покритий полімерним покриттям в рулонах) позивачем подано митному органу митну декларацію №UA408020/2022/039823, згідно з якою вартість ввезеного позивачем на митну територію України товару складає 33060,00 доларів США за курсом валюти 36,5686 грн.

З митної декларації №UA408020/2022/039823, доданої відповідачем до відзиву, та картки відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2022/000931, вбачається, що вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). А на виконання вимог, передбачених статтею 53 Митного кодексу України, разом з названою декларацією декларантом було надано до митного органу такі документи:

- 0380 Рахунок-фактура (інвойс) № КSЕ-080922/F01 від 08.09.2022;

- 0705 Коносамент № POBUKANCND225026 від 28.04.2022;

- 0730 Автотранспортна наклада № 777406 від 09.09.2022;

- 0862 Декларація про походження товару № КSЕ-080922/F01 від 08.09.2022;

-1512 Заява 69 від 14.09.2022;

- 3000 Витяг з біржі цін б/н від 08.09.2022;

- 3004 Рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 1048 від 09.09.2022;

- 3007 Документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 09.09.2022;

- 3013 Специфікація виробника товару 1150 від 09.09.2022;

- 4103 Доповнення до зовнішньоекономічного договору специфікація 3 від 08.09.2022;

- 4104 Зовнішньоекономічний договір (контракт) КSЕ/ZМ-1 від 06.07.2022;

- 4207 Договір про надання послуг митного брокера № 02/02/20 від 01.07.20222;

- 9000 Лист КS-220912/Е001 від 12.09.2022;

- 9000 Лист КS-220915/Е002 від 15.09.2022;

- 9000 Цінова інформація DВ-220901-1Р від 01.09.2022;

- 9000 Цінова інформація DВ -220901-2С від 01.09.2022;

- 9000 Цінова інформація б/н від 06.09.2022;

-9610 Копію митної декларації країни відправлення №22ROСТ16 від 09.09.2022.

При перевірці указаних документів посадовою особою митниці встановлено, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, а саме:

- відповідно до п. 4 Договору поставки від 06.07.2022 КSЕ/ZМ-1 оплата Покупцем Постачальнику здійснюється згідно з умовами, зазначеними у відповідних Інвойсах до цього договору, згідно із Специфікацією від 08.09.2022 №3 оплата здійснюється банківським переказом - 100% суми (на загальну суму зазначеної Специфікації 33060,00 USD) має бути сплачено до 16.09.2022. Але жодних платіжних документів до митного оформлення подано не було;

- у Специфікації від 08.09.2022 №3 та у митній декларації, поданій до митного оформлення, зазначено умови поставки: FCA RO Соnstanta. При цьому, у Коносаменті (Bill of Lading) від 28.04.2022 №POBUKANCND225026 зазначено умови поставки СІF Соnstanta Romania. Зазначені невідповідності можуть вплинути на числові значення експедиційно-транспортних витрат, які є складовими митної вартості;

- згідно відомостей, зазначених у графі 16 СМР від 09.09.2022 № 777406 перевізником товару є Vasylenko Sergey. Рахунок на оплату транспортних витрат від 09.09.2022 № 1048 виставлений ТОВ «ФМ-АВТО». Разом з тим, у вищезазначеній довідці зазначений Договір від 10.04.2019 № 10/04, який не надано до митного оформлення;

- у поданій до митного оформлення Ціновій інформації б/н від 06.09.2022 не зазначено країну виробництва - Корею, тому даний документ не взято до уваги митним органом.

У зв`язку з цим відповідачем запропоновано декларанту надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості, а саме:

- транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (для підтвердження числових значень складових митної вартості);

- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (для підтвердження числових значень складових митної вартості);

- виписки з бухгалтерської документації (що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару);

- договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари);

- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари);

- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, для підтвердження ціни товару та умов поставки (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари);

- копію митної декларації країни відправлення (для підтвердження даних щодо виробника товару та ціни та для деталізації умов поставки);

- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (для підтвердження даних щодо виробника товару та ціни);

- інформація біржових організацій про вартість товару на дати узгодження ціни за зовнішньоекономічним контрактом (для підтвердження ціни товару).

Також повідомлено, що декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження митної вартості товару.

Декларантом додатково було подано документи, які вже були надані до оформлення по митній декларації UA408020/2022/039823 від 16.09.2022.

Крім раніше поданих документів, додатково подано лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 19.09.2022 року №727.

