Справа № 580/5702/22
Суддя: Валентина ТИМОШЕНКО
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА
про залишення позовної заяви без руху
29 листопада 2022 року справа № 580/5702/22
м. Черкаси
Cуддя Черкаського окружного адміністративного суду Тимошенко В.П., розглянувши матеріали позовної заяви Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

встановив:
21 листопада 2022 року до Черкаського окружного адміністративного суду звернулася Військова частина НОМЕР_1 до ОСОБА_1 , в якій просить:

1) визнати ОСОБА_1 винним у порушенні ст.19 Конституції України, ст.ст.11,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, недотриманні ним обов`язків визначених пунктом 3.10.10 наказу Начальника Генерального Штабу ЗС України №200 від 16.09.2013, 3.10.11 пунктом наказу Начальника Генерального Штабу ЗС України №124 від 07.04.2017, що призвело до нанесення збитку державі у розмірі 333645 гривень 44 копійки;

2) стягнути з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму збитку у розмірі 333645 гривень 44 копійки.

Ознайомившись із позовною заявою, суддя вважає, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому повинна бути залишена без руху з нижче зазначених підстав.

Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

За приписами частини п`ятої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Згідно пункту 15 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Суд зазначає, що даний спір стосується питань реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, з моменту прийняття її на відповідну посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, й питаннями відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди/збитків, навіть якщо притягнення її до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди/збитків відбувається після її звільнення з державної служби.

Зазначена позиція суду узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.02.2019 у справі № 636/93/14-ц, від 12.12.2018 у справі № 804/285/16.

Таким чином, вказана справа є публічним спором, тому позивач мав звернутися до суду у місячний строк, встановлений частиною п`ятої статі 122 Кодексу адміністративного судочинства України.

Як вбачається з матеріалів справи, про наявність підстав для звернення до суду позивачу було відомо ще з 2020 року, оскільки командиром військової частини призначено службове розслідування. Згідно акту службового розслідування встановлено, що під час роботи аудиторської комісії в 2017 році виявлено незаконні витрати продуктів харчування в наслідок відмінності у витягах із наказів командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) щодо кількості осіб, яким належало харчування та ненаданням в повному обсязі документів які б підтверджували рух та наявність особового складу військової частини.

При перевірці наявності майна бронетанкової служби військової частини НОМЕР_1 за перевірочний період 2015-2016 рік, встановлено, що запасні частини (майно бронетанкової служби), які рахувались за бухгалтерським обліком у військовій частині НОМЕР_1 відсутнє. У перевіряючий період обов`язки командира підрозділу виконував ОСОБА_1 , який є матеріально відповідальною особою.

Крім того, 18.02.2021 наказом № 49 відповідача звільнено з військової служби відповідно до підпункту «а» (у зв`язку із закінченням строку контракту) пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Проте позовна заява подана до суду лише 21.11.2022 (відповідно до штампу на поштовому конверті), що свідчить про пропуск встановленого законом строку для звернення до суду.

Так, строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

На думку суду, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом місяця від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Правовий інститут строків звернення до адміністративного суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин - вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інші подібні за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 №340/1019/19).

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 у справі № 9901/601/19 початок перебігу строку на звернення до суду не може бути пов`язаний з обізнаністю чи необізнаністю позивача про окремі підстави позову, тобто окремі фактичні та/або юридичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача, а розпочався для нього з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про ухвалення відносно нього оскаржуваного рішення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач був обізнаний щодо необхідності своєчасного звернення за відшкодуванням збитків і не був позбавлений можливості подати відповідний позов до суду.

У відповідності до вимог частин першої, третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Вказані недоліки позивач може усунути у 10-денний строк з дня вручення копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з вказанням підстав для його поновлення та доказів поважності причин його пропуску.

Крім того, вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь військової частини НОМЕР_1 суму збитку в розмірі 333645 гривень 44 копійки є вимогою майнового характеру, оскільки нею фактично змінено майновий стан позивача.

Згідно з частиною 3 статті 161 КАС України, до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, Європейський суд з прав людини дотримується правової позиції, що вимога про визнання протиправним рішення суб`єкта владних повноважень, що спричинятиме зміну складу майна (активів) позивача, у тому числі шляхом безпідставного стягнення податків, зборів, штрафних санкцій тощо, є майновою.

Згідно з пунктом 3 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. №3674-VI (зі змінами та доповненнями), за подання суб`єктом владних повноважень, юридичною особою до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру - справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, судовий збір за подання даного позову, становить 5004,68 грн.

Разом з тим, позивачем до позову додано платіжне доручення про сплату судового збору від 23.11.2021 №5636 на суму 2270,00 грн.

Проте дане платіжне доручення судом не приймається, оскільки згідно вказаної квитанції судовий збір в сумі 2270,00 грн сплачено на рахунок Вінницького окружного адміністративного суду.

Таким чином доказів сплати позивачем судового збору за подання даного позову до позову не надано.

Враховуючи вищевикладене, за подання даного позову позивачу належить сплатити 5004,68 грн.

Крім того, суддя зазначає, що позивач не надає доказів в обрунтування позовних вимог, зокрема наказу про призначення службового розслідування, акту службового розслідування тощо.

Згідно до ч. ч. 1-2 статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями 160, 161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Враховуючи викладене, суддя дійшов висновку, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 160-161 Кодексу адміністративного судочинства України, що має наслідком на підставі ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України залишення позовної заяви без руху.

Керуючись статтями 132, 160-161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,

ухвалив:
Позовну заяву Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди залишити без руху.

Надати позивачу 10-денний термін з дня вручення копії ухвали суду про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків зазначених у мотивувальній частині ухвали суду.

Копію ухвали направити позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява підлягає поверненню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Валентина ТИМОШЕНКО