Справа № 280/2382/22
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 280/2382/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Дніпро

апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року

у справі №280/2382/22

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

14.02.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області в якому просив

- визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у призначенні пенсії від 02.12.2021 №25 та від 24.12.2021 №25;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з дня звернення за пенсією.

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі №280/2382/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання рішень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено.

Не погодившись з рішенням суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області подано апеляційні скарги, згідно яких відповідачі просять скасувати рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі №280/2382/22, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважають, що суд не врахував, що за наданими позивачем документами, неможливо зарахувати пільгову довідку від 20.09.2010 №429 у зв`язку з тим, що відсутня довідка про перейменування або правонаступника шахти ім. Калініна. Також неможливо зарахувати довідку від 07.12.2021 №02-04-21/406, оскільки є розбіжність між записами в трудовій книжці, наданими архівом довідками та копіями первинних документів.

ГУ ПФУ в Донецькій області, зазначає про неможливість зарахування стажу, який підтверджений довідкою, виданою установою на непідконтрольній Українському уряду території.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України.

20.10.2021 позивачу виповнилось 50 років.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 28.02.2017 № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Загальний страховий стаж позивача не є спірним та складає 29 років 4 місяці 16 днів.

29.11.2021 ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 02.12.2021 за №25 позивачу відмовлено у призначенні пенсії, з посиланням на відсутність необхідного пільгового стажу за Списком №1 (пільговий стаж за Списком №1 становить 6 років 6 місяців 15 днів, замість мінімально необхідного 10 років.).

До пільгового стажу не зараховано періоди роботи позивача:

- з 10.07.1992 по 16.04.1993 на ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» - з підстав невірного посилання у довідці від 05.07.2021 №05-1/20/711 на нормативно-правовий акт;

- з 26.04.1993 по 30.06.1996 у відокремленому підрозділі «Шахта імені Михайла Івановича Калинина» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» - через знаходження підприємства на непідконтрольній українській владі території в місті Донецьк Донецької області (дані в Єдиному Державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань по коду ЄДРПОУ відсутні);

- з 03.07.1996 по 04.06.1999 на ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів» - через знаходження підприємства на непідконтрольній українській владі території в місті Донецьк Донецької області.

20.12.2021 позивач знову звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1.

Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 24.12.2021 за №25 позивачу відмовлено у призначенні пенсії через відсутність довідки про перейменування або правонаступника шахти ім. Калініна (період з 26.04.1993 по 30.06.1996), а також розбіжностями між записами у трудовій книжці, архівними довідками та копіями первинних документів (період з 03.07.1996 по 04.06.1999).

Як вбачається зі спірного рішення не врахована довідка від 20.09.2010 №429 (період з 26.04.1993 по 30.06.1996) та довідка від 07.12.2021 №02-04-21/406 (період з 03.07.1996 по 04.06.1999).

При цьому до пільгового стажу за Списком №1, враховано період роботи позивача на ПАТ «Авдіївський коксохімічний завод» з 10.07.1992 по 16.04.1993.

Таким чином, відповідно до рішення відповідача 2 від 24.12.2021 за №25, пільговий стаж позивача за Списком №1 склав 7 років 3 місяці 22 дні, замість мінімально необхідного 10 років.

Позивач, вважаючи рішення відповідача 1 та відповідача 2 неправомірними, звернувся до суду.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Приписами статті 48 Кодексу законів про працю України та статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 р. №637, (далі - Порядок №637) встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

В спірному випадку для підтвердження стажу роботи, що надає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №1, позивачем надано органу Пенсійного фонду трудову книжку серії НОМЕР_1 , уточнюючу та архівні довідки.

Так, відповідно до записів в трудовій книжці:

з 26.04.1993 по 30.06.1996 позивач працював у відокремленому підрозділі «Шахта імені М.І. Калинина» ДП «Донецька вугільна енергетична компанія» (запис 9-13).

з 03.07.1996 по 04.06.1999 позивач працював на ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів» (запис 14-19).

