Справа № 640/16439/21
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Бужак Н.П., Кобаля М.І.,

при секретарі - Масловській К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної авіаційної служби України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної авіаційної служби України (далі - Відповідач, Державіаслужба) про стягнення про стягнення з Державіаслужби на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1 517 506,01 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.08.2022 позов задоволено частково - стягнуто з Державіаслужби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 517 499,64 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому суд першої інстанції виходив з того, що рішенням суду, яке набрало законної сили, поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді, а тому Державіаслужба, як роботодавець, зобов`язаний був добровільно та негайно поновити працівника на роботі і виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу. Крім того, суд зауважив, що подальше працевлаштування особи не впливає на визначення належної до стягнення суми середнього заробітку. Окремо вказав на необхідність застосування коефіцієнту підвищення заробітної плати до внесення відповідних змін до спеціального законодавства. Водночас суд першої інстанції зазначив, Позивачем при здійсненні розрахунку суми середнього заробітку були допущені арифметичні помилки, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу в якій просить змінити його в частині розміру стягнення середнього заробітку з 1 517 499,64 грн до 1 504 527,90 грн. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було допущено помилки при застосуванні коефіцієнтів підвищення посадового окладу, а тому розмір середнього заробітку розраховано неправильно.

Після усунення визначених в ухвалі від 05.09.2022 про залишення апеляційної скарги без руху недоліків ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.09.2022 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 05.10.2022.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що Відповідачем використані неправильні показники, а саме розрахунок коефіцієнта підвищення особового окладу обраховано із використанням величини попереднього посадового окладу, а не посадового окладу, який було взято для визначення середнього заробітку перед звільненням. Фактично, за твердженням Позивача, Відповідачем було взято до розрахунку посадовий оклад, який працівником не було отримано, що суперечить вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати. Крім того, наголошує, що у постанові Шостого апеляційного адміністративного суду від 15.06.2021 у справі №826/1001/16 встановлено помилковість здійснення Державіаслужбою розрахунків середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 . Звертає увагу, що апеляційну скаргу від імені Державіаслужби підписано особою, яка не має права її підписувати, оскільки наявних у матеріалах справи документах відсутні відомості про наявність у Ремінської С.П. права діяти від імені Державіаслужби без додаткового уповноваження.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.10.2022 призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 02.11.2022, яке було відкладено до 30.11.2022 у зв`язку з необхідністю додаткових доказів.

У додаткових поясненнях представник Позивача зазначив, що положеннями чинного законодавства не передбачено можливості зменшення суми належного до стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, що підтверджується численною судовою практикою.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній мотивів і підстав.

Позивач та його представник наполягали на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, то судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Державіаслужби.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, прізвище ОСОБА_1 до вступу у шлюб було ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 18.07.2019 (а.с. 6).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2017 у справі №826/1001/16 позовні вимоги задоволено повністю:

- визнано протиправними та скасовано накази Державіаслужби від 24.12.2015 № 443 о/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » та від 25.12.2015 № 447 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 »;

- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу правового забезпечення Державної авіаційної служби України з 26.12.2015;

- стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державіаслужби 204 603,39 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018 апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишено без задоволення; апеляційну скаргу Державіаслужби - задоволено частково: рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2017 в частині щодо задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу ДАС України від 24.12.2015 № 443 о/с «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 » - скасовано, а в задоволенні адміністративного позову в цій частині позовних вимог - відмовлено. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2017 - залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13.05.2020 касаційну скаргу Державіаслужби залишено без задоволення; касаційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено частково:

- рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2017 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018 у справі №826/1001/16 скасовано в частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу;

- справу № 826/1001/16 в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Державіаслужби про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направлено на новий судовий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва;

- в іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.12.2017 у нескасованій частині та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25.07.2018 у справі № 826/1001/16 - залишено без змін (а.с. 49-55).

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.02.2021 у справі №826/1001/16, яке набрало законної сили 15.06.2021, позов ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з Державіаслужби 303 313,08 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 17-21, 56-60).

Крім іншого, як встановлено судом першої інстанції, на час звернення до суду із цим позовом ОСОБА_1 не було поновлено Державіаслужбою на посаді.

На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 19, 43 Конституції України, ст. ст. 5-1, 235, 236 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), ст. ст. 14, 256, 370 КАС України, Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі - Порядок №100), а також ряду правових позицій Великої Палати Верховного Суду і Верховного Суду, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з Відповідача на користь Позивача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитися з огляду на таке.

Відповідно до абз. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Судовою колегією враховується, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно (п. 3 ч. 1 ст. 371 КАС України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

При цьому приписи ст. 236 КЗпП України закріплюють, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає у тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися.

Негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Практика Європейського суду з прав людини (справи «Юрій Миколайович Іванов проти України», «Горнсбі проти Греції») говорить, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним.

Частиною 3 статті 14 КАС України закріплено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена вже згаданою статтею 236 КЗпП України, згідно якої проводиться виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Колегія суддів наголошує, що обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням. Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

За змістом норм статті 236 КЗпП України затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин, негайно, після проголошення судового рішення.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №760/9521/15-ц.

Крім того, у своїй постанові від 31.03.2020 у справі №823/2321/18 Верховний Суд в аналогічній за змістом справі вказав, що середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно з фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

При цьому, судовою колегією враховується, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі є саме невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі після проголошення судового рішення. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 у справі № 6-435цс15, а також у постанові Верховного Суду від 24.01.2019 у справі №524/415/16-а і постанові від 05.05.2022 у справі №280/4402/21.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

З урахуванням наведеного, а також зважаючи на те, Державіаслужбою не було видано наказ про поновлення ОСОБА_1 на посаді, судова колегія приходить до висновку про правильність позиції суду першої інстанції щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог про стягнення з Відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на посаді.

Перевіряючи висновки суду першої інстанції в частині правильності обчислення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до п. 2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

При цьому, згідно п. п. 5, 8 Порядку №100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Пунктом 10 Порядку №100 (який втратив чинність з 12.12.2020, а відтак підлягає застосуванню до спірних правовідносин до 11.12.2020, що підтверджується, зокрема, постановами Верховного Суду від 04.11.2021 у справі № 826/6301/15, від 25.01.2022 у справі № 826/17708/14, однак не було враховано судом першої інстанції) було передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), яку розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Матеріали справи свідчать, що посадовий оклад ОСОБА_1 , начальника відділу правового забезпечення, відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 09.03.2006 №268 на час звільнення 25.12.2015 становив 2 716,00 грн, що встановлено рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23.02.2021 у справі №826/1001/16, яке набрало законної сили.

Згідно Схеми посадових окладів на посадах державної служби за групами оплати праці з урахуванням юрисдикції державних органів у 2017 році, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 18.01.2017 №15, посадовий оклад керівника самостійного відділу органу, юрисдикція якого поширюється на всю територію України, складав 8 200,00 грн (коефіцієнт підвищення склав 3,5).

У подальшому, згідно цієї ж постанови Уряду України з урахуванням відповідних змін, посадовий оклад аналогічної посади складав 10 800,00 грн у 2018 році (коефіцієнт - 3,9), 11 490,00 грн у 2019 році (коефіцієнт - 4,3), 12 500,00 грн (коефіцієнт - 4,8).

Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується учасниками справи, період вимушеного прогулу ОСОБА_1 у межах цього спору обчислюється з 28.12.2017 по 01.06.2021 і складає 863 робочих дні, а розмір середньоденного заробітку - 408,39 грн, що встановлено рішенням суду у справі №826/1001/16.

Відтак розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі з урахуванням наведених вище висновків обчислюється таким чином:

з 28.12.2017 по 31.12.2017 - 408,39 грн х 3,5 х 2 = 2 465,98 грн;

з 01.01.2018 по 31.12.2018 - 408,39 грн х 3,9 х 250 = 405 984,17 грн;

з 01.01.2019 по 31.12.2019 - 408,39 грн х 4,3 х 250 = 431 922,05 грн;

з 01.01.2020 по 11.12.2020 - 408,39 грн х 4,8 х 238 = 447 334,41 грн;

з 12.12.2020 по 01.06.2021 - 408,39 грн х 123 = 50 231,97 грн.

