Справа № 420/22446/21
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 420/22446/21
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.

Дата і місце ухвалення 18.01.2022р., м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бойка А.В.,

суддів: Федусика А.Г.,

Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року по справі №420/22446/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

17 листопада 2021 року на адресу Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка виразилася у невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на протязі двох місяців з дня звільнення зі служби;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 83 200,24 грн.;

- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача моральну шкоду за порушення соціального права у сумі 45000 грн.

Ухвалою суду від 19.11.2021 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

25 листопада 2021 року на адресу суду першої інстанції надійшла уточнена позовна заява, в якій позивач збільшив суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яку він просив стягнути на його користь з 83 200,24 грн. на 93 353,89 грн.

20 грудня 2021 року до суду першої інстанції надійшла чергова заява ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, в якій позивач, окрім заявлених вже вимог просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Одеській області, щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні заробітної плати за квітень 2021 року та доплати до грошового забезпечення, що здійснюється на виконання Постанови КМУ від 10.06.2020р. №485 «Про виділення коштів для здійснення доплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, які безпосередньо зайняті на роботах з ліквідації захворювання на гостру респіраторну хворобу COVID-19, спричинену коронавірусом SARS-CoV-2, у відомчих закладах охорони здоров`я»;

- стягнути з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 138 928,23 грн.;

Ухвалою суду від 10.01.2022 року Головному управлінню Національної поліції в Одеській області відмовлено у задоволенні клопотання про залишення частини позовних вимог уточненої позовної заяви від 20.12.2021 року без розгляду.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року позивачу відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, обґрунтовану посиланням на не правильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі вирішив не усі вимоги позивача вказані ним у заяві про уточнення позовних вимог від 20.12.2021р. Вважає, що оскільки ГУНП в Одеській області не вчасно виплатило йому заробітну плату за один день роботи у квітні 2021 року, доплату за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також порушило строк виплати одноразової грошової допомоги при звільнені, у нього виникло право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З огляду на зазначене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити його позов.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Одеській області зазначило, що частина заявлених позивачем вимог у заяві про уточнення позовних вимог від 20.12.2021р. пред`явлені з порушенням строків встановлених ч. 5 ст. 122 КАС України. Щодо іншої частини вимог апелянт зазначив, що суд першої інстанції вірно встановив усі обставини справи та надав їм належну правову оцінку, у зв`язку з чим просив залишити судове рішення без змін.

Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України.

Наказом начальника ГУНП в Одеській області №597 о/с від 31.03.2021 року капітана поліції ОСОБА_1 , старшого дільничного офіцера поліції сектору превенції відділення поліції №2 Одеського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Одеській області звільнено зі служби в Національній поліції з 01.04.2021р. за п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).

29 квітня 2021 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у сумі 3 751,43 грн. (заробітна плата за квітень 2021р.).

29 липня 2021 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у сумі 6 743,56 грн. (доплата до грошового забезпечення за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19).

07 жовтня 2021 року на картковий рахунок позивача надійшли грошові кошти у сумі 84 507,64 грн., (одноразова грошова допомога при звільненні).

На думку позивача, оскільки ГУНП в Одеській області не вчасно розрахувалось з ним по заробітній платі за один день роботи у квітні 2021 року, за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також порушило строки виплати одноразової грошової допомоги при звільнення, наявні підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, що стало підставою його звернення до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки одноразова грошова допомога при звільненні була виплачена позивачу протягом п`яти робочих днів після надходження відповідних коштів, підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відсутні.

В свою чергу, позовні вимоги в частині визнання протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати заробітної плати за один календарний день роботи у квітні 2021 року, доплати за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19, а також стягнення середнього заробітку за невчасний розрахунок при звільненні залишились не вирішеними.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову в частині протиправної бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області, яка виразилася у невиплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги на протязі двох місяців з дня звільнення зі служби, та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Оскільки, з наявних у справі матеріалів вбачається, що одноразова грошова допомога при звільненні була виплачена позивачу в межах п`яти робочих днів після надходження відповідних коштів, тобто у строк встановлений пунктом 8 Розділу VI Порядку №260.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення вказаної вище частини позовних вимог.

З приводу не вирішених судом першої інстанції вимог, зазначених у заяві від 20.12.2021р., судова колегія зазначає.

Згідно ч.1 ст.47 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що на протязі розгляду адміністративної справи судом першої інстанції позивач двічі скористався наданим йому правом та збільшив розмір позовних вимог шляхом подання відповідних заяв від 25.11.2021р. та від 20.12.2021р.

Водночас, аналіз змісту оскаржуваного судового рішення свідчить, що суд першої інстанції не врахував подані позивачем заяви від 25.11.2021р. та від 20.12.2021р. та розглянув вимоги позивача в первинній редакції від 17.11.2021р., що є порушенням норм процесуального права.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та прийняття нового судового рішення з наданням правової оцінки невирішеним позовним вимогам позивача.

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Одеській області щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 при звільненні заробітної плати за квітень 2021 року, а також доплати до грошового забезпечення за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19, судова колегія не вбачає підстав для їх задоволення, оскільки наявні у справі матеріали свідчать, що у квітні та липні 2021 р. позивачу були нараховані та виплачені відповідні грошові кошти (а.с.48).

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час невчасного розрахунку при звільненні по заробітній платі за один календарний день роботи у квітні 2021 року, а також доплати за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19, судова колегія зазначає.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Відповідно до правової позиції, сформованої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі №910/4518/16 (яка узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду викладеними в постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19) за змістом приписів статей 94, 116, 117 Кодексу законів про працю України і статей 1, 2 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Як вже зазначалось, частина позовних вимог позивача у цій справі стосується стягнення з відповідача середнього заробітку за час невчасного розрахунку при звільненні по заробітній платі за один календарний день роботи у квітні 2021 року, а також доплати за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

У Рішенні від 22.02.2012 у справі №4-рп/2012 Конституційний Суд України розтлумачив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Разом з тим, відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.

Колегія суддів зазначає, що оскільки спірні правовідносини пов`язані зі звільненням позивача з публічної служби, до спірних правовідносин підлягають застосування саме положення ч. 5 ст. 122 КАС України, оскільки такі положення є спеціальними по відношенню до ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Таким чином, оскільки середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, до спірних правовідносин має бути застосований спеціальний процесуальний строк, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України для спорів, пов`язаних зі звільненням з публічної служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.09.2022 у справі №320/2675/21.

З наявної у справі виписки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що заробітна плата за квітень 2021р. у сумі 3 751,43 грн. надійшла на картковий рахунок позивача 29.04.2021 року. Доплата за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19 у сумі 6 743,56 грн. надійшла на картковий рахунок позивача 29.07.2021 року.

Водночас, наявні у справі матеріали свідчать, що уточнена позовна заява була направлена на адресу суду першої інстанції лише 20.12.2021р., тобто з порушенням місячного строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України.

Враховуючи, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час невчасного розрахунку при звільненні по заробітній платі за один календарний день роботи у квітні 2021 року, а також доплати за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19, заявлені ОСОБА_1 з порушення строку встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, судова колегія вважає, що адміністративний позов у відповідній частині позовних вимог підлягає залишенню без розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно п.4 ч.1 ст.317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права

Оскільки, суд першої інстанції приймаючи судове рішення у справі порушив норми процесуального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про залишення частини позовних вимог без розгляду, в задоволенні іншої частини позовних вимог, відмовити.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 122, 308, 311, п.2 ч.1 ст.315, ст.ст. 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 січня 2022 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з Головного управління Національної поліції в Одеській області середнього заробітку за час невчасного розрахунку при звільненні по заробітній платі за один календарний день роботи у квітні 2021 року, а також доплати за роботу в період гострої респіраторної хвороби COVID-19 залишити без розгляду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Судді: А.Г. Федусик

О.А. Шевчук