Згідно з Довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 07.12.2021за №02-04-21/406, ОСОБА_1 працював у ВАТ «Донецький завод хімічних реактивів» з 03.07.1996 по 04.06.1999 (02 роки 11 місяців 01 день) на посаді слюсар-ремонтник 6 розряду цеху №11 та виконував роботи повний робочий день у хімічному цехові зі шкідливими умовами праці в виготовленні сполук брому, хлору, барію, цинку, титану, феромагнітних порошків.

Зазначені роботи передбачені списком №1, розділ VІІІ п.1 (1080А010), затвердженим Постановою KM України №162 від 11.03.1994.

Зазначений період роботи позивача також підтверджується Архівною довідкою від 07.12.2021 №646.

Відповідно до довідки №429 від 20.09.2010 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, ОСОБА_1 працював повний робочий день підземним горно робочим на шахті імені М.І. Калинина з 26.04.1993 по 30.06.1996.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що у вказаних довідках містяться всі необхідні відомості, визначені Порядком №637, зокрема, періоди роботи, професія; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, номер списку, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначені довідки.

Форма довідок повністю відповідає формі, затвердженій Додатком №5 до Порядку № 637.

Також суд погоджує висновок суду першої інстанції про протиправність неврахування при визначенні права позивача на пенсію на пільгових умовах стажу, який підтверджується довідками, виданими підприємствами, розташованими на тимчасово окупованій території України.

Статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації визначає Закон України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 р. № 1207-VII (далі - Закон № 1207-VII), який також встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону№ 1207-VII на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

За змістом частини другої статті 4 Закону № 1207-VII правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Частиною першою статті 18 Закону № 1207-VII передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Приписами частини другої статті 9 Закону № 1207-VII встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною третьою статті 9 Закону № 1207-VII визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Відносно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать" (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що "першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, § 142).

Статтею 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод встановлено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

Верховним Судом в постанові від 27.03.2018 р. в справі №569/15943/16-а зроблено висновок, що відсутність у відповідача можливості перевірити достовірність наданих позивачем документів, які підтверджують його право на пільгову пенсію, внаслідок проведення антитерористичної операції та знаходження підприємств на тимчасово окупованій території, не може порушувати його право на отримання пенсії.

Відтак, судом першої інстанції цілком обґрунтовано при вирішенні цієї справи застосовано вказані загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, а також правові висновки з цього питання, викладені в постанові Верховного Суду від 18.04.2019 р. в справі № 344/16404/16-а, в контексті оцінки документів, які видані установами, що знаходяться на непідконтрольній українській владі території, як доказів, оскільки можливість збору відповідних доказів на такій території може бути значно обмежена, у той час як вони мають істотне значення для реалізації відповідних прав людини, та зроблено правильний висновок, що всупереч гарантованому статтею 46 Конституції України праву громадян на соціальний захист ГУ ПФУ безпідставно не враховано довідки, видані підприємствами, що знаходяться на тимчасово окупованих територіях, при вирішенні питання про право позивача на пенсію на пільгових умовах.

Посилання скаржника на неправильно зазначений нормативно-правовий акт та окремі недоліки в заповненні трудової книжки (дата наказу про присвоєння чергового розряду в трудовій зазначена 29.09.1998, замість 28.09.1998) не можуть бути підставою для відмови у врахуванні такого пільгового стажу.

Судова колегія погоджує посилання суду першої інстанції на те, що відповідно до вимог «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої Наказом Мінпраці, Мінюсту та Мінсоцзахисту України №58 від 29.07.1993 обов`язок заповнення трудової книжки покладається на адміністрацію підприємства, тобто на роботодавця.

Таким чином, на позивача не може бути покладена відповідальність та негативні наслідки порушення порядку заповнення та ведення трудової книжки роботодавцем. Крім того, жодним актом законодавства не встановлюється недійсність записів у трудовій книжки для випадків, коли роботодавець порушив вимоги щодо її заповнення.

З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі №280/2382/22- залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 серпня 2022 року у справі №280/2382/22 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко