Справа № 199/7248/22
Суддя: СПАЇ В. В.
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 199/7248/22
(2-а/199/83/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

02.12.2022

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за участі позивача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 21.09.2022 року інспектором УПП в Дніпропетровській області ДПП старшим лейтенантом поліції Євдокимовим С.М. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАР №5919071 від 21.09.2022 р., якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно фабули постанови, 21.09.2022 року о 10 год. 03 хв. в м. Дніпро, по просп. Пушкіна 6, водій, керуючи ТЗ, порушив вимогу д.р. 1. 1. ПДР, після надання за допомогою жезлу вимоги зупинитись, водій здійснив зупинку в порушення ПДР, а саме здійснив зупинку ближче 10 м від прилеглої території, чим порушив п. 15.9.и ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП. На переконання позивача, постанова є протиправною та такою, що підлягає скасуванню, оскільки позивач не вчиняв адміністративне правопорушення, передбачене та ч. 1 ст. 122 КУпАП, а інспектором всупереч вимогам ст. 245, 280 КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не було належним чином з`ясовано чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи наявна вина позивача у вчиненні такого правопорушення.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду із даним позовом, посилання на належні та конкретні докази, які свідчать про вчинення особою адміністративного правопорушення, перелік яких визначено статтею 251 КУпАП, повинно міститися саме в постанові про адміністративне правопорушення, однак, оскаржувана постанова вказаної інформації не містить: в графі «до постанови додається» нічого не вказано, що не дає можливості встановити наявність будь-яких належних доказів по справі.

Інспектором в порушення ст. 283 КУпАП не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення, надана відповідачем фіксація не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладений у постановах Верховного Суду від 30.05.2018 р. (справа № 337/3389/16-аК від 31.01.2019 р. (справа 464/2309/17), від 13.02.2020 р. (№ 524/9716/16-а).

Адміністративний позов містить вимогу про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, про стягнення судових витрат (судового збору).

В судовому засіданні позивач визнав порушення ним правил зупинки за обставин, зазначених у постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, а також виявив незнання Правил дорожнього руху, зокрема, плутався у відстані, ближче якої забороняється зупинка, вважав, що зупинка забороняється не ближче 15 метрів від виїздів з прилеглих територій. Відповідно до пояснень позивача в судовому засіданні, він здійснив зупинку за вимогою інспектора жезлом у місці, на яке він йому показав, позивач вважає, що зупинка транспортного засобу під його керуванням була незаконною, оскільки підстави для цього були відсутні, просив суд задовольнити позов повністю.

У відзиві на позовну заяву відповідачем зазначається, що постанова була прийнята у відповідності до норм чинного законодавства. 21.09.2022 р. водієм були порушені вимоги дорожньої розмітки 1.1. ПДР, вказане порушення поліцейський бачив на власні очі та ним було прийнято рішення про зупинку такого транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», та в подальшому розпочато розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно водія такого транспортного засобу, яким виявився позивач.

21.09.2022 р. інспектором взводу 1 роти 4 батальйону 1 Управління Євдокименком Сергієм Михайловичем винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 122 КУпАП про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн., в якій зазначено про те, що позивач, керуючи транспортним засобом HYUNDAI SONATA р/н НОМЕР_1 в м. Дніпрі по просп. Пушкіна в районі будинку 10 порушив вимоги дорожньої розмітки 1.1, після подання за допомогою жезлу вимоги зупинитися, водій здійснив зупинку з порушенням ПДР, а саме здійснив зупинку ближче 10 метрів від прилеглої території, чим порушив п.15.9. «и» Правил дорожнього руху України.

На переконання відповідача, вказана постанова повністю є правомірною.

Згідно з п. 5 Розділу 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 року, відповідно до яких постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.

Згідно до пункту 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавство.

Дорожня розмітка 1.1 Правил дорожнього руху України, вузька суцільна лінія поділяє транспортні потоки протилежних напрямків і позначає межі смуг руху на дорогах; позначає межі проїзної частини, на які в`їзд заборонено; позначає межі місць стоянки транспортних засобів, майданчиків для паркування і край проїзної частини доріг, не віднесених за умовами руху до автомагістралей.

Відповідно до п. 15.9. «и» Правил дорожнього руху України, зупинка забороняється ближче 10 м. від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Окрім того, відповідач зазначає, що в основу прийнятого інспектором рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності позивача та складення відносно нього постанови були покладені фактичні дані у вигляді відеозапису із фіксацією вчиненого позивачем порушення вимог Правил дорожнього руху України.

Такі фактичні дані прямо визначені ст. 251 КУпАП, як докази у справі про адміністративні правопорушення.

На відеозаписі, який був покладений в основу прийнятого інспектором рішення щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності та складення оскарженої постанови, зафіксовано розгляд справи, пояснення позивача.

Також, з даного відеозапису вбачається те, що позивач на вимогу поліцейського спочатку зупинився з порушенням Правил дорожнього руху України, а саме п. 15.9 «и», а через деякий проміжок часу переставив своє авто в інше місце.

Відповідач не скористався правом брати участь в судовому засіданні, надав до суду відзив на позовну заяву та відеозапис порушення, просив відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи.

Як встановлено судом на підставі відповідної постанови серії ЕАР №5919071 від 21.09.2022 р., на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. Згідно фабули постанови, 21.09.2022 року о 10 год. 03 хв. в м. Дніпро, по просп. Пушкіна 6, водій, керуючи ТЗ, порушив вимогу д.р. 1.1 ПДР, після надання за допомогою жезлу вимоги зупинитись, водій здійснив зупинку в порушення ПДР, а саме здійснив зупинку ближче 10 м від прилеглої території, чим порушив п. 15.9.и ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 122 КУпАП (а.с. 9).

Як встановлено судом на підставі показань засобів відеоспостереження (з нагрудної відеокамери інспектора поліції), 21.09.2022 р. в м. Дніпро, по просп. Пушкіна 6, позивач був зупинений інспектором за порушення правил зупинки, водій (позивач) був зупинений інспектором ДПП, вимога про зупинку була надана жезлом, та водій зупинився напроти контейнерного майданчику для збирання побутових відходів та біля виїзду з прилеглої території. На вимогу інспектора ДПП надати посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та страховий поліс водій вказані вимоги не виконав, вимагав від інспектора ДПП причини зупинки, на що отримував відповіді, на які позивач висловлював свою незгоду, вказана суперечка тривала довгий час, та після того, як інспектор повідомив водію про те, що з боку водія мало місце порушення правил зупинки, водій, не зважаючи на заперечення інспектора ДПП з приводу переміщення водієм транспортного засобу, покинув місце порушення та, проїхав невелику відстань, поставив транспортний засіб в інше місце: за виїздом з прилеглої території.

Зупинка транспортного засобу під керуванням позивача напроти контейнерного майданчику для збирання побутових відходів та біля виїзду з прилеглої території підтверджується також показаннями засобів фотоспостереження (3 фото (а.с. 24, 25, 26).

Позивач заперечує правомірність вказаної постанови.

Відповідач вважає оскаржувану постанову правомірною.

Правовідносини виникли із дій суб`єкта владних повноважень по притягненню особи до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Дослідив докази, суд дійшов до висновку про відсутністьпідстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведеним конституційним положенням кореспондує частина перша статті 8 Закону України «Про Національну поліцію»: поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 цього ж Закону визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до пункту 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху (п. 1 ч. 4 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух»).

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.

Положеннями пунктів 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Щодо підстав зупинення транспортного засобу, то такі підстави визначені ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», та відповідачем в цій справі зупинення транспортного засобу позивача мало місце на підставі п. 1 ч. 1 зазначеної статті: перетинання водієм горизонтальної розмітки (вузької суцільної лінії (1.1).

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Вимогами частини першої статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність водіїв транспортних засобів, за перевищення водіями транспортних засобів встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Відповідно до пункту 15.9 «и» ПДР зупинка забороняється ближче 10 метрів від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно зі статтею 69 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

Відповідно до статті 80 КАС України речовими доказами є зокрема електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи.

Відповідно до статті 71 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем зазначено наявний в матеріалах адміністративної справи відеозапис з нагрудної камери патрульного поліцейського та показання засобів фотоспостереження.

Вказані докази, на переконання суду, відображають відомості про вчинення правопорушення.

Безперечно, належним доказом даного правопорушення, виходячи з його природи, є замір відстані на місці вчинення правопорушення під час його вчинення, що і підтверджувало б факт зупинки автомобіля менш ніж за 10 метрів від виїздів з прилеглих територій.

Втім, як встановлено судом на підставі запису з нагрудної камери патрульного поліцейського, позивач після тривалої суперечки з інспектором та ненадання посвідчення водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та страхового полісу на вимогу інспектора ДПП та після повідомлення з боку останнього про порушення водієм правил зупинки та наступне складання у зв`язку з цим постанови, перемістив свій транспортний засіб в інше місце, при цьому, водій не прислухався до заперечень поліцейського не покидати місце порушення, та всупереч даній вимозі почав рух, покинув місце вчинення правопорушення. Таким чином, позивач залишив місце вчинення правопорушення та здійснив зупинку в іншому місті вже без порушень ПДР. Відтак, на підставі встановлених судом обставин даної справи вочевидь, що здійснення замірів відстані на місці вчинення правопорушення було унеможливлено через дії позивача та залишення ним місця вчинення правопорушення, які були вчинені ним вже після повідомлення з боку інспектора про вчинення правопорушення та попереднього фіксування порушення за допомогою інших доказів (засобів фото-та відеоспостереження).

Окрім того, позивач в судовому засіданні 01.12.2022 р. визнав порушення ним правил зупинки за обставин, зазначених у постанові від 21.09.2022 р.

Відповідно до статті 40 Закону України від 2 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема, застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Статтею 40 цього закону закріплено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими у автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, в тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відтак, матеріали вказаної адміністративної справи містять належні та допустимі докази для притягнення позивача до відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП.

Порушень вимог статті 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення з боку відповідача не встановлено.

Щодо посилання позивача на те, що постанова не містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення, а надана відповідачем фіксація не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення (позивач також посилається на постанови Верховного Суду від 30.05.2018 р. (справа 337/3389/16-а), від 31.01.2019 р. (справа 464/2309/17), від 13.02.2020 р. №524/9716/16-а), то з наданого відповідачем відеозапису, суд першої інстанції встановив, що вказаним автомобілем керував позивач, та позивач дійсно порушив правила зупинки, на підставі вказаного доказу суд ідентифікував марку автомобіля та державний реєстраційний номерний знак.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 КАС України заява про перегляд судових рішень в адміністративних справах може бути подана виключно з підстав:

1) неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах;

2) неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Наведені позивачем в адміністративному позові постанови Верховного Суду не є такими, що відповідають п. 1 і 2 ч. 1 ст. 237 КАС України, тобто вони не прийняті з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності справ або встановленої законом юрисдикції адміністративних судів.

Ухвалюючи рішення у справі щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, адміністративний суд дійшов до висновку, що оскаржуване рішення прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.

Щодо розподілу судових витрат: судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, підлягають віднесенню на рахунок позивача, оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю.

Керуючись ст.ст. 6-10, 12, п. 1 ч. 1 ст. 20, ст. 22, ч. 1 ст. 25, ст.ст. 72-77, 79, 90, 139, ч. 1 та ч. 4 ст. 189, п. 2 ч. 1 ст. 241, ст.ст. 242-246, 250, 251, 255, 271, 286 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї