Справа № 300/2569/22
Суддя: Скільський І.І.
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" грудня 2022 р. справа № 300/2569/22

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд в складі судді Скільського І.І., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправною відмову та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (надалі - відповідач, ГУ ПФУ в Миколаївській області) в якому просить:

- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.05.2022 №86 (лист від 15.05.2022 №0900-0209-8/15659) зарахувати ОСОБА_1 , до стажу на пільгових умовах за Списком №2 періодів роботи з 19.08.1991 по 15.04.1994, з 17.03.1995 по 25.03.1998, з 27.01.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2009 по 30.09.2013, до пільгового стажу за Списком №2, страхового стажу періодів роботи з 01.01.2004 по 24.04.2008, з 01.05.2008 по 31.12.2008, з 01.10.2013 по 01.08.2016, до страхового стажу періоду роботи з 02.08.2016 по 31.12.2017 та періодів навчання з 01.09.1984 по 11.05.1985, з 13.06.1987 по 26.04.1989, до заробітної плати при обчисленні розміру пенсії сум заробітної плати за періоди роботи з 01.07.2000 по 24.04.2008, з 01.05.2008 по 01.08.2016, з 02.08.2016 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.03.2020, з 01.09.2020 по 31.01.2021, з 01.03.2021 по 31.05.2021, з 01.07.2021 по 31.01.2022;

- зобов`язати ГУ ПФУ в Миколаївській області зарахувати до стажу на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , періоди роботи з 19.08.1991 по 15.04.1994, з 17.03.1995 по 25.03.1998, з 27.01.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2009 по 30.09.2013, до стажу на пільгових умовах за Списком №2, страхового стажу періоди роботи з 01.01.2004 по 24.04.2008, з 01.05.2008 по 31.12.2008, з 01.10.2013 по 01.08.2016, до страхового стажу періоду роботи з 02.08.2016 по 31.12.2017 та періодів навчання з 01.09.1984 по 11.05.1985, з 13.06.1987 по 26.04.1989, до заробітної плати при обчисленні розміру пенсії сум заробітної плати за періоди роботи з 01.07.2000 по 24.04.2008, з 01.05.2008 по 01.08.2016, з 02.08.2016 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.03.2020, з 01.09.2020 по 31.01.2021, з 01.03.2021 по 31.05.2021, з 01.07.2021 по 31.01.2022 і призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 02.05.2022, з часу досягнення 55-ти річного віку та здійснити виплату пенсії.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.06.2022 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав. Копію ухвали від 30.06.2022 отримав 13.07.2022, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Водночас, частиною 5 статті 162 КАС України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дасть змогу відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив до початку першого підготовчого засідання у справі.

Так, частиною 4 статті 159 КАС України визначено, що подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

Водночас, неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Розглянувши матеріали адміністративної справи, дослідивши докази, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернувся 06.05.2022 до Відділу обслуговування громадян №6 (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах за Списком №2 (а.с.19-20).

Після реєстрації заяви та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.

Управлінням пенсійного забезпечення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії від 13.05.2022 №86 (а.с.44-46).

Відмовляючи у призначені позивачу пенсії за віком, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області посилалось на той факт, що до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989; періоди роботи протягом січня 2004 року - квітня 2008 року в ТОВ «Радужний», у зв`язку з відсутністю даних щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації; протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, оскільки відсутні документи щодо нарахованої заробітної плати та сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації; протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, у зв`язку з відсутністю даних щодо сплати страхових внесків до Пенсійного фонду Російської Федерації; протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс», оскільки не нараховувалась заробітна плата та не сплачувались страхові внески; а до пільгового стажу не зараховано періоди робити з 01.05.2008 по 31.12.2017, оскільки відсутні дані щодо стану підприємства, а уточнююча довідка від 25.06.2021 №88 підписана ліквідатором підприємства, та відсутні Списки посад, яким підтверджено право позивача на пільгове пенсійне забезпечення; з 01.01.2018 по 23.04.2021, оскільки не надано документи, зазначені в уточнюючій довідці від 23.04.2021 №11, про результати спеціальної оцінки умов праці, проведеної у 2019 році, та чи є вона первинною, та зазначена довідка не містить підпису головного бухгалтера.

Позивач, вважаючи, що пенсійний орган протиправно не зарахував до його страхового стажу оспорювані періоди роботи, стверджує про протиправність такого рішення про відмову в призначенні пенсії за віком, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Нормами частини 1 статті 46 Конституції України закріплено, право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Основним спірним питанням у даній справі, з огляду на підстави відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, є незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989; періодів роботи протягом січня 2004 року - квітня 2008 року в ТОВ «Радужний», протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс», та до пільгового стажу періодів робити з 01.05.2008 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 23.04.2021.

