Справа № 243/10110/21
Суддя: Старовецький В. І.
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Провадження 2-а/243/2/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Старовецького В.І.

за участю секретаря судового засідання Петруся Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції по за межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів на підставі наказу №29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом позовну заяву ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №2 патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Віслогузова Руслана Олеговича, Департменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №2 патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Віслогузова Руслана Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якому позивач просить визнати незаконною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4747077 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП. Справу про адміністративне правопорушення закрити.

Позов обґрунтовує тим, що 09 вересня 2021 року інспектором роти № 2 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенантом поліції Віслогузовим Р. О. винесено постанову серії ЕАО № 4747077 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, в якій ОСОБА_1 , було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме в тому, що він, керуючи транспортним засобом STRALIS, д.н.з. НОМЕР_1 з причіпом Kogel SN24 д.н.з НОМЕР_2 09 вересня 2021 року, о 04:03:48, рухаючись в м. Слов`янськ, по вул. Промисловій та вул. Райдужній, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив п. 9.2.б. Правил дорожнього руху України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 510 гривень. Зазначає, що жодних вимог та приписів ПДР України він не порушував, а накладене адміністративне стягнення не відповідає фактичним обставинам справи. Вважає дії відповідача протиправними, а постанову про адміністративне правопорушення такою, що підлягає скасуванню. Також звертає увагу, що в постанові відсутні посилання на об`єктивні докази, які б підтверджували його вину. При цьому інспектор поліції не взяв до уваги його пояснення про те, що він ПДР не порушував, оскільки того дня взагалі не керував транспортним засобом, вказаним у постанові.

09 вересня 2021 року в зазначений час він дійсно знаходився в зазначеному автомобілі. Однак перебував там у якості пасажиру. Так як за родом його трудової діяльності він здійснює вантажні перевезення на своєму автомобілі. Однак через щільний графік роботи та невеликий проміжок часу, з метою підміни на час відпочинку, ним систематично залучається інший водій, для постійного та безперервного транспортування вантажів. Для таких поїздок, за усною домовленістю він залучає ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Який також є жителем м. Слов`янськ. Зміна водія проходить кожні 4 4.20 год. Так, рухаючись до м. Слов`янськ, Донецької області з м. Києва, останній час його керування скінчився 08 вересня 2021 року приблизно о 23 год. 50 хв. Після чого, він почав відпочивати у спеціалізованому спальному місці свого автомобіля, а наступні 4 години| вантажівкою керував ОСОБА_3 .. Близько 4 год. ранку ОСОБА_4 розбудив його та вказав, що настала черга позивача керування. Далі ОСОБА_5 зупинив ТЗ на узбіччі, а сам ліг відпочивати на спальне місце. Натомість як позивач, сів за кермо транспортного засобу. Не починаючи рух на автомобілі, він почав здійснювати регулювання місця водія під свої фізіологічні властивості. Перш за все, регулюючи дзеркало заднього виду, він побачив синьо-червоні ліхтарі, та придивившись у дзеркало помітив силует особи, що наближалась до ТЗ. Відчинивши вікно він виявив людину у поліцейській формі інспектора Національної поліції. Який зазначив, що він здійснив порушення правил дорожнього руху, а саме: не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч. На що позивач намагався почати пояснювати інспектору, що він тільки збирався починати рух. А до цієї зупинки за кермом рухався інший водій, який також перебуває в автомобілі, але зараз він у спальному місці. Однак поліцейський не бажаючи нічого слухати попросив, щоб він надав йому своє водійське посвідчення та свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб. Така поведінка поліцейського викликала у позивача занепокоєння. Тим паче позивач помітив, що нагрудна камера поліцейського не має на собі індикації, що підтверджує здійснення нею запису, а також знаходиться на ремені, одягнутих на поліцейському штанів. Замість відведеного їй місця на грудях. Через, що він зробив останньому зауваження, щодо недопущення порушень ст. 40 Закону України про Національну поліцію та окремих наказів МВС. В цей момент до невідомого поліцейського підійшов другий поліцейський, який представився як Інспектор батальйону № 1 роти № 2 патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції Донецької області лейтенант поліції ОСОБА_6 . Другий інспектор також тримав камеру на ремені. Однак почувши зауваження позивача щодо вимкненої камери, Віслогузов на відміну від свого колеги, який не представився, все ж таки увімкнув пристрій. Однак так і не перевісив її у відведене місце на форменому одязі, на грудях (ближче до плечового суглоба). Що суттєво обмежувало радіус зйомки проведення всіх дій поліцейських відносно позивача. В ході розгляду справи поліцейський надав позивачу на ознайомлення відеозаписи з відео-реєстратора, на якому у темряві було видно вантажний автомобіль, що рухається по проїзній частині якоїсь автомобільної дороги, попереду транспортного засобу з якого проводилась зйомка. На якій саме дорозі проводилась зйомка, з зазначеного відео позивачу зрозуміло не було. Окрім того, на відеозаписі, долученому поліцейським у якості доказу, не було зафіксовано факту саме керування позивачем автомобілем STRALIS, д.н.з. НОМЕР_1 з Причіпом Kogel SN24 д.н.з НОМЕР_2 . З відеореєстратора також не вбачається, що водій саме позивача автомобіля, порушив правила дорожнього руху. Про що позивач надавав поліцейському усні пояснення, однак вони були проігноровані останнім. Крім того під час розгляду справи, позивачем неодноразово заявлялось клопотання про надання йому можливості скористатись правовою допомогою. На що поліцейським було зазначено, що позивач може подзвонити захиснику. Однак позивач вказав останньому, що на час розгляду справи було близько 5-ї ранку, що являє собою нічний час доби, через що його захисник не зможе одразу прибути на місце. Внаслідок чого, позивач заявив ще одне клопотання про перенесення справи на інший час. Однак поліцейський з невідомих причин відмовив. Заявивши, що зазначених вищезазначених доказів йому достатньо для прийняття рішення. Та він закінчує розгляд справи. В результаті чого було складено, постанову. Так не вислухавши інші клопотання, які він мав намір заявити, клопотання пpo допит як свідка ОСОБА_7 , надання можливості скласти пояснення у письмовому вигляді, встановлення інших свідків чи очевидців вказаної події, та інші. Таким чином, позивач вважає, що поліцейський фактично використав нічний час доби для виправдовування своїх неправомірних дій. А саме ігнорування права позивача на захист та невжиття будь яких дій за для його реалізації. З метою незаконного складання постанови відносно, без участі фахівця у галузі права, який би міг захистити права позивача. Окрім того, вважає за доцільне надати наявні у позивача відеозаписи, зазначених в заяві подій, а також допитати за вказаним фактом свідка ОСОБА_2 , який перебував весь час його спілкування з поліцейськими в спальному місці автомобіля в ході подальшого судового розгляду.