Таким чином, з огляду на викладене та зважаючи на коефіцієнти підвищення, стягненню з Державіаслужби на користь ОСОБА_1 належить середній заробіток за час вимушеного прогулу за період затримки виконання рішення про поновлення на роботі у розмірі 1 337 938,58 грн з урахуванням податків і зборів, а не 1 517 499,64 грн, як зазначив суд першої інстанції, а відтак рішення останнього підлягає зміні.

Твердження Апелянта про те, що коефіцієнт підвищення посадового окладу має обчислюватися у відношенні до кожного наступного підвищення, а не до окладу, який був встановлений на час звільнення, судова колегія вважає безпідставним, оскільки аналіз змісту чинного на час виникнення спірних правовідносин п. 10 Порядку №100 свідчить, що такий коефіцієнт обчислюється по відношенню саме до посадового окладу на час звільнення, а не подальшого посадового окладу.

З приводу посилання ОСОБА_1 на те, що матеріали справи не містять доказів наявності у Ремінської С.П. права на самопредставництво Державіаслужби, а відтак апеляційне провадження у справі підлягає закриттю, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 55 КАС України юридична особа незалежно від порядку її створення, суб`єкт владних повноважень, який не є юридичною особою, беруть участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її (його) імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи, суб`єкта владних повноважень), або через представника.

Із змісту виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Ремінська С.П. має повноваження вчиняти дії від імені Державіаслужби, у тому числі підписувати договори тощо (підписант діє виключно в судах України без окремого доручення керівника з правом посвідчення копій документів щодо повноважень; без права: відмови, зміни, відкликання, визнання позову, відмови від апеляційних, касаційних скарг, укладання мирової угоди) (т. 2 а.с. 6-7).

Враховуючи те, що апеляційна скарга подана від імені Державіаслужби, а також з урахуванням того, що останньою згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань надано право Ремінській С.П. брати участь у судовому процесі в порядку самопредставництва, судова колегія вважає помилковим посилання Позивача на підписання апеляційної скарги особою, яка не має права її підписувати.

Аналогічна за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 07.11.2022 у справі №640/14019/21.

Крім того, вирішуючи спірні питання, які виникли у правозастосовній практиці, що стосуються представництва/самопредставництва учасників справи, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2019 у справі №826/5500/18 сформувала універсальний принцип, зміст якого полягає у тому, що повернення заяв (скарг) за наявності процесуальної можливості пересвідчитись у наявності в особи повноважень на представництво під час розгляду справи (скарги) ставить під загрозу дотримання завдань адміністративного судочинства, закріплених у частині першій статті 2 КАС України, а також дотримання учасниками справи строків звернення до суду та оскарження судових рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав стверджувати про те, що апеляційна скарга підписана від імені Державіаслужби особою, яка не має права її підписувати. При цьому посилання ОСОБА_1 на ухвалу Верховного Суду від 22.08.2022 у справі №640/10978/19, якою повернуто касаційну скаргу Державіаслужби, підписану Ремінською С.П., судовою колегією відхиляються, позаяк відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи цей спір, прийшов до правильного висновку про наявність у ОСОБА_1 права на отримання середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, однак помилково вказав, що його розмір складає 1 517 499,64 грн, а не 1 337 938,58 грн, оскільки не врахував особливості правового регулювання спірних правовідносин після втрати чинності пунктом 10 Порядку №100. Наведені вище обставини є підставою для зміни судового рішення у відповідній частині.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

У зв`язку з цим колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - змінити у мотивувальній частині та шляхом заміни в абзаці другому його резолютивної частини суми « 1 517 499,64 грн» на « 1 337 938 (один мільйон триста тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 58 копійок».

Керуючись ст. ст. 195, 242-244, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної авіаційної служби України - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року - змінити у мотивувальній частині та викласти абзац другий його резолютивної частини у наступній редакції:

«Стягнути з Державної авіаційної служби України (01135, м. Київ, пр-т. Перемоги, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1 337 938 (один мільйон триста тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять вісім) гривень 58 копійок.».

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Н.П. Бужак

М.І. Кобаль

Повний текст постанови складено та підписано 30 листопада 2022 року.