Справа № 947/16568/22
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 р.м.ОдесаСправа № 947/16568/22
Головуючий в 1 інстанції: Куриленко О.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Димерлія О.О.

суддів Танасогло Т.М. , Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2022 року у справі №947/16568/22 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Бондарчука Вадима Станіславовича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.07.2022 року серії ЕАР №5642876

У С Т А Н О В И В:

01.08.2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Київського районного суду м. Одеси із позовною заявою, у якій просив:

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.07.2022 року серії ЕАР №5642876.

Вимоги адміністративного позову мотивовано тим, що фіксація швидкості транспортного засобу позивача була здійснена посадовими особами відповідача лазерним вимірювачем швидкості, який працівник поліції тримав в руках.

У свою чергу, позивач вказує, що при проведенні фіксації швидкості транспортного засобу, автоматична фото- і відеотехніка повинна бути розміщена в порядку визначеному Законом України «Про Національну поліцію», а саме стаціонарно вмонтованим способом. Натомість ручне розміщення засобів фото- і відеотехніки для вимірювання та фіксації швидкості транспортного засобу, на думку ОСОБА_1 , суперечить приписам ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Крім того, позивач зауважує, що контроль швидкості руху транспортних засобів відбувається лише в місцях, які облаштовані відповідним знаком про здійснення відео фіксації (дорожній знак 5.70). Вказане обумовлено вимогами ч.2 ст.40 означеного вище Закону, згідно до яких інформація про змонтовані/розміщені технічні прилади, технічні засоби повинна бути розміщена на видному місці.

Одночас, в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху саме в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху.

За наслідками розгляду зазначеної справи Київським районним судом м. Одеси 28 вересня 2022 року прийнято рішення, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову серії ЕАР №5642876 від 21.07.2022 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Ухвалюючи означене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з урахуванням положень статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, адже в такому разі простежуються певні коливання, які можуть дати більшу похибку вимірювання ніж передбачену свідоцтвом про повірку технічного приладу.

Судом першої інстанції установлено, що фіксування швидкості руху відбулося приладом, який знаходився в руках поліцейського, яке у свою чергу ставить під сумнів зафіксовану швидкість руху транспортного засобу позивача в 73 км/год та суперечить способу використання приладу, визначеному Законом України «Про Національну поліцію».

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції подано апеляційну скаргу, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, обставинам справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що факт перевищення позивачем дозволеної швидкості руху було установлено за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20. Скаржник зазначає, що застосований інспектором патрульної поліції прилад належить до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів.

За таких обставин, такий технічний прилад є належним засобом вимірювальної техніки, який конструктивно створений для тримання в руках під час вимірювання швидкості руху і такий спосіб його використання не впливає на точність показників.

У зв`язку з чим, Департамент патрульної поліції наполягає на тому, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до вимог ст.304 КАС України.

В силу приписів пункту 1,3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом норм процесуального права при установленні фактичних обставин у справі та правильність застосування норм матеріального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Зокрема, як з`ясовано колегією суддів та установлено судом першої інстанції, що 21.07.2022 року інспектором Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Бондарчуком Вадимом Станіславовичем винесено постанову серії ЕАР №5642876 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.(а.с.18)

Зі змісту даної постанови слідує, що 21.07.2022 року по вул. Балківська, 117 у м. Одесі, водій ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом марки «BMW X5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався у населеному пункті зі швидкістю 73 км/год., та перевищив встановлене обмеження швидкості руху на 23 км/год, чим порушив вимоги п. 12.4 Правил дорожнього руху, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП України.

За вчинення вказаного адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді накладення штрафу в розмірі 340 грн.

Уважаючи означену постанову по справі про адміністративне правопорушення протиправною, позивач звернувся з відповідними вимогами до суду.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», установлюють Правила дорожнього руху України (далі ПДР України), затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року.

Положеннями розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України визначено, що дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», є інформаційно-вказівним знаком, інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.

Положеннями пункту 12.4 ПДР України установлено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством України.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому, відповідно із приписами ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) установлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Згідно до частини першої статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Приписами частини першої статті 72 КАС України визначено, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до частин першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, які ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Судом апеляційної інстанції з`ясовано, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, а саме перевищення встановленого обмеження швидкості руху на 23 км/год, зафіксовано лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС008449.

Позивач, як на підставу задоволення позовних вимог посилався на відсутність у відповідача визначених законом підстав для вимірювання швидкості руху за допомогою пристрою TruCam в ручному режимі.

З цього приводу, слід зазначити, що порядок та особливості використання технічних приладів безпосередньо в Кодексі України про адміністративні правопорушення не визначені.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026 було затверджено Інструкцію із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.

Разом з тим, зазначений підзаконний акт також не установлює порядок використання саме тих технічних засобів, що забезпечують вимірювання швидкості руху транспортних засобів.

Загальні правила застосування, зокрема, технічних приладів закріплені у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію».

Так, згідно до ч. 1 ст. 40 вказаного Закону поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, у/на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, яка працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, яка перебуває в чужому володінні.

Зазначеною нормою права передбачено можливість використання поліцією технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень, а також визначено можливі місця їх розміщення. Такі технічні засоби дозволено монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з того, що спосіб монтажу чи розміщення технічних засобів з виявлення та/або фіксації правопорушень у статті 40 Закону України «Про Національну поліцію» не визначений. Вирішення цього питання не є предметом правового регулювання зазначеної норми права.

Положення ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» встановлюють лише загальні засади використання поліцією технічних засобів, які стосуються всіх типів технічних приладів (технічних приладів, призначених для вимірювання швидкості руху, відстані, визначення габаритно-вагових параметрів, встановлення відсотку алкоголю в крові людини тощо), що використовуються для цілей, задекларованих в цьому Законі.

Натомість особливості практичного застосування технічного засобу в залежності від його призначення, конструктивних особливостей тощо можуть бути визначені в підзаконному акті.

Як раніше зазначалося, Інструкція із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, яка затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року № 1026, не встановлює порядок використання саме тих технічних засобів, що забезпечують вимірювання швидкості руху транспортних засобів.

З огляду на наведене, вирішуючи питання щодо правомірності дій поліцейського щодо тримання в руках приладу TruCam під час вимірювання швидкості руху транспортного засобу, яким керував позивач, апеляційний суд уважає необхідним дослідити технічні характеристики та методику використання такого технічного приладу.

Відповідно до даних свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/23906 від 08 листопада 2021 року, виданого Державним підприємством «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів», здійснена повірка лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 № ТС008449. Дане свідоцтво чинне до 08 листопада 2022 року.(а.с.94)

Тобто, згідно до свідоцтва про повірку законодавчо-регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/23906, виданого ДП «УКРМЕТРТЕСТСТАНДАРТ» від 08.11.2021 року, зазначений прилад станом на час виникнення спірних правовідносин був придатним до застосування.

Крім того, цим же свідоцтвом передбачено можливість використання вказаного приладу в ручному та автоматичному режимах вимірювання з похибкою +/- 2 км/год. в діапазоні від 2 км/год. до 200 км/год.

Також, колегія суддів звертає увагу, що згідно до офіційного листа Державного підприємства «Всеукраїнський державний науково-виробничий центр стандартизації, метрології, сертифікації та захисту прав споживачів» від 01 жовтня 2019 року № 22-38/49, крім основного, ручного режиму роботи, прилад також може бути установлений на триногу для проведення вимірювань швидкості в автоматичному режимі.

Отже, лазерний вимірювач TruCam відноситься саме до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, який конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань.

Водночас, висновок суду першої інстанції про те, що з урахуванням положень ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» прилад TruCam при проведенні фіксації швидкості певного транспортного засобу не може утримуватися інспектором поліції в руках, а повинен бути стаціонарно вмонтованим, є помилковим.

Колегія суддів вказує, що вимоги ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» не містить приписів щодо можливості використання поліцією лише змонтованих технічних приладів. Натомість зазначена норма права передбачає можливість монтажу або розміщення таких приладів по зовнішньому периметру доріг і будівель.

Викладене вище, спростовує доводи позивача та висновки суду першої інстанції про неможливість використання приладу вимірювання швидкості транспортних засобів TruCAM в ручному режимі.

Окрім цього, з наявної в матеріалах справи роздруківки файлу з вказаного вище пристрою слідує, що транспортний засіб BMW X5 д/н НОМЕР_1 рухався по вул. Балківській 117 у місті Одеса зі швидкістю 73 км/год. (а.с.44)

Судова колегія наголошує, що технічними характеристиками приладу TruCam LTІ 20/20, яким було зафіксовано порушення позивачем швидкісного режиму по АДРЕСА_1 передбачено можливість застосування такого приладу в ручному режимі та навіть відведено на це допустиму похибку +/-2%.

Тож, показання вказаного приладу, на підставі яких позивача притягнуто до адміністративної відповідальності, є належним і допустимим доказом.

При цьому, з огляду на наявний в матеріалах справи відеозапис «IMG_3609» апеляційним судом установлено розміщення на вказаній ділянці автодороги дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху», який інформує водіїв про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.(а.с.95)

Наведене спростовує доводи позивача про те, що в матеріалах справи відсутні докази в підтвердження тієї обставини, що працівник поліції здійснював контроль швидкості руху саме в межах дії дорожнього знаку 5.70 Правил дорожнього руху.

За таких обставин, відповідачем доведено правомірність своїх дій щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності. В той час, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість заявлених позовних вимог. Сама незгода позивача щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 122 КУпАП не є підставою для скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та звільнення від адміністративної відповідальності.

Отже, суд апеляційної інстанції уважає, що спірна постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАР №5642876 від 21.07.2022 року є законною та скасуванню не підлягає.

Ураховуючи вищевикладене, судова колегія дійшла висновку про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення позову в цій справі.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а відтак, згідно до приписів ст. 315, 317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 286, 311, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити повністю.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28.09.2022 року у справі №947/16568/22 скасувати.

Прийняти у справі №947/16568/22 нове судове рішення.

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, інспектора лейтенанта поліції 2 батальйону 3 роти Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції Бондарчука Вадима Станіславовича, Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 21.07.2022 року серії ЕАР №5642876 відмовити повністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її підписання суддями, є остаточною та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач Димерлій О.О.
Судді Танасогло Т.М. Крусян А.В.