Справа № 303/8308/22
Суддя: Кость В. В.
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

2 грудня 2022 року м. Мукачево Справа №303/8308/22

2-а/303/138/22

Суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області Кость В.В., розглянувши матеріали

за позовом ОСОБА_1 від імені якого діє Русин Іван Михайлович

до відповідачів: (1) Департаменту патрульної поліції Національної поліції України;

(2) Управління патрульної поліції у Закарпатській області

про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

29 листопада 2022 року ОСОБА_1 від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом.

Фактичний аналіз змісту тексту позовної заяви свідчить про те, що позовна заява підписана представником позивача адвокатом Русином І.М.

На підтвердження своїх повноважень Русином І.М. надано копію договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2022 року та копію ордеру від 30.10.2022 серії АО №1022088.

При вирішенні питання щодо можливості відкриття провадження у справі слід зазначити, що конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, скарг та інших документів, що подаються до суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави».

Європейський суд з прав людини у рішеннях від 20 травня 2010 року у справі "Пелевін проти України" (пункт 27), від 30 травня 2013 року у справі "Наталія Михайленко проти України" (пункт 31) зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою: регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Згідно з іншою позицією Європейського суду з прав людини, сформованою у пункті 55 справи "Креуз проти Польщі", обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом першим статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти ("Kreuz v. Poland" № 28249/95).

Так, реалізація права на звернення до суду є процесуальною дією, яка має здійснюватися самою особою у порядку самопредставництва або її процесуальним представником.

Згідно з частиною другою ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до частини першої ст. 55 Кодексу адміністративного судочинства України, сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу.

Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України).

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України та стаття 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги.

Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, якісно оформленої особою, що є учасником справи), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд.

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року по справі № 3-рп/99 зроблено висновок про те, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

При цьому, на суд покладено обов`язок перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію, що зумовлено, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Таким чином, суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складові представництва, а саме, факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та, окремо, обсяг таких повноважень, а саме: право на звернення з відповідним процесуальним документом до відповідного суду (інстанції) у конкретний момент часу.

Таке право представника на звернення від імені довірителя може бути підтверджено лише документом, який демонструє дійсне волевиявлення учасника справи на надання повноважень конкретному адвокату, та є належним доказом, що дозволяє суду перевірити весь обсяг наданих повноважень.

Частиною п`ятою ст. 160 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 5 червня 2019 року у справі № 9901/847/18 зазначила, що звернення до суду, з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника.

Згідно з частиною четвертою статі 59 Кодексу адміністративного судочинства України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Частиною першою ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі - Закон) передбачено, що документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом (частина третя статті 26 Закону).

Частиною четвертою статті 26 Закону встановлено, що адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій.

В підтвердження своїх повноважень представником Русин І.М. надано копію договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2022 року та копію ордеру від 30.10.2022 серії АО №1022088.

Поданий ОСОБА_2 ордер суд до уваги не приймає виходячи з наступного.

Згідно частиною другою статті 26 Закону ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

При цьому, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі № 9901/847/18 Ордер має містити назву органу, в якому надається правова допомога адвокатом, при цьому в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.

В іншій постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 9901/939/18 зроблено висновок про те, що якщо в ордері не зазначено конкретної назви суду, в якому адвокат надає правову допомогу, такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги.

З копії ордеру серії АО №1022088 вбачається, що такий видано ОСОБА_2 на представництво Штеця Івана Івановича в Управлінні дорожньої та патрульної поліції ГУНП в Закарпатській області.

Тобто, ордер на надання правової допомоги серії АО № 1022088, який долучено до позовної заяви, не містить назви судового органу, в якому надається правова допомога позивачу і відповідно, не може бути документом, який підтверджує повноваження Русина І.М. на звернення до суду з вказаним позовом.

Також фактичний зміст договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2022 року свідчить про відсутність в ньому даних про делегування представнику повноважень саме на підписання від імені позивача Штеця І.І. позовних заяв в адміністративному судочинстві.

Зазначені у договорі від 30 жовтня 2022 року права представника позивача на представлення інтересів від імені Штеця І.І. з усіма правами представника та захисника, які передбачені Цивільним та Цивільним процесуальним кодексами України, Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Сімейним кодексом України, не ототожнюються з повноваженнями на власне підписання позовних заяв від імені позивача в адміністративному процесі, які повинні конкретно зазначатися в договорі.

Оскільки на підтвердження своїх повноважень Русином Іваном Михайловичем надано копію ордеру, в якому не зазначено право на представництво в Мукачівському міськрайонному суді Закарпатської обалсті, а подана копія договору про надання правової допомоги від 30 жовтня 2022 року не містить у собі даних про делегування представнику Русину І.М. повноважень саме на підписання від імені позивача позовних заяв в адміністративному судочинстві, то слід констатувати, що позовну заяву подано та підписано особою, яка не надала суду належні документи наявності повноважень на підписання позовної заяви та звернення до суду від імені та в інтересах позивача, що є підставою для повернення позовної заяви на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.

За таких обставин, адміністративний позов підлягає поверненню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 123, 248, 256 Кодексу адміністративного судочинства України

ПОСТАНОВИВ:

1. Позовну заяву повернути.

2. Повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга буде подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її вручення.

4. Ухвала суду складена та підписана 2 грудня 2022 року.

Суддя В.В. Кость