Справа № 826/11257/18
Суддя: Бєлова Людмила Василівна
Дата ухвалення: 2022-11-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого: Бєлової Л.В.

суддів: Безименної Н.В., Епель О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Матвєєвої С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційні скарги Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Ритейл» до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправними дій та рішень,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Центр-Ритейл», звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:

- визнати протиправним і скасувати рішення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформлене дорученням від 15.08.2017 р. № 064-8522 в частині, що стосується демонтажу нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б (торгівельного ряду з ролетів або кіосків по пров. Політехнічному, 2-А) та визнання незаконними дій відповідачів щодо демонтажу нежитлової будівлі площею 218,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю:

Визнано протиправним та скасовано рішення Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), оформлене дорученням від 15.08.2017 р. № 064-8522 в частині, що стосується демонтажу нежитлової будівлі, що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б (торгівельного ряду з ролетів або кіосків по пров. Політехнічному, 2-А)

Визнано протиправними дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) щодо демонтажу нежитлової будівлі площею 218,1 кв.м., що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б..

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Комунальним підприємством «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, апелянт в обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на правомірність процедури проведення самоврядного контролю за станом благоустрою території, винесення припису, прийняття рішення про демонтаж.

Також не погоджуючись з таким рішенням суду, Департаментом міського благоустрою виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Апеялнт вказує про порушення норм процесуального права в частині розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, наголошує на пропуску строку звернення до адміністративного суду з цим позовом, а також вказує про правомірність оскаржуваного рішення.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року апеляційні скарги Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року залишено без змін.

За результатами розгляду касаційної скарги позивача постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2022 року постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 18 червня 2019 року по справі №826/11257/18 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Направляючи справу на новий розгляд, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції не перевірив правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду попри наявність з цього приводу доводів апеляційної скарги та не зробив з цього приводу жодних правових висновків.

Також, суд касаційної інстанції зазначив, що ще одним доводом апеляційної скарги Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) було те, що суд першої інстанції помилково відніс дану справу до категорії справ незначної складності та призначив до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Суд апеляційної інстанції, всупереч вимог статті 308 КАС України, ці доводи апеляційної скарги не перевірив, не надав їм правової оцінки.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2022 року прийнято справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Ритейл» до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправними дій та рішень до провадження та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні на 07 вересня 2022 року.

22 серпня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли письмові пояснення Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) по суті спірних правовідносин.

У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції 07 вересня 2022 року представником позивача заявлено клопотання про перенесення розгляду справи з огляду на необхідність надання останнім відзиву на апеляційні скарги.

20 вересня 2022 року до Шостого апеляційного адміністративного суду надійшли письмові пояснення представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Ритейл» з врахуванням висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 липня 2022 року.

В подальшому учасники справи були повідомлені про розгляд справи 23 листопада 2022 року.

У відкритому судовому засіданні суду апеляційної інстанції представники відповідачів доводи апеляційних скарг підтримали та просили суд їх вимоги задовольнити повністю.

Представники позивача наполягали на залишенні апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши у відкритому судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, письмових пояснень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 10.08.2017 р. Комунальним підприємством «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено приписи про усунення порушень Правил благоустрою міста Києва, з вимогою про надання дозвільної документації, на виконання чого, позивачем повідомлено, що нежитлова будівля за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б перебуває у приватній власності ТОВ «Центр-Ритейл», а також те, що постановою Вищого господарського суду України від 10.05.2017 р. по справі № 970/18559/16 визнано, що ТОВ «Центр-Ритейл» правомірно користується земельною ділянкою.

15.08.2017 р. Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації було видано Комунальному підприємству «Київблагоустрій» Доручення № 064-8522 щодо вжиття заходів шляхом демонтажу самовільно встановлених елементів благоустрою в разі відсутності проектно-дозвільної документації на їх розміщення за адресою: м.Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

22.08.2017 р. КП «Київблагоустрій» на підставі вказаного доручення було здійснено демонтаж об`єктів нерухомого майна (гаража) за адресою: м.Київ, пров. Політехнічний, 2-Б.

Вважаючи рішення, оформлене дорученням в частині, що стосується демонтажу нежитлової будівлі протиправним, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Суд першої інстанції адміністративний позов задовольнив повністю та зазначив, що дії Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища Київської міської державної адміністрації та Комунального підприємства «Київблагоустрій» щодо демонтажу належних позивачу об`єктів нерухомого майна що розташована за адресою: м. Київ, пров. Політехнічний, 2-Б є протиправними, а відтак доручення від 15.08.2017 р. № 064-8522 підлягає скасуванню.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, враховуючи наявність в одній з апеляційних скарг відповідача доводів щодо пропуску позивачем строку на звернення до адміністративного суд із позовом, колегія суддів дійшла висновку про необхідність першочергово здійснити перевірку останніх для вирішення питання про наявність або відсутність правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та залишення позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Ритейл» без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправними дій та рішень ззареєстровано 19 липня 2018 року.

Матеріали справи містять заяву позивача про поновлення строку звернення до суду (т. 1 а. с. 202).

Суд першої інстанції відкрив провадження у справі 23.07.2019, однак питання щодо поновлення строку звернення до суду при цьому не вирішив. Питання щодо поважності строку звернення позивача з позовом було вирішено судом першої інстанції лише під час прийняття рішення по суті позову.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції вказав, що про оскаржуване рішення позивачу стало відомо 14.09.2017 р., згідно листа відповідача 2 № 043-1332. Доказів, які б достовірно підтверджували, що позивач ознайомився із оскаржуваними рішеннями раніше, ніж вказано у позовній заяві, відповідачами до суду не надано.

Як зазначено позивачем, у межах строків звернення, позивач подав позов до Господарського суду м. Києва, однак ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.04.2018 р. по справі № 910/2145/18, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 р. провадження по справі закрито з підстав того, що вказаний спір належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи перебування у провадженні Господарського суду м. Києва спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, позивач був позвавлений можливості для звернення до Окружного адміністративного суду.

Судом першої інстанції було встановлено, що постановою Верховного Суду України від 13.11.2018 р. постанову Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 р. та ухвалу Господарського суду міста Києва від 24.04.2018 р. у справі № 910/2145/18 залишено без змін.

Відтак, враховуючи, що на момент звернення до суду, рішення про закриття провадження, згідно постанови Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 р. набрало законної сили, а підставою такого закриття стала не належність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства, та з урахуванням наявних підстави для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними, суд першої інстанції зазначив про відсутність підстав для задоволення клопотань відповідачів про залишення адміністративного позову без розгляду відсутні.

Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для поновлення строку звернення до суду, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною 1 статті 122 КАС України встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 2 статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

За приписами частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Згідно з пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

В контексті спірних правовідносин колегія суддів зазначає, що ключовим питанням є саме поважність причин пропуску строку звернення до суду. Позивач такою причиною зазначає вчасне звернення з позовом до господарського суду, в подальшому - закриття провадження у його справі (згідно з вимогами ГПК України) та відсутність фактів з його боку умисного зволікання з реалізацією наданого права на судовий захист та незловживання цим правом.

Апеляційний суд звертає увагу, що КАС України не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском строку звернення до суду. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу.

Згідно з усталеною судовою практикою поважними визнаються обставини, які виникли або тривали протягом строку звернення до суду оскарження, є об`єктивними, не залежать від дій особи і пов`язані з дійсними істотними перешкодами для своєчасного звернення до суду в конкретній справі. Для оцінки поважності суд має враховувати обставини, які стали причиною пропуску процесуального строку, а також поведінку сторони, зокрема її добросовісність.

При цьому положення КАС України визначають можливість незастосування негативних наслідків пропущення процесуальних строків з метою сприяння лише тим особам, які добросовісно ставляться до виконання своїх обов`язків, але які пропустили строки за відсутності їхньої волі до цього.

Згідно матеріалів справи, ТОВ «Центр-Ритейл», вважаючи, що його права порушені, у межах строку позовної давності, передбаченого нормами чинного законодавства, вперше звернувся до Господарського суду м. Києва із даним позовом та Господарським судом м. Києва було відкрито провадження у справі № 910/2145/18.

Таким чином позивач мав законні та правомірні очікування на розгляд його справи судом господарської юрисдиції.

В подальшому ухвалою Господарського суду м. Києва від 24.04.2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 року, провадження у справі було закрито та вказано на належність останньої до адміністративної юрисдикції.

Після отримання постанови Київського апеляційного господарського суду від 06.06.2018 року, позивач звернувся з цим позовом до адміністративного суду, тобто, фактично в місячний строк від дати отримання рішення суду апеляційної інстанції, в якому вказано на належність справи до адміністративної юрисдикції.

Апеляційний суд зауважує, що оскільки даний позов було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі (судом господарської юрисдикції), у ТОВ «Центр-Ритейл» виникли правомірні очікування, що його права будуть відновлені та захищені у судовому порядку у цій справі, тобто вказані обставини давали позивачу небезпідставні сподівання на те, що правовий спір буде вирішено по суті.

При цьому, що після відкриття провадження у справі Господарським судом м. Києва, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги нормами Цивільного та Господарського кодексів України та вважаючи даний спір без ознак і характеристик публічно-правового спору і який повинен розглядатися за правилами господарського судочинства, не міг звернутись до Окружного адміністративного суду міста Києва з аналогічним позовом, оскільки таке паралельне звернення не мало б ніякого сенсу і в такому разі існувало б два провадження з тотожними позовами, що внесло б плутанину та ускладнення, потребувало подвійних судових витрат та зусиль з боку позивача.

Зазначене цілком відповідає правовому висновку, який викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі №607/6254/15-ц, де зазначено, що суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а відтак і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

Також, колегія суддів вважає за доцільне зазначити, що очікування позивача на завершення справи у господарському суді з подальшим оскарженням судового рішення до Київського апеляційного господарського суду, було виправданим, логічним та мало правомірну мету вирішити правовий спір, не нести зайвих витрат та не створювати паралельних процесів через специфічність спору.

Відтак на переконання колегії суддів ТОВ «Центр-Ритейл» у даному випадку діяло добросовісно.

Суд також враховує поведінку позивача та звертає також увагу на те, що вперше позивач звернувся до суду у встановлений строк, що свідчить про його незгоду з діями Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та намір захистити свої права і охоронювані законом інтереси.

Про такі ж наміри свідчить подання без зайвих зволікань адміністративного позову ТОВ «Центр-Ритейл» до Окружного адміністративного суду міста Києва у найкоротший термін після ухвалення судового рішення щодо залишення без змін ухвали суду першої інстанції про закриття провадження у справі.

Тобто протягом усього часу розгляду справи позивач не втрачав інтересу до справи, діяв добросовісно та не допускав умисного зволікання з реалізацією наданого права на судовий захист.

За таких обставин, враховуючи факт звернення позивача до суду з позовом вперше з дотриманням строків звернення, вимог процесуального закону щодо форми та порядку подання позовної заяви, тривалість розгляду справи (в порядку господарського судочинства), на яку позивач об`єктивно не міг вплинути, активну та добросовісну поведінку ТОВ «Центр-Ритейл» після отримання рішення суду про закриття провадження у справі у зв`язку із неналежністю розгляду спору в порядку господарського судочинства, апеляційний суд вважає, що у своїй сукупності ці обставини в рамках спірних правовідносин свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду через об`єктивні перешкоди, які не залежали від волі позивача, а тому суд першої інстанції, правомірно вказав про відсутність підстав для залишення позову без розгляду.

