Справа № 580/5492/21
Суддя: Горяйнов Андрій Миколайович
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/5492/21 Суддя першої інстанції: Сергій ГАРАНЬ
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача - Горяйнова А.М.,

суддів - Файдюка В.В. та Шелест С.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 та Генерального штабу Збройних Сил України на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 та Генерального штабу Збройних Сил України, за участю третьої особи - Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, про визнання протиправними дій та стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України та Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні (з моменту виникнення спору - звернення до суду, до дня фактичного розрахунку);

- стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні у розмірі 140645 грн 32 коп.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправною бездіяльність Генерального штабу Збройних Сил України щодо непроведення з ОСОБА_1 своєчасного повного розрахунку при звільненні з військової служби;

- стягнуто з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 29 червня 2021 року по 14 липня 2021 року в розмірі 7923 грн 84 коп.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, ОСОБА_1 та Генеральний штаб Збройних Сил України подали апеляційні скарги, в яких зазначають, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду від 18 жовтня 2021 року в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7923 грн 84 коп та ухвалити в цій частині нову постанову про стягнення з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України коштів у розмірі 140645 грн 32 коп. Позивач вказує на те, що суд першої інстанції неправильно визначив період затримки розрахунку при звільненні, помилково ототожнивши з періодом, протягом якого відповідачі не виконували рішення суду, що набрало законної сили.

Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позовних вимог та відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі. Відповідач, посилаючись на правову позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 0940/1532/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 825/742/16 та від 28 січня 2020 року у справі № 822/2663/15, зазначає, що спір про нарахування компенсації за невикористану відпустку не є спором про нараховані/ненараховані суми під час звільнення. Оскільки при нарахуванні і виплаті позивачу сум, належних при звільнені, був відсутній спір щодо їх розміру, підстави для застосування до спірних правовідносин положень ст. 117 КЗпП України відсутні.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому додатково зазначив, що положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України не застосовуються до військовослужбовців та працівників Збройних Сил України, адже особливості проходження військової служби визначаються спеціальним законодавством і питання щодо виплати грошового забезпечення не можуть регулюватися загальними нормами трудового законодавства.

Ухвалою суду від 31 травня 2022 року у Генерального штабу Збройних Сил України було витребувано довідку про загальний розмір виплат, які належали ОСОБА_1 на день звільнення зі служби (грошового забезпечення за період з 01 по 19 вересня 2018 року, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, одноразової грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно щодо).

Листом від 20 червня 2022 року № 305/564 Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України повідомило, що з метою отримання відповідної інформації звернулося до Галузевого державного архіву Міністерства оборони України, а листом від 09 листопада 2022 року № 305/1106 - надало довідку, зазначену в ухвалі суду від 31 травня 2022 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу позивача, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, змінивши рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року в частині визначення суми, що підлягає стягненню, виходячи з такого.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та сторонами справи не заперечується, що ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України. Наказом начальника Головного управління персоналу - заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 07 вересня 2018 року № 263 (по особовому складу) позивач був звільнений зі служби, а наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 19 вересня 2018 року - виключений зі списків особового складу та знятий з усіх видів забезпечення з 19 вересня 2018 року.

Під час проходження служби позивачу не була виплачена грошова компенсація за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки, а також не проведена індексація грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 19 вересня 2018 року.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 580/4284/20 Генеральний штаб Збройних Сил України було зобов`язано нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 19 вересня 2018 року та грошову компенсацію за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки, виходячи із грошового забезпечення станом на день звільнення з військової служби.

Зазначене судове рішення відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалося та набрало законної сили 29 червня 2021 року.

На виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 580/4284/20 Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України 14 липня 2021 року виплатило ОСОБА_1 кошти у розмірі 32631 грн 25 коп, що підтверджується випискою з карткового рахунку.

