Справа № 755/4238/22
Суддя: Гончарук В. П.
Дата ухвалення: 2022-11-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/4238/22

Провадження №: 2-а/755/171/22

"14" листопада 2022 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді - Гончарука В.П.

при секретарі - Гриценку О.І.

без участі сторін, розглянувши у порядку спрощеного провадження з викликом сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва адміністративну справу за адміністративним позовом громадянина Туркменістану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження та заборону в`їзду в Україну, суд, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року до Дніпровського районного суду міста Києва надійшов адміністративний позов ОСОБА_2 , в особі представника Ткаченко О.В. , до Центрального міжрегіональне управління Державної міграційної Служби у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області), в якому позивач просить: визнати протиправним та скасувати рішення від 16 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та та заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки, винесене Державною міграційною службою України в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 16 травня 2022 року відповідачем винесено рішення відносно громадядниа туркменістану ОСОБА_2 , яким останнього зобов`язано покинути територію України до 26 травня 2022 року та заборонено в`їзд на територію України строком на 3 (три) роки.

Представник позивача у позові зазначає, що оспорюване рішення прийнято з порушенням норм чинного законодавста та підлягає скасуванню, посилаючись на таке.

23 вересня 2020 року ОСОБА_4 чере ПП «Бориспіль» прибув в Україну з метою навчання у ВНЗ «МАУП», отримав посвідку на тимчасове проживання, строком дії до 01 травня 2022 року. 16 листопада 2021 року ним було укладено шлюб з громадянкою України ОСОБА_5 , у зв`язку з чим ОСОБА_4 21 квітня 2022 року подав до відділу ДМС заяву-анкету про обмін посвідки на тимчасове проживання на підставі возз`єднання сім`ї з громадянином України. Однак, до моменту закінчення строку дії посвідки жодної інформації про результати розгляду його заяви не надходило.

Натомість у його письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи № 320 зазначено неправдиві відомості про те, що із заявою про оформлення нової посвідки він звернувся до відповідних органів лише 06 травня 2022 року.

16 травня 2022 року ОСОБА_4 самостійно прибув до відділу ДМС для вирішення питання щодо обміну посвідки, проте працівник ДМС Зілова Н.С. попросила позивача віддати їй посвідку на тимчасове проживання,а також паспорт громадянина Туркменістану, після чого надала позивачу для підпису документи та повідомила про те, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 203 КУпАП, та накладено адміністративне стягненення в розмірі 5100,00 грн. Крім тго, Зілова Н.С. повідомила про те, що паспорт громадянина Туркменістану йому буде повернуто наступного дня.

17 травня 2022 року, прибувши до відділу ДМС, йому було повернутот паспорт та повідомлено, що 16 травня 2022 року відносно нього винесено рішення про примусове повернення до країни походження та заборону в`їзду на територію України строком на 3 (три) роки, вручено примірник постанови про накладення адмініститивного стягнення та повернуто паспорт з відповідними відмітками.

Позивач та його представник вважають, що при ухваленні відповідних процесуальних документів та розгляді справи про адміністиивне правопорушення працівниками відділу ДМС було грубо порушено вимоги Інструкції про примусове повернення та примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, оскільки ОСОБА_7 не було вручено примірник рішення та оспорювань рішення оголошувалося без присутності перекладача.

Натомість, копію оскаржувано рішення було отримано лише 19 травня 2022 року, інформації та копії документів щодо відмови у обміні посвідки працівника ДМС надано не було.

Лише 23 травня 2022 року представник ОСОБА_2 була ознайомленою з рішенням про відмову у оформленні посвідки на тимчасове проживання, підпису ОСОБА_2 в даному рішенні не міститься, що свідчит про його необізнаність з приводу розгляду даного питання.

Крім того, у оспорюваному позивачем рішенні не міститься жодних підстав щодо для заборони в`їзду в Україну, визначених статтею 13 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення ) сторін. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

06 липня 2022 року від представника відповідача ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області - Мельника М.М. до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач з приводу задоволення позовних вимог заперечував в повному обсязі, мотивуючи тим, що на момент винесення рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни, позивач не звертався до територіальних підрозділії ДМС з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту. Крім того, відповідач зазначає, що на території країни громадянської належності позивача, як на момент прибуття в Україну так і на момент звернення до суду відсутні збройні конфлікти та в доповідях міжнародних неурядових організацій відсутня інформація щодо порушення основоположних прав і свобод або системне порушення прав людини в країні громадянської належності позивача.

Рішення про примусове повернення іноземця з України першочергово має виконуватись у добровільному порядку, і враховуючи зміст оскаржуваного рішення, позивач може повернутись не лише до країни походження, а також і до третьої країни.

Враховуючи вищезазначене відповідач стверджує, що працівниками ЦМУ ДМС правомірно прийняте рішення про примусове повернення до країни походження або третьої країни відносно позивача від 16 травня 2022 року в межах повноважень наданих законом та при прийнятті оскаржуваного рішення працівниками були дотримані всі вимоги чинного законодавства України.

19 липня 2022 року від представника позивача ОСОБА_2.до суду надійшла відповідь на відзив, в якому представник позивача заперечувала з приводу наведених у відзиві доводів. Зазначила, що ОСОБА_4 не ухилявся від виїзду з України, а подав необхідні документи для заміни посвідки на тимчасове проживання та очікував про надання інформації щодо результатів їх розгляду.

Крім того, постановою Голови державної міграційної служби України від 27 червня 2022 року, скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу, а тому на даний час відсутні будь-які підстави винесення рішення про примусове повернення.

Представник позивача стверджує, що єдиною підставою незаконного перебування ОСОБА_2 на території України є винесення 27 квітня 2022 року компетентними органами рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання на території України .

14 ьлистопада 2022 року представник позивача Ткаченко О.В. подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримує.

14 листопада 2022 року представни відповідача Чередніченко Є.І. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову заперечує.ю

Відповідно до частини третьої статті 268КАС України неприбуття в судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної нстанцій.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Згідно із частинами першою, другою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу вимог частини другої статті 19Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із частиною першою статті 33 Конституції України, кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантуються свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 26 Конституції України визначено, що іноземці та особи без громадянства, що перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, - за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року № 3773-VI (далі - Закон).

Строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України (частина третя статті 9 Закону).

Стаття 23 Закону передбачає, що нелегальні мігранти та інші іноземці та особи без громадянства, які вчинили злочин, адміністративні або інші правопорушення, несуть відповідальність відповідно до закону.

Так, згідно з частиною першою статті203 Кодексу України про адміністративні правопорушення за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні, тобто проживання без документів на право проживання в Україні, за недійсними документами або документами, термін дії яких закінчився, або працевлаштування без відповідного дозволу на це, якщо необхідність такого дозволу передбачено законодавством України, або недодержання встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, або ухилення від виїзду з України після закінчення відповідного терміну перебування, неприбуття без поважних причин до визначеного місця навчання або працевлаштування після в`їзду в Україну у визначений строк, а так само порушення правил транзитного проїзду через територію України, крім порушень, передбачених частиною другою цієї статті, тягнуть за собою накладення штрафу від ста до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, за порушення іноземцями та особами без громадянства правил перебування в Україні чинним законодавством передбачається адміністративна відповідальність.

Спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150, які визначають правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону № 3773-VI визначено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, - іноземці та особи без громадянства, які в установленому законодавством чи міжнародним договором України порядку в`їхали в Україну та постійно або тимчасово проживають на її території, або тимчасово перебувають в Україні.

Відповідно до частини третьої статті3 Закону № 3773-VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.

Відповідно до частини третьої статті 9Закону № 3773-VI строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.

Відповідно до частини першої, третьої статті 13Закону № 3773-VI в`їзд в Україну іноземцю або особі без громадянства не дозволяється: в інтересах забезпечення національної безпеки України або охорони громадського порядку; якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні; якщо при клопотанні про в`їзд в Україну така особа подала про себе завідомо неправдиві відомості або підроблені документи; якщо паспортний документ такої особи, віза підроблені, зіпсовані чи не відповідають установленому зразку або належать іншій особі; якщо така особа порушила у пункті пропуску через державний кордон України правила перетинання державного кордону України, митні правила, санітарні норми чи правила або не виконала законних вимог посадових та службових осіб органів охорони державного кордону, органів доходів і зборів та інших органів, що здійснюють контроль на державному кордоні; якщо під час попереднього перебування на території України іноземець або особа без громадянства не виконали рішення суду або органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або мають інші не виконані майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи пов`язані з попереднім видворенням, у тому числі після закінчення терміну заборони подальшого в`їзду в Україну; якщо така особа намагається здійснити в`їзд через контрольні пункти в`їзду-виїзду на тимчасово окуповану територію без спеціального дозволу або така особа під час попереднього перебування на території України здійснила виїзд із неї через контрольний пункт в`їзду-виїзду.

Рішення про заборону в`їзду в Україну приймається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, Службою безпеки України або органом охорони державного кордону.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону № 3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини другої статті 26Закону № 3773-VI рішення про примусове повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, може супроводжуватися забороною щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки. Строк заборони щодо подальшого в`їзду в Україну обчислюється з дня винесення такого рішення.

Аналогічні норми містяться в Інструкції № 353/271/150, відповідно до пункту 1.6 якого підставами для прийняття рішення про примусове повернення іноземців за межі України є:

- дії іноземців, що порушують законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства;

- дії іноземців, що суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку;

- якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, які проживають в Україні.

Відповідно до пункту 1.7 Інструкції № 353/271/150 примусове повернення передбачає виїзд іноземця з України за рішенням територіальних органів, територіальних підрозділів ДМС, органів охорони державного кордону (стосовно іноземців, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), органів СБУ з подальшим повідомленням протягом 24 годин про підстави прийняття такого рішення прокурора з оформленням відповідних документів, доведенням до іноземця зобов`язання про його добровільний виїзд з України у визначений у рішенні строк та здійсненням подальшого контролю за виконанням іноземцем цього зобов`язання.

Відповідно до положень пунктів 1, 2, 3 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. ДМС у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства. Основними завданнями ДМС є: 1) реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів; 2) внесення на розгляд Міністра внутрішніх справ пропозицій щодо забезпечення формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

За змістом пункту 9, пункту 4 Положення про ДМС, ДМС відповідно до покладених на неї завдань приймає рішення про продовження (скорочення) строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, про добровільне повернення або примусове повернення іноземців та осіб без громадянства до країн їх громадянської належності або країн походження, звертається до судів з позовами про примусове видворення іноземців та осіб без громадянства, здійснює заходи, пов`язані з примусовим видворенням іноземців та осіб без громадянства з України.

Згідно із частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За приписами статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до положень статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. При цьому, в силу положень статті 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із частиною першою статті 77КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

16 травня 2022 року відносно громадянина Туркменістану ОСОБА_1 головним спеціалістом відділом адміністративного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області Зіловою Н.С. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ПР МКМ № 010483, згідно якого ОСОБА_4 порушив правила перебування на території України, а саме: проживав без документів на право проживання в Україні. В протоколі зазначено, що ОСОБА_7 роз`яснено зміст статті 63 Конституції України, статті 268 КУпАП та право користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження, що підтверджено його підписом.

Крім того, 16 травня 2022 року відносно громадянина Туркменістану ОСОБА_1 заступником начальника Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області Петровим Д.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн, який не було сплачено позивачем.

16 травня 2022 року відносно громадянина Туркменістану ОСОБА_1 головним спеціалістом відділом адміністративного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби України у місті Києві та Київській області Зіловою Н.С. винесено рішення про примусове повернення громадянина Туркменістану ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до країни походження або третьої країни, яким вирішено примусово повернути позивача до країни походження або третьої країни, та зобов`язано покинути територію України у термін до 26 травня 2022 року; заборонено в`їзд в Україну строком на 3 (три) роки.

В оспорюваному рішенні вказано, що ОСОБА_4 в Україну прибув 23 вересня 2020 року через Пункт Пропуску «Бориспіль» з метою навчання в ПРАТ ВНЗ «МАУП». Документований посвідкою на тимчасове проживання № НОМЕР_1 від 02 листопада 2020 року до 01 травня 2022 року. Після закінчення строку дії посвідки територію України не залишив. 06 травня 2022 року подав документи га оформлення нової посвідки на тимчасове проживання, але 27 травня 2022 року в оформленні відмовлено. Після закінчення строку дії посвідки та дозволених строків перебування не залиши в територію України, хоча усвідомлював, що цим самим умисно порушує законодавство україни. З метою оформлення дозволу на імміграцію в Україну, продовження строків перебування, набуття статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні до компетентних органів не звертався

В рішенні також зазначено, що ОСОБА_4 перекладач не потрібен, копію рішення він отримав 16 травня 2022 року, що підтверджується його підписом.

Також, до матеріалів справи долучено анкету-заяву № 105124176 від 21 квітня 2022 року, з якої вбачається, що 21 квітня 2022 року ОСОБА_4 до Відділу централізованого оформлення документів № 2 ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області із заявою про обмін посвідки на тимчасове проживання. Підстава видачі: 04/14 возз`єднання сім`ї з громадянином України (на підставі шлюбу); підстава обміну: закінчення строку дії посвідки на тимчасове проживання.

Згідно рішення від 27 квітня 2022 року № 4257 ОСОБА_7 відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на тимчасове проживання, на підставі підпункту 9 пункту 61 ПРоорядку оформлення, видачі, обміну, скасування пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на тимчасове проживання, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 25 квітня 2018 року № 322.

В даному рішенні не міститься відомостей про ознайомлення ОСОБА_2 з рішенням та відповідно вручення останньому його копії чи надіслання поштою.

Відповідно до частин 15 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.

За змістом частини 3 статті 5 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, зазначені у частинах четвертій - п`ятнадцятій, вісімнадцятій та двадцятій статті 4 цього Закону, отримують посвідку на тимчасове проживання.

Посвідка на тимчасове проживання видається у десятиденний строк з дня отримання заяви про її оформлення або продовження строку дії посвідки. Іноземець або особа без громадянства подає документи для продовження строку дії посвідки на тимчасове проживання не пізніш як за 10 календарних днів до закінчення строку її дії (стаття 5-3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства»).

Згідно зі статтею15 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в`їзд в Україну та виїзд з України здійснюється іноземців та осіб без громадянства, які перебувають у шлюбі з громадянами України, - за паспортним документом та посвідкою на тимчасове проживання.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Документи про продовження строку перебування в Україні оформляються на підставі письмових звернень іноземця або особи без громадянства та приймаючої сторони, які подаються не пізніш як за три робочих дні до закінчення встановленого строку їх перебування на території України.

З досліджених вище доказів, судом встановлено, що позивач, на момент постановлення оспорюваного рішення, перебував на території України без дозвільних документів, на час винесення оскаржуваних актів дозволу, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не мав.

Однак, згідно постанови Кабінету Міністрів України №165 від 28.02.2022 року « Про зупинення строків надання адміністративних послуг та видачі документів дозвільного характеру» (в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного рішення), постановлено: 1. Зупинити строки надання, крім строків надання адміністративних послуг у сферах державної реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців, державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державної реєстрації актів цивільного стану, суб`єктами (особами), що провадять діяльність під час воєнного стану, адміністративних послуг суб`єктами їх надання та строки видачі дозвільними органами документів дозвільного характеру на час воєнного стану в Україні. 2. Поновити зупинені строки у місячний строк після припинення чи скасування воєнного стану на відповідній території України.

Крім того, 21 жовтня 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову № 1202, якою постановив, що посвідки на тимчасове чи постійне проживання, крім громадян Російської Федерації, строк дії яких закінчився або які підлягають обміну відповідно до законодавства після 24 лютого 2022 року, підтверджують законні підстави для тимчасового чи постійного проживання в Україні та право на в`їзд в Україну на період воєнного стану та протягом 30 календарних днів з дня його припинення чи скасування. Подача документів для обміну таких посвідок має бути здійснена протягом 30 календарних днів з дня припинення або скасування воєнного стану.

Слід зазначити, що позивач ОСОБА_4 звертався до компетентних органів із заявою про обмін посвідки на тичасове проживаннн до закінчення строку дії такої посвідки, однак станом на момент винесення оскаржуваного рішення, не був повідомленим про розгляд такого звернення, прийняте рішення про відмову в обміні посвідки йому не вручалося та поштою не направлялося.

Крім того, слід зазначити, що Постановою ЦМУ ДМС у м. Києві та Кивській області ПЗ МКМ № 000027закрито адміністративну справу про вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_9 , пов`язану з порушенням частини першої статті 203 КУпАП (протокол ПР МКМ 0010483).

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28 листопада 2019 року у справі № 755/2810/19, згідно з усталеною судовою практикою, у рішеннях суб`єктів владних повноважень з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються та вмотивування. Органи зобов`язані належним чином обґрунтовувати свої рішення, і хоча не вимагається повної його деталізації, але ж вони повинні відповідати на основні питання, які вирішується.

Враховуючи постанову Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 2022 року, скасування протоколу про адміністративне правопорушення, а також звернення позивача до компетентних органів із заявою про обмін посвідки до закінчення строку дії такої посвідки, суд дійшов висновку, що відповідачем під час прийняття оспорюваного рішення не дотримано вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», не з`ясовано усі дійсні обставини, не наведено належних обґрунтувань під час прийняття рішення про примусове повернення позивача до країни походження або третьої країни, оспорюване рішення прийнято без дотримання принципу обґрунтованості та пропорційності свого рішення.

На підставі наведеного, суд вважає, що позов громадянина Туркменістану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження та заборону в`їзду в Україну, підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 26, 33 Конституції України, статтями 77, 241-246, 250, 251, 255, 288, 295, 297 КАС України, Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації державної прикордонної служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 «Про затвердження Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов громадянина Туркменістану ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київської області про скасування рішення про примусове повернення до країни походження та заборону в`їзду в Україну, задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення від 16 травня 2022 року про примусове повернення до країни походження або третьої країни громадянина Туркменістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та заборону в`їзду в Україну строком на 3 (три) роки, винесене Державною міграційною службою України в особі Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області.

Відповідно до частини шістнадцятої статті 289 КАС України апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14 листопада 2022 року.

Суддя