Вказаний висновок відповідачем не було взято до уваги з посиланням на те, що у ньому в якості джерел інформації зазначено лише найменування джерел, самі джерела не надано. При цьому митним органом зазначено, що відповідно до п. 56 Постанови КМУ від 10 вересня 2003 р. N1440 «Про затвердження Національного стандарту N1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином, у зазначеному висновку відсутнє документальне підтвердження числових значень. Також наданий висновок не спростовує вищезазначені розбіжності.

За результатом розгляду митної декларації №UA408020/2022/039823 та поданих декларантом документів, Чернівецькою митницею винесено Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2022/000066/1 від 20.09.2022 року та Картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2022/000931 від 20.09.2022 року.

Як вбачається з указаного рішення про коригування митної вартості товарів, у ньому, окрім наведених вище обставин, також зазначено про те, що заявлена митна вартість товарів не може бути визнана митним органом. Відбулась процедура консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митої вартості товару. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів не був використаний через відсутність в митного органу інформації щодо операцій імпорту в Україну ідентичних товарів. Метод визначення митної вартості за ціною договору щодо подібних товарів не був використаний у зв`язку із відсутністю в митного органу інформації щодо оформлення подібних (аналогічних) товарів. Метод на основі віднімання вартості не був використаний у зв`язку із відсутністю в митного органу інформації щодо основи для віднімання вартості. Метод на основі додавання вартості не був використаний у зв`язку із відсутністю в митного органу інформації щодо основи для додавання вартості. Митну вартість визначено за резервним методом. За основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість МД №UA500020/2022/011961 від 12.07.2022 товар: «Прокат плоский з оцинкованої сталі завширшки 600 мм і більше з полімерним покриттям у рулонах, рівень митної вартості 2.09 $/кг». Висновок: подання нової митної декларації за ціною товару, зазначеному в Рішенні про коригування митної вартості.

Отже, митним органом фактично скорегована заявлена декларантом митна вартість ввезеного товару з 1,5 $/кг (33060 $ / 22040 кг) на 2,09 $/кг (46063,60 $ / 22040 кг), в результаті чого сума митних платежів збільшилась на 85104,69 грн, що вбачається з оскаржуваного Рішення про коригування митної вартості товарів та митної декларації UA408020/2022/040881 від 20.09.022 року, яка була подана до митного органу позивачем з урахуванням вимог названого рішення.

За таких обставин, не погоджуючись із Рішенням про коригування митної вартості товарів №UА408000/2022/000066/1 від 20.09.2022 року та Карткою відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2022/000931 від 20.09.2022 року, Товариство з обмеженою відповідальністю Зартмет звернулося до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір, суд зазначає таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно частини першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються Митним кодексом України від 13 березня 2012 року № 4495-VI (далі МК України).

Згідно статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до частин першої та другої статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Частиною першою та другою статті 52 МК України передбачено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.

Відповідно до положень статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

У разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) такі документи: 1) виписку з бухгалтерських та банківських документів покупця, що стосуються відчуження оцінюваних товарів, ідентичних та/або подібних (аналогічних) товарів на території України; 2) довідкову інформацію щодо вартості у країні-експортері товарів, що є ідентичними та/або подібними (аналогічними) оцінюваним товарам; 3) розрахунок ціни (калькуляцію).

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Згідно положень статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: 1) здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 2) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 3) надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих у разі коригування митної вартості, а також щодо підстав здійснення такого коригування; 4) випускати у вільний обіг товари, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу.

Митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

За змістом статті 55 МК України Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.

Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: ) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.

Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої та третьої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.

Відповідно положень статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).

Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.

При цьому, враховуючи фактичні обсяги партії товарів, для визначення митної вартості використовується найменша вартість із альтернативних, згідно наявної у митного органу інформації.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості.

Разом з тим дискреційні функції таких органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До них, зокрема, належить процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до резервного) визначення митної вартості.

Витребування документів, визначених частиною третьою статті 53 МК України, може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей щодо заявленої митної вартості товару, а саме: якщо документи, зазначені у частині другій статті 53 МК України: 1) містять розбіжності; 2) містять наявні ознаки підробки; 3) не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 4) не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Поряд з цим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.

Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнівів у достовірності наданої інформації.

Наведені висновки узгоджуються з правовим висновками, викладеними у подібних правовідносинах як Верховним Судом України у судових рішеннях від 31 березня 2015 року у справі №21-127а15, від 02 червня 2015 року у справі №21-498а15, так і Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №809/1884/16, від 14 серпня 2018 року у справі №826/5868/16.