Пунктом «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (надалі - Закон №1788) передбачено право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах як у працівника, що був зайнятий повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці відповідно до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженого Кабінетом Міністрів України. За результатами атестації таких робочих місць право на пільгову пенсію мають чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону №1058: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Частиною 4 статті 24 №1058 передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За приписами пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Згідно зі статтею 62 Закону №1788 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 100 Закону №1788 визначено, що особам, які працювали до введення в дію цього Закону на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, передбачених раніше діючим законодавством, пенсії за віком призначаються на таких умовах: а) особам, які мають на день введення в дію цього Закону повний стаж на зазначених роботах, що давав право на пенсію на пільгових умовах, пенсії в розмірах, передбачених цим Законом, призначаються відповідно до вимог за віком і стажем, встановлених раніше діючим законодавством; б) особам, які не мають повного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, вік, необхідний для призначення пенсії відповідно до статті 12, знижується пропорційно наявному стажу в порядку, передбаченому статтями 13 - 14 цього Закону, виходячи з вимог цього стажу, встановлених раніше діючим законодавством.

У підрозділі 12 Буріння XII Буріння, видобування та перероблення нафти, газу та газового конденсату, перероблення вугілля та сланцю Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, значаться майстри, старші майстри, зайняті на роботах з добування нафти, газу та газового конденсату (на нафтогазопромислах), на роботах з підземного і капітального ремонту свердловин, з підтримання пластового тиску, вторинних методів добування нафти, газу та газового конденсату, з підвищення нафтовіддачі пластів.

Так само в підрозділі 12 Буріння XII Буріння, видобування та перероблення нафти, газу та газового конденсату, перероблення вугілля та сланцю Списку № 2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.06.2016 №461, значаться майстри із складних робіт у бурінні (капітальному ремонті) свердловин.

З огляду на викладене суд доходить висновку, що професія майстра по ремонту свердловин (капітальному, підземному) в спірні періоди була передбачена у всіх Списках № 2.

Пунктами 1 та 2 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 12.08.1993 №637 (надалі - Постанова №637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Пунктом 10 Порядку застосування Списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМ України від 12.08.1993 №637.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМ України від 12.08.1993 №637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

За змістом вказаних норм уточнююча довідка надається підприємством у разі відсутності в трудовій книжці особи відомостей про стаж роботи, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, яка підтверджує саме спеціальний стаж роботи та її характер. Дана довідка призначена для подальшого її надання особою, що оформлює пенсію, відповідним органам Пенсійного фонду України, які у свою чергу визначають наявність підстав і права особи на пенсію на пільгових умовах.

Отже, норми Закону №1788 та Порядку визначають, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком №2 за умови дотримання вимог п. «б» статті 13 статті 100 Закону №1788.

Згідно записів трудової книжки, ОСОБА_1 працював, зокрема, з 01.05.2008 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 23.04.2021 на посаді майстра по ремонту свердловин (капітальному, підземному).

Згідно зазначених списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, посади, на яких працював позивач у спірні періоди, віднесені до робіт з шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2.

Суд зауважує, що надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організації або їх правонаступників потрібно виключно в разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 31.07.2018 року у справі № 235/1112/17.

Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, ненадання підприємствами - роботодавцями уточнюючих довідок не може нівелювати право позивача на пенсію, яке гарантовано Конституцією України, відповідно до якої громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Щодо відсутності відомостей про сплату страхових внесків, суд зазначає наступне.

Статтею 1 вказаного Закону № 1058-IV встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.

За змістом частин 1, 10, 12 статті 20 Закону №1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Відповідно до частини 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з оскаржуваним рішенням відповідач встановив, що документально підтверджений загальний (страховий) стаж ОСОБА_1 становить 23 роки 09 місяців 17 дні, що є недостатнім для призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у віці 55 років.

Суд враховує, що предметом судового розгляду у межах цих спірних правовідносин є оцінка правомірності оскаржуваного рішення на підставі якого не зараховано до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989; періодів роботи протягом січня 2004 року - квітня 2008 року в ТОВ «Радужний», протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс», та до пільгового стажу періодів робити з 01.05.2008 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 23.04.2021.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989 суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ до стажу роботи зараховується навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Пунктом 8 Порядку №637 встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.

За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.