11 листопада 2021 року, відповідач ОСОБА_6 подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому просить у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, постанову про накладення адміністративного стягнення від 09 вересня 2021 року ЕАО № 4747077 залишити без змін. Відзив на позов обґрунтовує тим, що 02 листопада 2021 року батальйоном патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ управління патрульної поліції в Донецькій області Департаменту патрульної поліції була отримана ухвала Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 вересня 2021 року по справі № 243/10110/21 про прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 .. Ознайомившись із позовною заявою відповідач не може погодитись із вимогами позивача та зазначає, що 08 вересня 2021 року він заступив у другу (нічну зміну) разом із напарником - лейтенантом поліції ОСОБА_8 в екіпаж Циклон 109. 09.09.2021 року приблизно о 04 год. 03 хв. в м. Слов`янську на перехресті вул. Промислової та вул. Радужної ними був помічений транспортний засіб STRALIS, д.н.з. НОМЕР_1 з Причіпом Kogel SN24 д.н.з НОМЕР_2 , який не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив п.п. 9.2 б ПДР України. На підставі п.1 ч. 1 ст.35 Закону України «Про Національну поліцію» ними був зупинений вказаний транспортний засіб. Після зупинки транспортного засобу, відповідачем було встановлено особу водія, ним виявився ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зразу на місці, не погодився з тим фактом, що він порушив правила дорожнього руху. Але оцінивши наявні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, відповідачем було вирішено винести постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4747077. Зазначає, що в своїй позовній заяві позивач вказує на те, що нібито він не керував транспортним засобом, а під час зупинки транспортного засобу сів за кермо автомобіля. Таке твердження позивача спростовується відеозаписом FІLЕ31-000468. Спростовуючи таке твердження, відповідач зазначає, що справу про адміністративне правопорушення, розглянуто згідно із вимогами ст.283 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4747077 від 09 вересня 2021 року відповідає всім передбаченим, вказаною статтею, вимогам. В п. 5 вказаної Постанови зазначено, що відеофіксація проводилась технічним засобом Bodycam AH00026 та 70mai. Більше того, відеозапис саме факту правопорушення був продемонстрований позивачу під час розгляду справи. Тому, вважає що спроба позивача вказати, що прийняте рішення було необґрунтованим та прийняте без буд-яких доказів, є не підтвердженим. Зазначає, що з поданого відповідачем відеозапису вбачається, що він жодним чином не перешкоджав позивачу у користуванні своїми правами, у тому числі, не обмежував у праві отримувати правову допомогу в телефонному режимі. Відповідач сам запропонував позивачу зателефонувати своєму адвокату (05 год. 03 хв. відеозапис ). Проте, позивач на місці вчинення правопорушення наполягав на отриманні правової допомоги, пов`язаної саме з перенесенням розгляду справи на інший день, що не відповідає вимогам ст. 258 КУпАП та Інструкції №1395. Також звертає увагу суду на те, що позивачем не було здійснено жодної спроби скористатись юридичною допомогою адвоката, або іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги. Вважає, що така поведінка позивача вказує лише на його бажання у будь-який спосіб уникнути відповідальності за скоєне правопорушення. Вважає, що він виніс постанову відповідно до чинного законодавства, а позивач, в свою чергу, вказуючи неправдиві дані в своїй позовній заяві намагається ввести суд в оману, з метою уникнення відповідальності за свої протиправні дії.