Згідно частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що при перевірці заявленої позивачем митної вартості товару відповідач дійшов висновку про те, що подані документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності, а саме: 1) відповідно до п. 4 Договору поставки від 06.07.2022 КSЕ/ZМ-1 оплата Покупцем Постачальнику здійснюється згідно з умовами, зазначеними у відповідних Інвойсах до цього договору, згідно із Специфікацією від 08.09.2022 №3 оплата здійснюється банківським переказом - 100% суми (на загальну суму зазначеної Специфікації 33060,00 USD) має бути сплачено до 16.09.2022. Але жодних платіжних документів до митного оформлення подано не було; 2) у Специфікації від 08.09.2022 №3 та у митній декларації, поданій до митного оформлення, зазначено умови поставки: FCA RO Соnstanta. При цьому, у Коносаменті (Bill of Lading) від 28.04.2022 №POBUKANCND225026 зазначено умови поставки СІF Соnstanta Romania. Зазначені невідповідності можуть вплинути на числові значення експедиційно-транспортних витрат, які є складовими митної вартості; 3) згідно відомостей, зазначених у графі 16 СМР від 09.09.2022 № 777406 перевізником товару є Vasylenko Sergey. Рахунок на оплату транспортних витрат від 09.09.2022 № 1048 виставлений ТОВ «ФМ-АВТО». Разом з тим, у вищезазначеній довідці зазначений Договір від 10.04.2019 № 10/04, який не надано до митного оформлення; 4) у поданій до митного оформлення Ціновій інформації б/н від 06.09.2022 не зазначено країну виробництва - Корею, тому даний документ не взято до уваги митним органом.

Варто відзначити, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень (частина четверта статі 9, частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Однак у ході судового розгляду справи відповідачем не доведено суду, що виявлені ним у поданих декларантом документах розбіжності дійсно мають вплив на правильність визначення митної вартості (приписи частини третьої статті 53 МК України).

Поряд з цим, згідно обставин справи, декларантом вартість товару була визначена відповідно до основного методу визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції): в МД №UA408020/2022/039823 вказано, що вартість ввезеного позивачем товару (прокат плоский з вуглецевої сталі, оцинкований, покритий полімерним покриттям в рулонах, вагою 22040 кг) складає 33060,00 доларів США, тобто 1,5 $/кг (33060 $ / 22040 кг).

Так, з матеріалів справи вбачається, що 06 липня 2022 року між Компанією «Кео Sang Estonia» (Естонія), як постачальник товару, та Товариством з обмеженою відповідальністю «Зартмет» (Україна), як покупець товару, укладено зовнішньоекономічний договір КSЕ/ZМ-1 (далі - Контракт, Договір) поставки.

Відповідно до пунктів 1.1. та 1.2. Контракту постачальник зобов`язується доставити, а покупець оплатити і прийняти пофарбований оцинкований/алюмооцинкований/ з покриттям цинк-магній сталевий лист в рулонах (надалі - Товар), відповідно до стандартів, в номенклатурі та за цінами, зазначеними в Інвойсах, що є невід`ємною частиною договору.

Ціна товару включає вартість пакування та маркування.

Згідно пунктів 2.1., 2.2. та 3.1. Контракту ціна на Товар вказана в Інвойсах до Контракту, які є невід`ємною частиною цього Договору.

Загальна вартість договору складається з вартості відповідних інвойсів, які є невід`ємною частиною цього договору.

Товар доставляється партіями відповідно до замовлень Покупця.

Пунктом 4.1. Контракту встановлено, що оплата покупцем постачальнику здійснюється згідно з умовами, зазначеними у відповідних Інвойсах до цього договору.

Відповідно до розділу 5 Контракту, відвантаження здійснюється у відповідності до термінів Інкотермс-2020, на умовах визначених в Інвойсах до цього договору.

Відвантаження товару здійснюється згідно з умовами, передбаченими у відповідному Інвойсі до цього договору.

Відповідно до умов вказаного Контракту, 08 вересня 2022 року між сторонами було підписано додаткову угоду специфікація №3 Договору поставки № КSЕ/ZМ-1 від 06 липня 2022 року, в якому зазначені чіткі характеристики товару, що придбавається.

Вказана специфікація є невід`ємною частиною Договору поставки № КSЕ/ZМ-1 від 06 липня 2022 року, про що зазначено в ній.

Також, в зазначеній специфікації вказано умови постачання, ціну та загальну вартість товару, а саме: Загальна вага нетто: 22,040 тон; умови постачання: FCA Констанца, Румунія; Ціна: 1500 доларів США за тонну; Країна походження: Республіка Корея; Виробник: KG Dongbu Steel Co., LTD; Відправник: Кео Sang Estonia» (Естонія); Загальна сума специфікації: 33060 доларів США.