За приписами частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також, зокрема, військова служба.

Відповідно до пункту 6 Порядку №637 визначено, що для підтвердження військової служби, служби цивільного захисту, служби в органах державної безпеки, розвідувальних органах, Держспецзв`язку приймаються: військові квитки; довідки територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин і установ системи Міноборони, МВС, МНС, Мінінфраструктури, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, ДПС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС; довідки архівних і військово-лікувальних установ.

Позивач вступив на навчання до Шацького технікуму механізації сільського господарства 01.09.1984 та закінчив навчання у вказаному технікумі 29.04.1989, що підтверджується копією диплома серії НОМЕР_1 , виданого 29.04.1989 (а. с. 21) .

При цьому, довідкою Надвірнянського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 29.12.2021 №2991 підтверджується, що позивач дійсно проходив військову службу з 12.05.1985 по 12.06.1987 (а.с.22). Відповідний запис також міститься у трудовій книжці позивача (а.с.14).

Враховуючи період проходження позивачем військової служби, слід застосувати Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затверджене Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590.

Підпунктом «к» частини 1 пункту 109 вказаного Положення передбачено, що крім роботи в якості робочого або службовця в загальний стаж роботи зараховується також служба в складі Збройних Сил СРСР.

Таким чином, позивач має право на врахування до страхового стажу його роботи періодів навчання та проходження військової служби в армії.

При цьому, позиція відповідача щодо неможливості врахування до загального страхового стажу позивача вказаного періоду через те, що час навчання перетинається з часом проходження військової служби, не містить жодного нормативно-правового обґрунтування та прямо суперечить наведеним вище нормам законодавства.

Як встановлено судом, періоди роботи протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, лютого 2021 року, червня 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс» відповідач не зарахував до страхового стажу позивача у зв`язку з відсутністю документів, які б підтверджували сплату страхових внесків (зборів) до відповідного фонду Держави СНД за періоди роботи на території Російської Федерації.

Оцінюючи такі мотиви відповідача, суд виходить з наступного.

Записами трудової книжки НОМЕР_2 від 23.05.1989 підтверджується, що позивач протягом травня-грудня 2008 року працював у Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин на посаді майстра з ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року - у Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин на посаді майстра з ремонту свердловин , протягом квітня - серпня 2020 року, лютого 2021 року, червня 2021 року працював у ТОВ «РН-Сервіс» на посаді майстра з ремонту свердловин (а.с.17-18).

Разом з тим, з долучених до матеріалів справи довідок, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працював на цьому підприємстві в зазначені періоди, а з його заробітної плати проводились відрахування в Пенсійний фонд Російської Федерації.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону №1058-IV якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.

Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.

Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.

Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.

Згідно абзаців 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.

Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.

Також суд враховує численну та усталену практику Верховного Суду (постанови від 27.03.2018 у справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 у справі №480/12392/16-а, від 31.10.2019 у справі №226/1994/17). Так, суд касаційної інстанції при розгляді аналогічних спорів неодноразово вказував на те, що відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи. Обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника. Внаслідок невиконання підприємством обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи на вказаному підприємстві, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним засадам у сфері соціального захисту. Тому особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому вона працює.

Враховуючи наведені правові позиції Верховного Суду, суд вважає протиправною відмову відповідача зарахувати період роботи протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс» до загального страхового стажу позивача, адже несплата страхувальником страхових внесків не може порушувати право позивача на соціальний захист.

Окрім іншого судом встановлено, що відповідачем не зараховано до пільгового стажу періоди роботи з 01.05.2008 по 31.12.2017 в ВАТ «Білоруське управління підвищення нафтовіддачі пластів та капітального ремонту свердловин» та з 01.01.2018 по 23.04.2021 у ТОВ «РН-Сервіс» через відсутність матеріалів атестації робочих місць.

Оцінюючи такі мотиви відповідача, суд виходить з наступного.

Пунктом 3 Порядку №383 встановлено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. При цьому до пільгового стажу роботи зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати внесення цієї посади чи професії до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.08.1992 №442 та Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджених постановою Міністерства праці України від 01.09.1992 №41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.

При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку № 2, робоче місце по якій підлягає атестації, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.

Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 29 Кодексу законів про працю України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов`язаний роз`яснити працівникові його права і обов`язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Частинами 1 та 2 статті 153 Кодексу законів про працю України установлено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 №2694-XII працівники, зайняті на роботах з важкими та шкідливими умовами праці, безоплатно забезпечуються лікувально-профілактичним харчуванням, молоком або рівноцінними харчовими продуктами, газованою солоною водою, мають право на оплачувані перерви санітарно-оздоровчого призначення, скорочення тривалості робочого часу, додаткову оплачувану відпустку, пільгову пенсію, оплату праці у підвищеному розмірі та інші пільги і компенсації, що надаються в порядку, визначеному законодавством.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що роботодавець, який використовує найману оплачувану працю, зобов`язаний створювати безпечні та здорові умови праці, а за неможливості цього поінформувати працівника під розписку про такі умови праці, а саме про наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Окрім того, роботодавець зобов`язаний поінформувати працівника про пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору, в тому числі право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020, в результаті розгляду справи №520/15025/16-а дійшла висновку про те, що атестація робочого місця є важливим запобіжником порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, розуміючи положення пункту «б» статті 13 Закону № 1788-XII - «за результатами атестації робочих місць» як обмежувальний захід при призначенні пільгової пенсії, держава покладає відповідальність за непроведення атестації, та відповідно, надмірний тягар, на пенсіонера (позивача у цій справі).

На працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.

Отже, Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні зазначила, що непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що атестація робочого місця є важливим елементом запобігання порушень у забезпеченні належних умов праці на підприємствах, в організаціях та установах. Проте, зазначаючи, що пільгова пенсія призначається за результатами атестації робочих місць, держава не повинна покладати відповідальність за непроведення атестації, та, відповідно, надмірний тягар на пенсіонера.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у пунктах 52, 56 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Однак суд зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у практиці Європейського суду з прав людини. На думку Європейського суду з прав людини, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості й точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватного захисту від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника.

Отже, в разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, суд відхиляє доводи відповідача з приводу відсутності підстав для зарахування періодів роботи до стажу, який дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку із відсутністю документів про результати атестації робочих місць.

Водночас, зважаючи на те, що основним документом для підтвердження стажу роботи при вирішенні питання про призначення пенсії є трудова книжка, яка містить записи про спірні періоди роботи, відсутність пільгової довідки та атестації робочого місця не можуть бути підставою для відмови у зарахуванні до пільгового стажу певних періодів роботи.

Отже, на переконання суду, відсутні підстави для відмови у зарахуванні до пільгового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи 01.05.2008 по 31.12.2017 в ВАТ «Білоруське управління підвищення нафтовіддачі пластів та капітального ремонту свердловин» та з 01.01.2018 по 23.04.2021 у ТОВ «РН-Сервіс».

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язання зарахувати до стажу на пільгових умовах за Списком №2 періоди роботи з 19.08.1991 по 15.04.1994, з 17.03.1995 по 25.03.1998, з 27.01.1999 по 31.12.2003, з 01.01.2009 по 30.09.2013, до стажу на пільгових умовах за Списком №2, страхового стажу періоди роботи з 01.10.2013 по 01.08.2016, до страхового стажу періоду роботи з 02.08.2016 по 31.12.2017, до заробітної плати при обчисленні розміру пенсії сум заробітної плати за періоди роботи з 01.07.2000 по 24.04.2008, з 01.05.2008 по 01.08.2016, з 02.08.2016 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 31.03.2020, з 01.09.2020 по 31.01.2021, з 01.03.2021 по 31.05.2021, з 01.07.2021 по 31.01.2022, які одночасно заявлені з вимогою визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.05.2022 за №86, суд зазначає таке.

Як встановлено судом, з урахуванням вище наведеного, рішення від 13.05.2022 за №86 прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області при розгляді заяви з доданими документами була надана оцінка саме періоду навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989; періодам роботи протягом січня 2004 року - квітня 2008 року в ТОВ «Радужний», протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс», а отже інші періоди не можуть вважатися спірними під час надання оцінки рішенню Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.05.2022 за №86, оскільки оскаржуване рішення прийнято саме відповідачем, який був спеціально уповноваженим органом державної влади, що здійснював свої повноваження щодо обчислення та призначення пенсії в даному випадку.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідача про відмову у призначенні позивачу пенсії від 13.05.2022 за №86 є протиправним, а тому з цих підстав його належить скасувати.

Встановивши, що відповідач безпідставно не зарахував позивачу до страхового стажу період навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989; періодів роботи протягом січня 2004 року - квітня 2008 року в ТОВ «Радужний», протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс», та до пільгового стажу періодів робити з 01.05.2008 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 23.04.2021, суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача зарахувати вказані періоди роботи до страхового та пільгового стажу позивача.

