Справа № 580/3590/22
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Гарань С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року Справа № 580/3590/22

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Горегляд Д.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Монастирищенського районного суду Черкаської області,

третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє

самостійні вимоги на предмет спору:

суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області

Нейло Ігор Миколайович,

про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії

та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Історія справи.

1. ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Монастирищенського районного суду Черкаської області (далі - Відповідач), третя особа на стороні Відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: суддя Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейло Ігор Миколайович про:

- визнання протиправними дій Монастирищенського районного суду Черкаської області щодо передачі для розгляду та надання відповіді на інформаційний запит від 11.08.2022 судді Монастирищенського районного суду Черкаської області Нейлу І.М.;

- визнання протиправними дій Монастирищенського районного суду Черкаської області щодо надання відповіді від 12.08.2022 № 1.21/27/2022 за підписом неповноважною особи - керівника апарату О. Домачук;

- зобов`язання Монастирищенського районного суду Черкаської області розглянути інформаційний запит від 11.08.2022, відповідно до Закону України «Про публічну інформацію», та надати відповідь за підписом уповноваженої особи;

- стягнення з Монастирищенського районного суду Черкаської області на користь Позивача моральної шкоди в сумі 10 000,00 грн.

2. Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 30 серпня 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження.

3. Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року провадження у справі закрито.

Постановляючи таку ухвалу, суд виходив з того, що цей спір не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства, оскільки підстави позову стосуються виконання процесуальної діяльності суду.

Приходячи до таких висновків суд зазначив, що у цій справі поняття спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства щодо заявлених вимог слід тлумачити як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Тому заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги не можуть бути вирішені в судах жодної юрисдикції.

4. Не погоджуючись з таким рішенням суду, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, а також постановити окрему ухвалу щодо порушення суддею Гаранем С.М. правил відводу (самовідводу) судді.

В обґрунтування заявлених апеляційних вимог Позивач зазначив, що Черкаський окружний адміністративний суд є відповідачем у кількох справах, стороною в яких є ОСОБА_1, у зв`язку з чим, на переконання Апелянта, суддя Гарань С.М., як голова такого суду, повинен був заявити самовідвід від участі в цій справі.

Водночас Апелянт стверджує, що судді Гараню С.М. було заявлено вмотивований, на його переконання, відвід та висловлено недовіру, але, як вважає Апелянт, суддя Гарань С.М. проігнорував вимоги процесуального законодавства та з помсти постановив ухвалу, що наразі предметом апеляційного оскарження.

При цьому Апелянт наполягає на тому, що цей спір підлягає вирішенню саме в порядку адміністративного судочинства, оскільки стосується реалізації компетенції працівників апарату суду, що є владними управлінськими функціями суб`єкта владних повноважень, а не процесуальною діяльністю суду.

З цих та інших підстав Апелянт вважає, що ухвала суду першої інстанції прийнята за неповно встановлених обставин справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання щодо юрисдикції цього спору.

5. Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 21.10.2022 та від 02.11.2022 було відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою позивача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено судовий розгляд справи.

6. У строк, установлений судом, відзиви на апеляційну скаргу не надходили.

7. Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

8. Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У пункті 1 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Висновки суду апеляційної інстанції.

9. Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Публічно-правовим вважається спір, в якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні. Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, в яких виник спір.

10. Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом спору в цій справі є дії суду щодо розгляду інформаційного запиту Позивача, поданого в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», передачі такого запиту для розгляду судді Нейло Н.М. та надання відповіді судом на цей запит.

Тобто ОСОБА_1 у цій справі позивається до Монастирищенського районного суду Черкаської області як до розпорядника публічної інформації, яким, на його переконання, не було виконано вимоги вищевказаного Закону, а не до суду та/або судді з приводу безпосередньо здійснення процесуальної діяльності (зокрема, ухвалення конкретного судового рішення тощо).

Тож при вирішенні питання щодо юрисдикції цього спору суду першої інстанції належало встановити зміст позовних вимог та підстави, зокрема нормативно-правові, з яких такі вимоги заявлені Позивачем.

Таким чином правовідносини, які підлягають судовому розгляду при розгляді цієї справи, зводяться до перевірки судом правомірності/протиправності дій Відповідача саме як розпорядника публічної інформації щодо виконання вимог Закону України «Про доступ до публічної інформації» при розгляді інформаційного запиту Позивача та наданні відповіді на такий запит.

11. Разом з тим судова колегія зазначає, що згідно з частиною другою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункту 24 свого рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, який не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, що не мала регулювання законом.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

12. З таких обставин апеляційний суд приймає до уваги доводи Апелянта щодо підсудності цього спору суду адміністративної юрисдикції.

13. Доводи Апелянта про те, що Черкаський окружний адміністративний суд є відповідачем у кількох справах, стороною в яких є ОСОБА_1, у зв`язку з чим, на його переконання, суддя Гарань С.М., як голова такого суду, повинен був заявити самовідвід від участі в цій справі, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки, судові спори вирішуються безпосередньо конкретними суддями, визначеними в порядку ст. 31 КАС України за допомогою автоматизованої системи, а не головою суду чи судом як таким.

Водночас відповідно до ст. 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Доказів, як б підтверджували особисту зацікавленість судді Гараня С.М. у результаті вирішення цієї справи Апелянтом не надано.

Разом з тим підстави для відводу/самовідводу судді передбачені ст. 36 та ст. 37 КАС України, але вказані законодавчі норми не містять таких підстав для відводу/самовідводу судді, на які посилається Апелянт.

При цьому, у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Ветштайн проти Швейцарії» Суд зазначив, що безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. При вирішенні того, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Втім обставини, наведені Апелянтом, не є об`єктивно обґрунтованими, на чому наголошено вище.

У свою чергу твердження Апелянта про те, що оскаржувана ним ухвала постановлена суддею Гаранем С.М. з підстав помсти, колегія суддів також відхиляє як необґрунтовані та зазначає, що згідно з частиною четвертою статті 36 КАС України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

14. Щодо доводів апеляційної скарги про необхідність постановлення окремої ухвали щодо судді Черкаського окружного адміністративного суду Гараня С.М. колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до приписів частини восьмої статті 249 КАС України суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати.

Окрема ухвала є формою реагування суду на порушення норм права, причини та умови, що спричинили (зумовили) ці порушення, з метою їх усунення та запобігання таким порушенням у майбутньому.

Підставою для винесення окремої ухвали є виявлення порушення закону і встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню порушення. Відтак, окрема ухвала може бути постановлена лише у разі, якщо під час судового розгляду встановлено склад правопорушення. Юридична кваліфікація правопорушення судом не здійснюється. Водночас, суд може в окремій ухвалі зазначити, елементи якого складу правопорушення слід перевірити. Якщо суд не встановив такого порушення, підстав для винесення окремої ухвали немає.

Водночас колегія суддів зауважує, що постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду. Адміністративний суд наділений диспозитивним правом постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, чи діяння яких визнаються протиправними, та/або допущення судом нижчої інстанції неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 18.11.2019 року по справі № 1340/4560/18.

15. Аналізуючи всі доводи Апелянта, судова колегія також приймає до уваги висновки ЄСПЛ, викладені в рішенні по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

16. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини справи та порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про закриття провадження в цій справі.

17. Відповідно до ст. 320 КАС України у редакції, чинній на момент розгляду колегією суддів апеляційної скарги, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

18. Отже, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, ухвала Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року - скасуванню, а справа направлення для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 13 жовтня 2022 року - скасувати та направити справу для продовження розгляду до Черкаського окружного адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 29 листопада 2022 року.

Головуючий суддя О.В. Епель

Судді: Л.В. Губська

О.В. Карпушова