Справа № 420/1763/22
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
____________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/1763/22

Головуючий в 1 інстанції: Вовченко О.А.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Домусчі С.Д.

суддів: Семенюка Г.В., Шляхтицького О.І.,

за участю секретаря судового засідання Тутової Л.С.

представника апелянта адвоката Панчошака О.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання протиправною та скасування постанови про закриття виконавчого провадження,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), в якому просив суд скасувати постанову відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.06.2021 про закриття виконавчого провадження № 64796793.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 17.06.2021 винесена постанова Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про закриття ВП № 64796793 у зв`язку з його виконанням за виконавчим листом виданим Одеським окружним адміністративним судом №420/5575/20. Посилаючись на Постанову Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 , позивач вказував, що виконавчий лист не виконаний.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував того факту, що ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право, зокрема на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Також, апелянт, посилаючись на постанови Верховного Суду від 22.06.2018 року у справі №812/1048/17 та від 25.06.2020 року у справі №825/761/17 вказує, що відрахування податків в цій справі не може мати місце без одночасної компенсації, передбаченої Порядком №44.

На думку апелянта, суд першої інстанції не дотримався позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яка висловлена у п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». На думку апелянта оскаржуване рішення Одеського окружного адміністративного суду цим вимогам не відповідає.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач послався на правомірність оскаржуваного рішення та просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд встановив, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №420/5575/20 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений частково; визнана протиправною бездіяльність ГУНП в Одеській області щодо нездійснення індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період 07.11.2015 року по 30.10.2017 року та зобов`язано ГУНП в Одеській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення з 07.11.2015 до 30.10.2017, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду 02.02.2021 у справі №420/5575/20 апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Одеській області була задоволена частково; рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 420/5575/20 - скасоване в частині, якою відмовлено у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, та ухвалена в цій частині нова постанова; зобов`язано Головне управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного грошового забезпечення 366,37 грн., а саме з 31 жовтня 2017 року по день фактичного розрахунку виплати нарахованої індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 420/5575/20, з відрахуванням установлених законом податків та обов`язкових платежів; в іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №420/5575/20 залишене без змін.

На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (виконавче провадження №64796793) перебував виконавчий лист Одеського окружного адміністративного суду №420/5575/20 від 23.02.2021 щодо зобов`язання Головного управління Національної поліції в Одеській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, виходячи із середньоденного грошового забезпечення 366,37 грн., а саме з 31 жовтня 2017 року по день фактичного розрахунку виплати нарахованої індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №420/5575/20, з відрахуванням установлених законом податків та обов`язкових платежів.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 21.09.2021 ВП №64796793 закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/5575/20 від 23.02.2021 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, у вказаній постанові зазначено, що вимоги виконавчого листа виконано в повному обсязі, що підтверджується листом від 13.09.2021 вих. №20/1592 та копією платіжного доручення від 29.06.2021.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстав для виплати позивачу компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 немає, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачу нарахований та виплачений за період з 31 жовтня 2017 року по день фактичного розрахунку виплати нарахованої індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі №420/5575/20, тобто за період, у якому позивач був звільнений зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та не мав статусу поліцейського.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Закону №1404-VIII, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону №1404-VIII виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.1 ст.40 Закону №1404-VIII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 затверджений Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (надалі Порядок №44).

Згідно з п.1 Порядку №44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).

Грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Зазначена в абзаці першому цього пункту грошова компенсація також виплачується іноземцям та особам без громадянства, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця.

Отже компенсація сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат виплачується лише особам, які мають статус поліцейського, або особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Так, рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 у справі №420/5575/20 було встановлено, що ОСОБА_1 з 07.11.2015 до 30.10.2017 проходив службу в ГУНП в Одеській області та з 01.12.2017 отримує пенсію за вислугу років.

Тобто, враховуючи те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачу нарахований та виплачений за період з 31 жовтня 2017 року по день фактичного розрахунку виплати нарахованої індексації грошового забезпечення відповідно до рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 420/5575/20, тобто за період, у якому позивач був звільнений зі служби в Головному управлінні Національної поліції в Одеській області та не мав статусу поліцейського, а також те, що право на вказану виплату позивач набув не у зв`язку з виконанням ним обов`язків під час проходження служби, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для виплати позивачу компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 немає.

Отже апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції стосовно відсутності підстав для визнання протиправною та скасування постанови відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 17.06.2021 про закінчення виконавчого провадження № 64796793, оскільки як вбачається з рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16.09.2020 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду 02.02.2021 у справі №420/5575/20, питання наявності підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 разом із середнім заробітком за час затримки розрахунку при звільненні компенсації сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44 судами не перевірялось, такі вимоги позивачем не заявлялись та судом не вирішувались, відповідно у державного виконавця під час вжиття заходів щодо виконання виконавчого листа Одеського окружного адміністративного суду №420/5575/20 від 23.02.2021 у виконавчому провадженні № 64796793 не було підстав для перевірки дотримання Головним управлінням Національної поліції в Одеській області вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року № 44.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на позиції Європейського Суду з прав людини, які він висловив, зокрема, в п. 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», п. 43 рішення у справі «Кобець проти України», відповідно до якої, суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Тобто, встановлюючи істину в справі, суд повинен базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоби в суду не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.

З аналізу матеріалів справи та наведених вище норм права, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.

Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду, які викладені в постановах від 22 червня 2018 року у справі № 812/1048/17 та від 25 червня 2020 року у справі № 825/761/17 є безпідставним, оскільки у вказаних справах питання застосування приписів п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України і Порядку № 44 до середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку при звільненні не було спірним.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішенням, не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували наведені висновки суду першої інстанції.

У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. 19, Конституції України, ст. ст. 2-12, 72-77, 242, 272, 287, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 травня 2022 року у справі № 420/1763/22 - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 29.11.2022

Головуючий суддя Домусчі С.Д.
Судді Семенюк Г.В. Шляхтицький О.І.