Отже, відповідна частина позовних вимог підлягає задоволенню у спосіб: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову у призначенні пенсії від 13.05.2022 за №86 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати позивачу до страхового стажу період навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989; періодів роботи протягом січня 2004 року - квітня 2008 року в ТОВ «Радужний», протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс», та до пільгового стажу періодів робити з 01.05.2008 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 23.04.2021, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому суд зауважує, що позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови позивачу у призначенні пенсії за віком не мають самостійного правового значення, оскільки охоплюються вимогою про визнання протиправним рішення відповідача та зобов`язання відповідача вчинити дії для відновлення порушених прав позивача. Відтак такі окремому розгляду та задоволенню не підлягають.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання відповідача призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 з 02.05.2022 суд зазначає таке.

Завданням адміністративного суду є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень та їх відповідності правовим актам вищої юридичної сили. Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Тому завданням адміністративного суду є саме контроль за легітимністю прийняття рішень.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 10.09.2019 у справі № 818/985/18 та від 26.12.2019 у справі № 810/637/18.

Згідно з частиною 5 статті 45 Закону № 1058-IV документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Статтею 58 Закону № 1058-IV визначено, що Пенсійний фонд є органом, який, зокрема, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати.

Відповідно до підпунктів 1-3 пункту 4.2 розділу ІV Порядку № 22-1, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), при прийманні документів орган, що призначає пенсію: перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Згідно з пунктом 4.3 розділу ІV Порядку № 22-1 не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.

Відповідно до абзацу першого пункту 4.7 розділу ІV Порядку № 22-1 право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу Пенсійного фонду у встановленому порядку.

Суд звертає увагу на те, що уповноваженим органом для призначення (перерахунку) пенсії є Пенсійний фонд, до компетенції якого і входить розгляд документів, в тому числі і поданих вперше.

Згідно з оскаржуваним рішенням до страхового стажу позивача не зараховано період навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989; періоди роботи протягом січня 2004 року - квітня 2008 року в ТОВ «Радужний», протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс», та до пільгового стажу не зараховано періоди робити з 01.05.2008 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 23.04.2021.

Так, у межах цих спірних правовідносин судом надана оцінка правомірності оскаржуваного рішення у частині не зарахування до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989; періодів роботи протягом січня 2004 року - квітня 2008 року в ТОВ «Радужний», протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс», та до пільгового стажу періодів робити з 01.05.2008 по 31.12.2017, з 01.01.2018 по 23.04.2021.

При цьому, суд не може перебирати на себе компетенцію суб`єктів владних повноважень (у цьому конкретному випадку пенсійного органу) та досліджувати документи, яким не надавалась оцінка, а також встановлювати на їх основі наявність чи відсутність права на призначення пенсії.

Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд відповідно до частини 5 статті 242 КАС України враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, відповідно до якої вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією Пенсійного фонду, а тому належним способом захисту прав позивача є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву про призначення пенсії на пільгових умовах, а не зобов`язання відповідача призначити таку пенсію.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком, за результатами розгляду якої було прийнято оскаржуване рішення про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 06.05.2022, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Згідно з вимогами статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); добросовісно; розсудливо.

Відповідно до статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до правил статті 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов містить декілька вимог немайнового характеру, які хоча і частково, але підлягають задоволенню, тому розмір компенсації судових витрат суд визначає виходячи з кількості (а не розміру) задоволених/незадоволених позовних вимог.

Таким чином, за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанцією від 23.06.2022 №43203117-1 (а.с. 1).

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, код ЄДРПОУ - 13844159) про визнання протиправною відмову та зобов`язання до вчинення дій - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 13.05.2022 №86.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, код ЄДРПОУ - 13844159) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) до його страхового стажу період навчання з 01.09.1984 по 29.04.1989; періоди роботи протягом січня 2004 року - квітня 2008 року в ТОВ «Радужний», протягом травня-грудня 2008 року в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, протягом січня 2014 року - грудня 2017 року, протягом квітня - серпня 2020 року, у лютому 2021 року, червні 2021 року в ТОВ «РН-Сервіс», та до пільгового стажу періоди робити з 01.05.2008 по 31.12.2017 в Білоруському управлінні по капітальному ремонту свердловин, з 01.01.2018 по 23.04.2021 в ТОВ «РН-Сервіс».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, код ЄДРПОУ - 13844159) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) від 06.05.2022 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54020, код ЄДРПОУ - 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код - НОМЕР_3 ) сплачений ним судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя /підпис/ Скільський І.І.