Під час виплати грошової компенсації за невикористані календарні дні додаткової відпустки та індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення Фінансове управління Генерального штабу Збройних Сил України самостійно не здійснило нарахування середнього заробітку (грошового забезпечення) за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Не погоджуючись із такою бездіяльністю Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України, ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення саме на підставі судового рішення не змінює правової природи таких виплат як коштів, що належали до виплати позивачу на день його звільнення зі служби. Право на отримання вказаних виплат у позивача виникло у зв`язку з проходженням військової служби, а судовими рішеннями відповідне право було лише підтверджене. Оскільки спеціальним законодавством, яким урегульовано порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, не встановлено відповідальність роботодавця за невиплату або несвоєчасну виплату працівнику всіх належних сум при звільненні з військової служби, суд першої інстанції вважав за можливе застосувати до спірних відносин норми ст.ст. 116, 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.

Суд першої інстанції врахував, що остаточний розрахунок із позивачем на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 580/4284/20, що набрало законної сили 29 червня 2021 року, проведено лише 14 липня 2021 року, тобто з порушенням строків, встановлених ст. 116 КЗпП України, а відтак у відповідності до ст. 117 КЗпП України це є підставою для стягнення середнього заробітку за весь час затримки фактичного розрахунку, який в даному випадку становить 16 днів з 29 червня 2021 року до 14 липня 2021 року.

Колегія суддів не у повній мірі погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення з Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, ОСОБА_1 обґрунтовував свої вимоги тим, що право на виплату таких коштів йому надане ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

У свою чергу відповідач заперечує можливість застосування до спірних правовідносин положень трудового законодавства, адже питання виплати грошового забезпечення військовослужбовцям регулюються спеціальним законодавством.

Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі - Порядок № 260).

Разом з тим зазначений Порядок не регулює питання виплати військовослужбовцю відшкодування у разі порушення строків проведення розрахунків із ним, у тому числі порушення строків виплати коштів при звільненні з військової служби.

Такі правовідносини не врегульовані також Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, що затверджене Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008.

Водночас правовідносини, пов`язані з відповідальністю роботодавців за невчасне здійснення виплат всіх сум, які належали до сплати звільненому працівнику, врегульовані ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Питання субсидіарного застосування норм трудового законодавства до правовідносин, пов`язаних із проходженням та звільненням з публічної служби (до якої згідно з п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України належить, зокрема, військова служба) неодноразово розглядалися Верховним Судом.

Так, у постановах від 15 березня 2019 року у справі № 814/2594/16, від 07 серпня 2019 року у справі № 820/5122/17, від 16 квітня 2020 року у справі № 2а-5178/12/1470 Верховний Суд зазначив, що при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. При цьому субсидіарне застосування загальних норм можливе в тих випадках, коли спірні правовідносини не врегульовані нормами спеціального законодавства або врегульовані не повністю.

Враховуючи, що спеціальне законодавство не врегульовує питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні військовослужбовців зі служби в Збройних Силах України, що позбавляє таких осіб гарантій на своєчасне фінансове забезпечення соціально-побутових потреб та створює умови для неналежного виконання роботодавцем своїх обов`язків, колегія суддів вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1 Конвенції Міжнародної організації праці від 01 липня 1949 року № 95 «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Положеннями ст. 12 вказаної Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

У свою чергу ст. 117 КЗпП України передбачає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як раніше зазначалося, між ОСОБА_1 та Фінансовим управлінням Генерального штабу Збройних Сил України існував спір щодо виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки та індексації грошового забезпечення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 580/4284/20 набрало законної сили 29 червня 2021 року. Фактична виплата коштів відбулася 14 липня 2021 року.

Відповідач наполягає на тому, що положення ст. 117 КЗпП України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, адже відповідні кошти були виплачені ОСОБА_1 на виконання судового рішення, а не як суми виплат, які належали йому при звільненні.

Також відповідач наполягає на тому, що компенсація за невикористані дні відпустки не входить до структури грошового забезпечення, у зв`язку з чим порушення строків її виплати не тягне за собою наслідків, передбачених ст. 117 КЗпП України.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно зазначив, що стягнення компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та індексації грошового забезпечення саме на підставі судового рішення не змінює правової природи таких виплат як коштів, що належали до виплати ОСОБА_1 на день його звільнення зі служби.

Надаючи оцінку вказаним доводам відповідача колегія суддів враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17. За змістом вказаного судового рішення якщо між роботодавцем та колишнім працівником виник спір про розміри належних звільненому працівникові сум, то в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника, власник або уповноважений ним орган повинен сплатити відшкодування, зазначене в ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Відтак, законодавець не вважає факт вирішення спору фактом виконання роботодавцем обов`язку провести повний розрахунок із колишнім працівником, що зумовлює настання відповідальності роботодавця протягом усього періоду прострочення. Натомість, якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Таке правове регулювання є способом досягти балансу між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких стався несвоєчасний розрахунок та міру добросовісної поведінки роботодавця.

У вказаному судовому рішенні також викладено правовий висновок Великої Палати Верховного Суду про те, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, яка полягає у несвоєчасній виплаті компенсації за невикористані дні відпустки за 2015-2018 роки та індексації грошового забезпечення, в порядку, визначеному ст. 117 КЗпП України.

Також колегія суддів наголошує на тому, що період затримки розрахунку при звільненні зі служби визначається як проміжок часу між днем звільнення ОСОБА_1 (19 вересня 2018 року) та днем проведення виплати усіх належних йому за місцем служби коштів (14 липня 2021 року).

Висновок суду першої інстанції про те, що період затримки розрахунку при звільненні належить визначати з дня набрання рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 580/4284/20 законної сили (29 червня 2021 року) до фактичного проведення розрахунку (14 липня 2021 року) колегія суддів вважає необґрунтованим, адже він не узгоджується з приписами ст.ст. 116, 117 КЗпП України.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, на отримання якого має позивач, колегія суддів враховує, що згідно з п.п. 2, 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до абз. 2 п. 7 Порядку № 260 розмір грошового забезпечення, що належить військовослужбовцю не за повний календарний місяць, визначається шляхом множення середньоденного розміру грошового забезпечення на кількість календарних днів, прослужених військовослужбовцем у цьому місяці. При цьому середньоденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення суми грошового забезпечення, належного військовослужбовцю за повний календарний місяць, на кількість календарних днів місяця, за який здійснюється виплата.

Відтак при обчисленні середньоденного заробітку військовослужбовця належить враховувати саме календарні дні.

Згідно з випискою за контрактом № грошове забезпечення позивача два останні місяці перед звільненням - липень та серпень 2018 року становило по 15104 грн 78 коп., а всього - 30209 грн 56 коп.

Кількість календарних днів липні 2018 року становила 31 день, а у серпні 2018 року - 31 день, а всього - 62 дні.

Отже, розмір середньоденного заробітку ОСОБА_1 дорівнює 487 грн 25 коп (30209 грн 56 коп / 62 календарних дні).

За період з дня виключення ОСОБА_1 зі списків особового складу - 19 вересня 2018 року по день остаточного розрахунку - 14 липня 2021 року минуло 664 дні.

Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби, обчислений за правилами ст. 117 КЗпП України, дорівнює 323534 грн 00 коп (487 грн 25 коп х 664 дні).

Водночас Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що встановлений ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця. Суд може зменшити розмір відшкодування і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц було додатково наголошено на тому, що не всі чинники, сформульовані у зазначеному висновку, відповідають меті запровадження відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до ст. 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке:

- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;

- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;

- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника;

- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах;

- співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Згідно з довідкою Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України від 09 листопада 2022 року № 305/243 на день звільнення позивачу належало до виплати 209064 грн 44 коп, з яких 9712 грн 04 коп - грошове забезпечення за період з 01 до 19 вересня 2022 року та 199352 грн 40 коп - вихідна допомога у разі звільнення.

