Справа № 761/43804/21
Суддя: Шелест Світлана Богданівна
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: головуючого-судді: Шелест С.Б., суддів: Горяйнова А.М., Пилипенко О.Є., при секретарі судового засідання Турчин М.М., за участю представників сторін:

від позивача: Мухи Д.О.,

від відповідача: Сказки М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанов про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 12.09.2022 позов ОСОБА_1 задоволено:

скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КI № від 10.11.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп., та закрито справу про адміністративне правопорушення;

скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КI № від 11.11.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп., та закрито справу про адміністративне правопорушення;

скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про порушення зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване у режимі фотозйомки (відеозапису) серії 1КI № від 12.11.2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.122 КУпАП України та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 00 коп, та закрито справу про адміністративне правопорушення;

стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) суму судового збору, сплаченого позивачем при зверненні із адміністративним позовом, що становить 1 359 грн. 00 коп.

14.09.2022 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява від представника позивача про постановлення додаткового рішення у адміністративній справі №761/4380/21 шляхом стягнення витрат на правничу допомогу розмірі 8000 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26.09.2022 заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення задоволено частково:

стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київськоїміської державної адміністрації) на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн;

у задоволенні іншої частини заяви відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 із посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким заяву про ухвалення додаткового рішення задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача із посиланням на законність та обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції, просив додаткове рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні 30.11.2022 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги, представник відповідача проти їх задоволення заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, оцінивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 13.06.2022 року між ОСОБА_1 та адвокатом Мухою Дмитром Олександровичем укладено договір про надання правничої допомоги від 13.06.2022.

Згідно з пунктом 1.1 договору предметом договору зобов`язання надання правової допомоги адвокатом в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», іншими Законами України та усіма Кодексами України.

Відповідно до пункту 4.2 договору сторони дійшли згоди, що вартість наданих послуг визначається в окремих додатках до договору.

13.06.2022 між сторонами договору укладено додаткову угоду №1, згідно з пунктом 2 якої сторони домовились, що гонорар адвоката буде визначатися в акті приймання - передачі наданих послуг після надання відповідних послуг.

В матеріалах справи є акт приймання-передачі наданих послуг від 21.07.2022, згідно з яким адвокатом позивачу надано послуг на загальну суму 8000,00 грн, а саме: вступ у справу, підготовка договору про надання правової допомоги та надання попередніх консультацій; підготовка заяви про ознайомлення з матеріалами справи та направлення її в суд; ознайомлення з матеріалами справи; підготовка та подання відзиву; отримання інформації в суді щодо стану розгляду справи; підготовка та подання заяви про приєднання доказів. Загальний обсяг наданих послуг складає 17 год.

14.09.2022 представником позивача подано заяву про ухвалення додаткового судового рішення та стягнення з відповідача 8000,00 грн понесених витрат на правову допомогу. До заяви додано: договір про надання правової допомоги від 13.06.2022, додаткову угоду №1 до нього, акт приймання-передачі наданих послуг від 21.07.2022.

Суд першої інстанції, зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу, заявлених представником позивача до стягнення, виходив з їх неспівмірності зі складністю справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, витраченим на їх виконання. Так, судом зазначено, що заявлена представником позивача сума витрат на правову допомогу є надмірною, не відповідає критерію неминучості та необхідності таких витрат. Додатково судом першої інстанції зазначено, що у наданому акті виконаних робіт визначений загальний розмір вартості за надані послуги, проте не визначений розмір за кожну надану послугу адвокатом окремо.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянтом зауважено на помилковості висновків суду першої інстанції щодо неспівмірності розміру заявлених до стягнення витрат (8000 грн.) із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на правову допомогу та обсягом наданих адвокатом послуг. Зауважено, що чинним законодавством не встановлено вимог щодо форми акту приймання-надання послуг.

Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до частин першої, третьої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини другої статті 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Пунктом 1 частини третьої статті 134 КАС України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина четверта статті 134 КАС України).

Аналіз наведених положень свідчить про те, що необхідною умовою для відшкодування витрат на правничу допомогу є подання стороною детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

У свою чергу, відповідно до частини п`ятої вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 134 КАС України).

Аналіз частини шостої статті 134 КАС України свідчить про те, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт тощо.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції відповідає положенням частини сьомої статті 134 КАС України, відповідно до яких обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів також зауважує, що Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 06.04.2022 №500/1410/21 підтримано позицію Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (постанова від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що матеріали адміністративної справи №761/438040/21 не містять клопотання відповідача про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу з мотивів їх неспівмірності.

За вказаних обставин, колегія суддів апеляційного суду зазначає про помилковість позиції суду першої інстанції щодо наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу з мотивів не відповідності критеріям, визначеним у частині п`ятій статті 134 КАС України.

Втім, зазначаючи про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги в частині стягнення з відповідача судових витрат на надання правничої допомоги у заявленому розмірі, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Згідно з частиною першою статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 Цивільного кодексу України)

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).

За змістом частини третьої статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що надання адвокатом правничої допомоги в порядку представництва у суді здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги за своєю правовою природою є договором про надання послуг, положення щодо якого містяться, зокрема у Главі 63 Цивільного кодексу України. Зокрема, стаття 903 Цивільного кодексу України передбачає, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Глава 52 Цивільного кодексу України регулює загальні поняття та принципи будь-якого цивільного договору, включаючи договір про надання послуг. Стаття 632 Цивільного кодексу України регулює поняття ціни договору. Згідно з положеннями цієї статті ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, а якщо ціна у договорі не встановлена і не може бути визначена виходячи з його умов, вона визначається виходячи із звичайних цін, що склалися на аналогічні товари, роботи або послуги на момент укладення договору.

Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки:

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару;

Отже, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі №910/4201/19, від 19 листопада 2021 року у справі №910/4317/21, 09 грудня 2021 року у справі № 922/3812/19.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що договір про надання правової допомоги від 13.06.2022 та додаткова угода до нього №1 не місять умов щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг.

Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що акт приймання-передачі наданих послуг від 21.07.2022, в якому зазначено ціну договору, не є невід`ємною частиною договору, оскільки складається після того, як послуги за договором вже надані.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру або ж порядку обчислення адвокатського гонорару не дає суду можливості пересвідчитися у дійсній домовленості сторін щодо розміру оплати за послуги із надання правової допомоги.

За вказаних обставин, відсутні підстави для стягнення витрат на правову допомогу у заявленій позивачем сумі.

За правилами статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З огляду на межі перегляду судом апеляційної інстанції додаткового рішення та висновки суду апеляційної інстанції наведені вище, підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні, а відтак оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 241, 242, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткове рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 вересня 2022 року у справі №761/43804/21 - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С.Б. Шелест

Судді А.М. Горяйнов

О.Є. Пилипенко