Крім того, як в Контракті, так і Специфікації зазначено, що хоча і кінцевою датою сплати за придбаний товар є 16 вересня 2022 року, однак вказані документи передбачають вірогідність несплати за цей товар у встановлений строк, що в подальшому надає можливість постачальнику застосувати до покупця фінансові санкції.

Відповідно до інвойсу №КSЕ-080922/F01 від 08 вересня 2022 року продавцем виставлено рахунок на оплату за товар - сталь прокатна сплавом цинк-магній з полімерним покриттям у рулонах, всього на суму 22,04 33 060,00.

Враховуючи вимоги контракту в інвойсі зазначено додаткові відомості, а саме: Умови доставки: FCA Констанца, Румунія.

Поставка товарів на вказаних умовах передбачає, що товар доставляється основному перевізнику замовника до зазначеного в договорі терміналу відправлення, експортні мита сплачує продавець.

Відповідно до зазначених умов поставки передбачено, що продавець (постачальник), а саме компанія «Кео Sang Estonia» (Естонія) продає товар та зобов`язується поставити товар до міста Констанца в Румунії та завантажити його на транспортні засоби перевізника. Термін сплати: до 16 вересня 2022 року. Загальна вартість придбаного позивачем товару становить 30060,00 доларів США.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість зазначення позивачем у МД №UA408020/2022/039823 вартості товару саме за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) - 33060,00 доларів США, тобто 1,5 $/кг.

Щодо посилань відповідача в оскаржуваному рішенні про не подання позивачем до митного оформлення платіжних документів, які б підтверджували оплату за ввезений товар (в обґрунтування свого висновку про те, що подані позивачем документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару), то такі суд оцінює критично, адже за змістом наведених вище положень статей 49, 50, 51, 53 Митного кодексу України банківські платіжні документи не є обов`язковими та надаються лише в тому випадку, якщо рахунок було сплачено. Тобто, оплата за товар може бути здійснена покупцем і після його ввезення на територію України. Тому, сама по собі відсутність платіжних документів не може слугувати безумовною підставою для висновку, що декларантом не підтверджено числові значення митної вартості товару.

Водночас, як вбачається з обставин справи, позивачем на підтвердження заявленої вартості товару, окрім указаних вище договору (контракту) КSЕ/ZМ-1 від 06.07.2022 року, додаткової угоди специфікації №3 від 08.09..2022 року та рахунку-фактури (інвойсу) № КSЕ-080922/F01 від 08.09.2022 року, надавались митному органу й інші документи. Зокрема, витяг з біржі цін б/н від 08.09.2022 (містить відомості про складову вартості товару на біржі станом на момент придбання імпортованого товару), висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією №727 від 19.09.2022 (містить підтвердження реальності ціни товару, з урахуванням аналізу ринку), лист КS-220912/Е001 від 12.09.2022 (лист продавця корейської компанії, яка підтверджує дійсність вартості придбаного позивачем товару), лист КS-220915/Е002 від 15.09.2022 (лист продавця корейської компанії, яка надає роз`яснення щодо динаміки цін на ринку металу, а також повторно підтверджує дійсність поточної вартості товару, який було придбано позивачем), цінова інформація DB-220901-1Р від 01.09.2022 (лист-цінова пропозиція безпосереднього виробника товару, в якому міститься інформація про характеристики товару, вартість за одиницю та умови постачання), цінова інформація DB-220901-2С від 01.09.2022 (лист-цінова інформація від безпосереднього виробника товару, в якому він зазначив про складові ціни за одиницю придбаного позивачем товару), цінова інформація б/н від 06.09.2022 (містить відомості про вартість гарячекатаної сталі виробником якої є KG Dongbu Steel Co., LTD на світових біржах), копія митної декларації країни відправлення №22ROСТ16 від 09.09.2022 (містить відомості про продавця, покупця, вид товару, його вагу, а також загальну вартість).

Крім цього, суд звертає увагу і на те, що на підтвердження обґрунтованості зазначення в МД №UA408020/2022/039823 вартості товару саме за ціною договору (контракту) та на підтвердження здійснення оплати за ввезений товар, позивачем до позовної заяви було додано і платіжний документ від 22.09.2022 року №58, згідно якого ним сплачено компанії «Кео Sang Estonia» кошти в сумі 30060 доларів США за договором (контрактом) КSЕ/ZМ-1 від 06.07.2022 року.

При цьому у відзиві на позовну заяву відповідачем не висловлено жодних заперечень щодо платіжного документу від 22.09.2022 року №58 як такого, що підтверджує оплату ввезеного позивачем товару за МД №UA408020/2022/039823.

Відносно посилань відповідача в оскаржуваному рішенні на наявність розбіжностей в умовах постачання товару, які вказані в специфікації № 3 від 08.09.2022 року, декларації, поданій до митного оформлення, та коносаменті від 28.04.2022 №POBUKANCND225026, то суд вважає такі необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, у позовній заяві позивачем указано, що коносамент від 28.04.2022 №POBUKANCND225026 містить лише інформацію, що головний офіс корейської компанії Кео Sang CO.LTD направив у квітні 2022 року дочірній компанії Кео Sang Estonia товар, який прибув з Кореї (місто KWANGYANG) в порт Констанца, Румунія, з якого в подальшому у вересні 2022 року позивач його завантажив та імпортував на територію України. Придбавався товар саме у дочірньої компанії «Кео Sang Estonia» і цей документ підтверджує правомірність його придбання і місцезнаходження на території населеного пункту Констанца, Румунія. Придбання і транспортування товару відбувалось саме на умовах FСА Констанца, Румунія і коносамент жодним чином не спростовує умови постачання, які зазначені в специфікації, рахунку-фактурі (інвойсі), ціновій пропозиції, а також листах головного офісу постачальника. Тому, відсутні будь-які суперечності щодо умов постачання придбаного позивачем товару, які на думку відповідача могли вплинути на його вартість.

Поданий відповідачем відзив не містить спростовувань указаних вище доводів позову.

За таких обставин, а також дослідивши наявні у справі матеріали, суд погоджується із твердженнями позивача щодо безпідставності висновків митного органу про наявність невідповідностей у специфікації № 3 від 08.09.2022 року, декларації, поданій до митного оформлення, та коносаменті від 28.04.2022 №POBUKANCND225026, які можуть вплинути на числові значення експедиційно-транспортних витрат, що є складовими митної вартості.

Стосовно тверджень відповідача про наявність суперечностей, пов`язаних із наданням транспортних послуг, та зазначення при цьому в оскаржуваному рішенні про не надання позивачем до митного оформлення договору від 10.04.2019 року №10/04, то такі є безпідставними, оскільки з доданої позивачем до позову митної декларації №UA408020/2022/039823 (графа 44, код 4301) вбачається подання декларантом указаного вище документа.

Крім цього, Договір №10/04 про надання транспортно-експедиційних послуг від 10.04.2019 року, укладений між позивачем та ТОВ «ФМ-АВТО», міститься і серед переліку документів, поданих до суду Чернівецькою митницею на виконання вимог ухвали від 07 жовтня 2022 року в частині витребування документів, на підставі яких були прийняті оскаржувані рішення.

Отже, наведені вище доводи митного органу спростовуються наявними у справі матеріалами.

В оскаржуваному рішенні митним органом вказано, що згідно відомостей, зазначених у графі 16 СМР від 09.09.2022 № 777406, перевізником товару є Vasylenko Sergey, а рахунок на оплату транспортних витрат від 09.09.2022 №1048 виставлений ТОВ «ФМ-АВТО», при цьому у зазначеній довідці вказано Договір від 10.04.2019 № 10/04.

У зв`язку з цим, суд звертає увагу на таке.

Відповідно до Договору №10/04 про надання транспортно-експедиційних послуг від 10.04.2019 року позивач, як замовник, та ТОВ «ФМ-АВТО», як виконавець, уклали договір предметом якого є транспортно-експедиційне обслуговування замовника відповідно до узгоджених Сторонами заявок.

Згідно з умовами договору під транспортно-експедиційним обслуговуванням сторони визначили, що це послуги, які пов`язані з організацією та виконанням перевезень вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученні автомобільним транспортом.

Пунктом 3.1. вказаного договору сторони встановили, що виконавець має право для виконання доручення замовника здійснювати це доручення своїм транспортом або здійснювати самостійний добір перевізників, інших третіх осіб та укладати правочини з такими третіми особами від свого імені.

З пункту 3.2. та розділу 4 Договору №10/04 вбачається, що позивач перераховує грошові кошти за надані послуги саме на рахунки ТОВ «ФМ-АВТО», як виконавця наданих послуг.

Додатковою Угодою № 2 від 01.01..2022 року до Договору № 10/04 сторони за договором продовжили строк його дії до 31.12.2023 року включно.

У позові зазначено, що не було спростовано відповідачем у відзиві, про те, що транспортно-експедиторська компанія, до якої звернувся позивач, надала послуги саме з організації перевезення товару, шляхом доручення іншій компанії-перевізнику - ОСОБА_1 . При цьому у вартість наданих послуг з організації перевезення включаються і витрати з перевезення такого товару.

На підставі поданої позивачем заявки Товариством з обмеженою відповідальністю «ФМ-АВТО» сформовано рахунок на оплату № 1048 від 09.09..2022 року, відповідно до якого вартість транспортно-експедиційних послуг по маршруту Констанца (Румунія) - Порубне (Україна) становить 50000 грн.; вартість транспортно-експедиційних послуг по маршруту Порубне (Україна) - Вишгород (Україна) становить 47000 грн. Вказану вартість перевезення ТОВ «ФМ-АВТО» підтвердило, надавши відповідну довідку для пред`явлення її митним органам.

Враховуючи викладене, витрати на перевезення товару, які зазначені в рахунку на оплату, обґрунтовано виставлені саме транспортно-експедиторською компанією ТОВ «ФМ-АВТО», а не залученим цією компанією перевізником - ОСОБА_2 .

Таким чином, суд вважає помилковими твердження митного органу про наявність розбіжностей у документах, поданих позивачем разом з митною декларацією №UA408020/2022/039823, що пов`язані із наданням транспортних послуг.

Щодо твердження в оскаржуваному рішенні про не взяття до уваги цінової інформації б/н від 06.09.2022 року з тих підстав, що у ній не зазначено країну виробництва Корею, то варто зазначити, що подана декларантом цінова інформація є документом, що містить відомості про вартість гарячекатаної сталі, виробником якої є KG Dongbu Steel Co., LTD, на світових біржах. А тому, відсутність в ціновій інформації б/н від 06.09.2022 року відомостей щодо країни виробництва Корея, є цілком логічним. Вказане не обґрунтовує правомірність висновку митного органу про те, що подані декларантом документи не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та містять розбіжності.

Також суд погоджується із твердженнями позивача про безпідставність відхилення відповідачем листа ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 19.09.2022 року №727, поданого декларантом на виконання вимог митного органу, з посиланням на пункт 56 Національного стандарту N1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 р. №1440, оскільки вказаний лист за своїм змістом не є звітом про оцінку майна, загальні вимоги до якого і наведені у названій нормі.

Враховуючи викладене у своїй сукупності, суд погоджується з твердженням позивача про подання ним разом з митною декларацією до митного органу усіх належних документів, що підтверджують заявлену митну вартість товару за ціною договору, та, відповідно, про безпідставність висновку відповідача про те, що надані позивачем документи містять розбіжності і не підтверджують заявлену за ціною договору митну вартість товару.

Указане свідчить про безпідставність та незаконність оскаржуваних у цій справі рішень.

Також варто зазначити наступне.

Відповідно до оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів у зв`язку із виявленням наведених вище розбіжностей у документах декларанту було запропоновано надати додаткові документи для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (для підтвердження числових значень складових митної вартості); якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування (для підтвердження числових значень складових митної вартості); виписки з бухгалтерської документації (що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару); договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари); рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом) (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, для підтвердження ціни товару та умов поставки (для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари); копію митної декларації країни відправлення (для підтвердження даних щодо виробника товару та ціни та для деталізації умов поставки); висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями (для підтвердження даних щодо виробника товару та ціни); інформація біржових організацій про вартість товару на дати узгодження ціни за зовнішньоекономічним контрактом (для підтвердження ціни товару).

Надаючи оцінку цим діям, що передували прийняттю оскаржуваних рішень, суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Так, щодо зобов`язання подати транспортні (перевізні) документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, то, як вбачається з обставин справи, позивачем до митної декларації було подано: Договір№10/04 про надання транспортно-експедиційних послуг від 10.04.2019 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 01.01.2022 року; рахунок-фактура про надання транспортно-експедиційних послуг №1048 від 09.09.2022 року; документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 09.09.2022 року.

Відносно зобов`язання подати страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування, то у довідці, що підтверджує вартість товару перевезення товару б/н від 09.09.2022 року зазначено, що страхування товару не здійснювалось.

Стосовно зобов`язання подати каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару, для підтвердження ціни товару та умов поставки, то, як вбачається з обставин справи, позивачем до митної декларації було подано: доповнення до зовнішньоекономічного договору специфікація 3 від 08.09.2022; листи КS-220912/Е001 від 12.09.2022 та КS-220915/Е002 від 15.09.2022; цінові інформації DВ-220901-1Р від 01.09.2022, DВ -220901-2С від 01.09.2022, б/н від 06.09.2022.

Щодо зобов`язання подати копію митної декларації країни відправлення, то, як вбачається з обставин справи, позивачем до митної декларації було таку подано.

Відносно зобов`язання подати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, то на виконання цієї вимоги декларантом було подано лист ДП «Укрпромзовнішекспертиза» від 19.09.2022 року №727, який безпідставно не було взято до уваги митним органом.

Щодо зобов`язання подати інформацію біржових організацій про вартість товару на дати узгодження ціни за зовнішньоекономічним контрактом, то, як вбачається з обставин справи, позивачем до митної декларації було подано витяг з біржі цін б/н від 08.09.2022 року.

Водночас у позові вказано, що не спростовано у відзиві, про те, що договори (угоди, контракти) із третіми особами, пов`язані з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається - не укладались, відповідно і не сплачувались будь-які додаткові рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця. У зв`язку із чим вказані документи позивачем і не подавалися.

У ході судового розгляду справи відповідач не довів, що витребувані митним органом у декларанта документи є документами, необхідними для усунення (спростування) саме тих розбіжностей, які мали місце на думку митного органу в документах, поданих позивачем до митного оформлення товару.

У ході судового розгляду справи митним органом як суб`єктом владних повноважень, усупереч наведеним вище нормам матеріального та процесуального права, не надано суду обґрунтованих доводів й, відповідно, не доведено наявності правових підстав для обґрунтованого сумніву у достовірності поданих декларантом відомостей на підтвердження правильності визначення ним митної вартості товару за ціною договору.

Враховуючи викладене, перевіряючи оскаржувані рішення на відповідність критеріям, наведених у частині другій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку про те, що при їх прийнятті відповідач діяв не на підставі закону, який регулює спірні відносини; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; недобросовісно й нерозсудливо.

Тому, оскаржувані рішення є протиправними й підлягають скасуванню.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що декларант надав відповідачу всі необхідні документи, які давали можливість останньому встановити дійсну митну вартість товару за ціною договору.

Подані позивачем до митного оформлення документи за назвою і змістом відповідали вимогам статті 53 МК України.

Вирішуючи спір, суд також звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару зазначено про проведення з декларантом консультації між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів, вказано причини неможливості застосування другого п`ятого методів визначення вартості товару.

Натомість зміст позовної заяви свідчить про не проведення з позивачем указаної консультації. Тобто, відповідач фактично поставив перед фактом декларанта про неможливість обрання другого-п`ятого методів та обрання ним резервного методу визначення митної вартості товару.

Суд зазначає, що в силу положень МК України указана консультація має надаватись з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості товарів та дотримання обов`язку послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості.

В ході судового розгляду справи відповідач як суб`єкт владних повноважень, на якого приписами Кодексу адміністративного судочинства України покладеного обов`язок доводити правомірність своїх дій та рішень, на підставі належних та достовірних доказів не довів проведення з позивачем вказаної консультації та, відповідно, не спростовував доводів позивача про не проведення такої.

Отже, відповідачем не доведено дотримання встановленої законом процедури прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару, що також свідчить про наявність правових підстав для визнання його протиправним та скасування.

Крім цього, з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2022/000066/1 від 20.09.2022 року вбачається, що в результаті проведеної оцінки митної декларації обрано резервний метод визначення митної вартості.

В оскаржуваному рішенні зазначено, що за основу для визначення митної вартості взято раніше визнану (визначену) митними органами митну вартість у МД №UA500020/2022/011961 від 12.07.2022 року.

Однак усупереч обов`язку, встановленого частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, у ході розгляду судом цієї справи відповідачем на підтвердження обґрунтованості визначеної ним митної вартості товару не було надано суду вказану митну декларацію. В той час як ухвалою суду від 07 жовтня 2022 року було витребувано у відповідача усі документи, на підставі яких були прийняті оскаржувані позивачем рішення.

Наведене дає суду додаткові підстави для висновку про недоведеність відповідачем правомірності прийняття оскаржуваного позивачем рішення про коригування митної вартості товару.

З огляду на те, що Картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2022/000931 від 20.09.2022 року була прийнята відповідачем у зв`язку з прийняттям Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2022/000066/1 від 20.09.2022 року, яке є протиправним, та зважаючи, що позовна вимога про її скасування є похідною від попередньої вимоги про скасування рішення про коригування митної вартості товарів, то суд приходить до висновку про наявність правових підстав і для задоволення позову в частині визнання протиправною та скасування названої картки.

Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Згідно частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статтею 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно статей 74 -76 Кодексу адміністративного судочинства України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до частини першої та другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.

Згідно частин першої третьої статі 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши належність, допустимість, достовірність вказаних вище доказів окремо, а також достатність і взаємний зв`язок цих доказів у їх сукупності, суд вважає, що доводи відповідача, викладені у відзиві, є безпідставними та необґрунтованими. Натомість позивач довів незаконність оскаржуваних рішень, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно розподілу судових витрат, суд зазначає таке.

Так, відповідно до частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України у резолютивній частині рішення (окрім іншого) зазначається розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою, сьомою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Оскільки даний позов сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, підлягає задоволенню повністю, а згідно наявного у справі платіжного доручення №599 від 03 жовтня 2022 року позивачем за його подання сплачено судовий збір у розмірі 2481 грн 00 коп., то вказана сума підлягає поверненню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що позивач просить суд стягнути з відповідача і витрати на правову допомогу у розмірі 16000,00 грн.

Так, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, з-поміж інших, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підставі наявних у справі: Договору №09/22-а/3 про надання правової допомоги від 28 вересня 2022 року, виданого на його підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 03 жовтня 2022 року серія АВ №1048667, розрахунку суми судових витрат на професійну правничу допомогу від 03 жовтня 2022 року та платіжного доручення №597 від 29 вересня 2022 року судом встановлено факт надання позивачу у цій справі ТОВ Зартмет правової допомоги адвокатом Юрченко Т.П., за що останньому позивачем сплачено кошти у розмірі 16000,00 грн (вказаний розмір визначений пунктом 3.2 Договору№09/22-а/3).

Отже, проаналізувавши названі документи та враховуючи наведені вище норми процесуального права, суд вважає, що такими підтверджується сплата позивачем адвокату витрат на суму 16000,00 грн за надання професійної правничої допомоги у цій справі.

З огляду на викладене, такі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Водночас, вирішуючи питання про розподіл витрат на правову допомогу, варто зазначити і те, що згідно з частинами шостою та сьомою статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зміст наведених вище положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень, у випадку задоволення позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до Кодексу адміністративного судочинства України законодавцем принципово по новому визначено роль суду при вирішенні питання розподілу судових витрат, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами, та не може діяти на користь будь-якої із сторін.

Суд також звертає увагу і на позицію суду касаційної інстанції в питанні розподілу витрат на правничу допомогу.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала про виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу застосувала відповідний підхід надавши оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона мала заперечення.

Отже, принцип співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу повинен застосовуватися відповідно до вимог частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності клопотання іншої сторони.

Аналогічний висновок міститься і у постанові Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №520/12065/19.

У постановах від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18, від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19 судом касаційної інстанції викладено правову позицію, відповідно до якої зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Однак у ході розгляду цієї справи відповідачем не було подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката. Ним жодним чином не доведено не співмірності понесених позивачем витрат.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідач був обізнаний із заявленою позивачем вимогою про стягнення витрат на оплату правничої допомоги адвоката у розмірі 16000,00 грн та з відповідними документами, про що свідчить направлення позивачем до Чернівецької митниці позовної заяви та додатків до неї, що вбачається з наявних у справі матеріалів. До того ж, і в ухвалі суду від 07 жовтня 2022 року вказано про можливість відповідача отримати копію позовної заяви з додатками, які підлягають врученню йому лише безпосередньо у суді.

Втім, відповідачем не було подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Твердження щодо неспівмірності заявлених позивачем витрат відсутні і у відзиві на позовну заяву.

За таких обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесенні останнім судові витрати у загальній сумі 18481 грн 00 коп. (16000 грн 00 коп. витрати на професійну правничу допомогу та 2481 грн 00 коп. сплачений судовий збір).

Керуючись статтями 139, 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю Зартмет до Чернівецької митниці про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати прийняті Чернівецькою митницею Рішення про коригування митної вартості товарів №UА408000/2022/000066/1 від 20 вересня 2022 року та Картку відмови в прийнятті декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА408020/2022/000931 від 20 вересня 2022 року.

Стягнути з Чернівецької митниці за рахунок її бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Зартмет судові витрати у виді судового збору в розмірі 2481 грн 00 коп. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 16000 грн 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено 05 грудня 2022 року.

Повне найменування учасників справи: позивач Товариство з обмеженою відповідальністю Зартмет (вул. Ватутіна, 69, м. Вишгород, Вишгородський район, Київська область, ), відповідач Чернівецька митниця (58023, м. Чернівці, вул. Руська, 248-М, ).

Суддя О.П. Лелюк