Загальна сума грошового забезпечення, що належало до виплат становить 241695 грн 69 коп та складається з сум, зазначених у довідці від 09 листопада 2022 року № 305/243 - 209064 грн 44 коп, а також індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року по 19 вересня 2018 року та грошову компенсації за невикористані календарні дні соціальної додаткової відпустки як учаснику бойових дій за 2015-2018 роки, що стягнуті на виконання рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 580/4284/20 - 32631 грн 25 коп.

Відтак, із загальної суми коштів, які могли б належати до виплати позивачу при звільненні, сума коштів, виплачених за рішеннями судів становить 13,5 %.

У разі обчислення суми зменшення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби лише з урахуванням розміру недоплаченої суми, до виплати ОСОБА_1 належало б 43677 грн 09 коп (13,5% від 323534 грн 00 коп).

Водночас, як раніше зазначалося, за правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц (під час розгляду якої було здійснено відступ від раніше сформульованих правових позицій щодо дотримання принципів розумності, справедливості та пропорційності при визначені розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні), врахуванню підлягають також інші чинники.

Як раніше зазначалося, затримка у здійсненні виплати всіх належних ОСОБА_1 сум була зумовлена наявністю спору між сторонами цієї справи щодо наявності правових підстав для виплати індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових дій.

Колегія суддів зазначає, що право позивача на отримання такої компенсації було підтверджене рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 травня 2021 року у справі № 580/4284/20, що набрало законної сили 29 червня 2021 року. Фактична виплата коштів здійснена 14 липня 2021 року, тобто у межах розумного строку після набрання рішенням суду законної сили.

Також колегія суддів враховує, що відповідний адміністративний позов був поданий ОСОБА_1 у жовтні 2020 року, а судове рішення за підсумками вирішення спору ухвалене у червні 2021 року.

Відтак період затримки виплати відповідних сум значною мірою співпадає з періодом, протягом якого позивач не вживав заходів для захисту свого права на отримання індексації грошового забезпечення та компенсації за невикористану відпустку (з вересня 2018 року до жовтня 2020 року минуло 25 місяців, в той час як загальний період затримки розрахунку при звільненні становить 34 місяці).

За таких обставин з метою дотримання справедливого балансу між правами та інтересами сторін цієї справи колегія суддів вважає необхідним додатково зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зі служби в чотири рази (загальний період затримки розрахунку - 34 місяці в 4 рази перевищує період, що минув з дня звернення позивача до суду до фактичного отримання коштів - 9 місяців).

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що справедливою та співмірною сумою компенсації за порушення строків розрахунку при звільненні є 10919 грн 27 коп (43677 грн 09 коп / 4).

Отже, застосовані судом апеляційної інстанції критерії для визначення співмірної суми компенсації за порушення строків розрахунку при звільненні передбачають виплату на користь позивача більшої суми коштів (10919 грн 27 коп) у порівнянні з тією, що була визначена судом першої інстанції - 7923 грн 84 коп, у зв`язку з чим рішення суду від 18 жовтня 2021 року належить змінити.

Колегія суддів враховує, що застосований судом першої інстанції спосіб визначення суми компенсації не відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду та не у повній мірі враховує особливості публічно-правового спору, що виник між сторонами цієї справи.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності у ОСОБА_1 права на отримання компенсації за час затримки розрахунку при звільненні, однак неправильно визначив її розмір.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновків суду першої інстанції, проте аргументи позивача є підставою для зміни судового рішення.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу Фінансового управління Генерального штабу Збройних Сил України залишити без задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково, змінивши рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року в частині визначення суми, що підлягає стягненню.

Керуючись ст.ст. 242, 268, 272, 287, 308, 311, 316, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Генерального штабу Збройних Сил України - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року - змінити, виклавши абзац другий її резолютивної частини в такій редакції:

«Стягнути з Генерального штабу Збройних Сил України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10919 (десять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн 27 коп».

В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 18 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач А.М. Горяйнов

Судді В.В. Файдюк

С.Б. Шелест