Суд звертає увагу на те, що зазначена адміністративна справа надійшла до суду у вересні 2021 року та перебувала в провадженні судді Ільяшевич Р.В. З 11.05.2022, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України було запроваджено дистанційну роботу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області у доступному для виконання посадових обов`язків місці в режимі реального часу через Інтернет. Приміщення суду на теперішній час закрито та знаходиться під охороною територіального управління Служби судової охорони в Донецькій області. 19.04.2022, 20.04.2022 та 21.04.2022 з приміщення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, розташованого за адресою: Донецька область, м. Слов`янськ, вул. Добровольського, 2, в супроводі співробітників Служби судової охорони, було евакуйовано матеріали справ, які не розглянуті по суті станом на 24.02.2022 та комп`ютерну техніку.

Протоколом повторного авторозподілу від від 11.07.2022 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №2 патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Віслогузова Руслана Олеговича, Департменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення було передано судді Старовецькому В.І. в електронному вигляді.

Ухвалою суду зазначена справа була прийнята в провадження та зобов`язано відповідача надати докази до суду, оскаржуване рішення постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія: ЕАО № 4747077 від 09 вересня 2021 року, винесену інспектором БПП в містах Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області лейтенантом поліції Віслогузовим Р. О., та її завірену копію для долучення до матеріалів справи; відеозапис правопорушення зафіксованого в постанові про адміністративне правопорушення ЕАО № 4747077 від 09 вересня 2021 року, якщо такий здійснювався; всі матеріали, на підставі яких винесено оскаржуване рішення та їх завірені копії для долучення до матеріалів справи. Представником відповідача до суду на виконання ухвали було надано відповідь від 26.09.2022 року, відповідно до якої вони зазначають що в грудні 2021 року відзив на позовну заяву, а також всі наявні докази вчинення адміністративного правопорушення позивачем були надані до суду після відкриття провадження у встановлений законом строк. Тобто витребуваний відеозапис до суду не був наданий, в подальшому представник відповідача просив відкласти розгляд справи для надання доказів, у зв`язку із тим, що для надання представнику Департаменту патрульної поліції необхідного часу для отримання доступу до місця зберігання відеозаписів. На час розгляду адміністративної справи зазначені докази так і не були надані.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, як що таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

В цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь - яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Положеннями частини п`ятої статті 262 КАС України визначено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Згідно із вимогами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні ним докази.

В постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія: ЕАО № 4747077, складеної інспектором батальйону №1 роти №2 патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Віслогузовим Русланом Олеговичем 09 вересня 2021 року, о 05 год. 22 хв., зазначено, що водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом STRALIS, д.н.з. НОМЕР_1 з Причіпом Kogel SN24 д.н.з НОМЕР_2 , в м. Слов`янську на перехресті вул. Промислової та вул. Радужної, не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку при повороті ліворуч, чим порушив п. 9.2 б ПДР України, та скоїв адміністративне правопорушення, за яке частиною 2 статті 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. 00 коп.. Із постанови вбачається, що відеофіксація здійснювалася Bodycam AH00026 та 70mai.

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 дата першої реєстрації 18 квітня 2013 року, дата реєстрації 08 липня 2021 року, транспортний засіб STRALIS, державний номерний знак НОМЕР_1 зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 дата реєстрації 24 липня 2012 року, напівпричіп бортовий Kogel SN24, державний номерний знак НОМЕР_2 зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно із водійським посвідченням серії НОМЕР_5 виданого 15 тавня 2015 року, ОСОБА_1 має категорію «В1», «В», «С1», «С», «С1Е», «СЕ».

Відповідно до витягу з інформаційного порталу Національної поліції (бази АМОР), ОСОБА_1 направлено постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО « 4747077 від 09 вересня 2021 року до Слов`янського міськрайонного ВДВС 04 жовтня 2021 року.

Відповідно до списку № 1223 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, Департаментом потрульної поліції на адресу Донецька обл., м. Слов`янськ., пров. Челябінський, 22, ОСОБА_1 направлено постанову.

Суд, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови, а щодо постанов по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, та/або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), - протягом десяти днів з дня набрання постановою законної сили. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин, цей строк за заявою особи, щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є незаконним та необґрунтованим. Вказує на те, що Зазначає, що жодних вимог та приписів ПДР України він не порушував, а накладене адміністративне стягнення не відповідає фактичним обставинам справи. Вважає дії відповідача протиправними, а постанову про адміністративне правопорушення такою, що підлягає скасуванню. Також звертає увагу, що в постанові відсутні посилання на об`єктивні докази, які б підтверджували його вину.

Відповідач в своєму відзиві посилається на відеозапис FІLЕ31-000468, який до суду не надано.

Поняття адміністративного правопорушення викладено в ч. 1 ст. 9 КУпАП, за змістом якої адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно з п. 1.3, 1.9. ПДР, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно ч. 2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Доказом, що підтверджує вищенаведені обставини є оскаржувана постанова в якій вказано що проводилося відеофіксування, але самого відозапису до суду не надано.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про Національну поліцію», у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

За змістом п. 1-2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва.

Статтями 245-246 КУпАП встановлено, що завданням провадження в справах про адміністративне правопорушення є: всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин справи, вирішення її відповідно до закону.

Згідно з приписами ст. 280 КУпАП України орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до положень ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа), встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно зі ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Складання постанови без будь-яких фактичних доказів вчинення адміністративного правопорушення є неправомірним та незаконним, подібні постанови підлягають скасуванню. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду у справі №357/10134/17 від 23.10.2019.

У оскаржуваній постанові відсутні відомості, що до неї додаються докази, визначені ст.251 КУпАП, а саме: рапорт, фото та відеофіксація адміністративного правопорушення, відео з нагрудної камери тощо, на підставі яких відповідачем було ухвалено рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП.

Згідно з ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі ст.ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 75, 76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень в порушення зазначених вимог закону щодо обов`язку доказування правомірності своїх дій з приводу складання постанови у справі про адміністративне правопорушення, не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження законності складеної постанови, не доведено факту наявності в діях позивача складу правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, не було надано суду доказів, які стали підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Таким чином, судом встановлено, що при винесені постанови не було наведено доказів, на яких ґрунтується висновок про скоєння позивачем адміністративного правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена стосовно позивача, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належного і допустимого доказу, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б його обґрунтовували, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У п.п. 4.1, 4.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010 наголошується, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй (частина друга статті 8 Конституції України). Згідно з частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Необхідність індивідуалізації адміністративної відповідальності передбачена частиною другою статті 33 Кодексу, якою визначено, що при накладенні стягнення враховується характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Кодексом закріплено низку гарантій забезпечення прав суб`єктів, які притягаються до адміністративної відповідальності. В сукупності з наведеними конституційними нормами ці гарантії створюють систему процесуальних механізмів захисту вказаних осіб.

Згідно зі ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Презумпція невинуватості застосовується також і до адміністративних правопорушень. Таку позицію констатував і Європейський суд з прав людини, зокрема у справі «Надточій проти України» від 15 травня 2008 року. В силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

За встановлених судом обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, суд вважає недоведеним.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим однак, щоб стягнення не було посилено.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25). який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому пока ранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (Sevtap Veznedaroglu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Турції).

За змістом вимог ст. 62 Конституції України в Україні діє презумпція невинуватості, коли особа вважається невинуватою у вчиненні будь-якого правопорушення, доки її вину не буде доведено в установленому Законом порядку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Враховуючи, що оскаржувана постанова серії ЕАО № 4747077 від 09.09.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП підлягає скасуванню, та з урахуванням положень ч. 3 ст. 286 КАС України та п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження по справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.

Згідно ч. 4 ст. 288 КУпАП особа, яка оскаржила постанову у справі про адміністративне правопорушення, звільняється від сплати державного мита.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити. Керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 122, 251, 280, 288, 293 КУпАП, ст.ст. 8-9, 72-77, 241, 242-246, 250, 286, 293, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора батальйону №1 роти №2 патрульної поліції в містах Краматорськ та Слов`янськ Управління патрульної поліції в Донецькій області лейтенанта поліції Віслогузова Руслана Олеговича про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАО № 4747077 від 09.09.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.2 ст.122 КУпАП.

Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП закрити в зв`язку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Слов`янського міськрайонного суду В.І. Старовецький