Відповідно до положень статті 55 Конституції України держава кожному гарантує право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 6 КАС України ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в адміністративному суді, до підсудності якого вона віднесена цим Кодексом.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У справі «Мушта проти України» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, та має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями.

Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.

У рішенні по справі «Іліан проти Туреччини» ЄСПЛ наголошує, що правило встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання слід звертати увагу на обставини справи.

Таким чином, оцінюючи поведінку позивача та обставини справи в сукупності, апеляційний суд дійшов висновку, що залишення позову без розгляду та позбавлення позивача права на звернення до суду через пропуск строку у зв`язку із тим, що він очікував і розраховував на ухвалення судового рішення та вирішення його справи господарським судом і порушення ним правил юрисдикції, було б явно непропорційним та може вказувати на надмірний формалізм у такому важливому питанні, як доступ до правосуддя.

З цього питання колегія суддів враховує правову позицію, яку висловлено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі №810/2925/16 стосовно того, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін.

Водночас, неправильним та несправедливим є покладення виключно на позивача відповідальності за помилку у визначенні ним підвідомчості відповідної справи і позбавлення його права на захист у спірних правовідносинах, що цілком відповідає правовій позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду від 15 травня 2020 року у справі №922/1467/19.

У рішенні від 25 січня 2000 року у справі «Miragall Escolano and Othersv. Spain» («Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Так позивач, реалізуючи своє право на розгляд даної справи та отримуючи можливість вирішити спір за правилами адміністративного судочинства з дотримання правил юрисдикції, отримує в такому випадку не лише право на доступ до правосуддя, а й розгляд справи судом, встановленим законом.

Апеляційний суд враховує, що поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (висновок, який викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі №804/4362/18).

При цьому слід зазначити, що ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово звертав увагу на те, що кожен має право на суд, встановлений законом, тобто відповідний орган повинен мати повноваження вирішувати питання, що належать до його компетенції, на основі принципу верховенства права (рішення ЄСПЛ від 29 квітня 1988 року у справі «Белілос проти Швейцарії»); юрисдикцію суду має визначати закон (доповідь Європейської комісії від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії»).

По суті спірних правовідносин, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» від 06.09.2005 № 2807-IV (далі - Закон № 2807-IV) благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля; заходи з благоустрою населених пунктів - роботи щодо відновлення, належного утримання та раціонального використання територій, охорони та організації упорядкування об`єктів благоустрою з урахуванням особливостей їх використання.

Відповідно до пунктів 2, 3 частини першої, пунктів 1, 9 частини другої статті 10 Закону № 2807-IV до повноважень сільських, селищних і міських рад у сфері благоустрою населених пунктів належить: затвердження правил благоустрою територій населених пунктів; створення в разі необхідності органів і служб для забезпечення здійснення спільно з іншими суб`єктами комунальної власності благоустрою населених пунктів, визначення повноважень цих органів (служб).

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить: забезпечення виконання місцевих програм та здійснення заходів з благоустрою населених пунктів; залучення на договірних засадах коштів і матеріально-технічних ресурсів юридичних та фізичних осіб для здійснення заходів з благоустрою населених пунктів.

Частиною першою статті 34 Закону № 2807-IV передбачено, що правила благоустрою території населеного пункту - нормативно-правовий акт, яким установлюються вимоги щодо благоустрою території населеного пункту.

Правила розробляються на підставі Типових правил благоустрою території населеного пункту (далі - Типові правила) для всіх сіл, селищ, міст і затверджуються відповідними органами місцевого самоврядування.

Правила благоустрою міста Києва затверджено рішенням Київської міської ради від 25.12.2008 №1051/1051 (у редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин; далі - Правила).

Відповідно до пункту 20.2.1 Правил якщо під час перевірки виявлені причини та умови, які можуть спричинити порушення благоустрою, посадова особа контролюючого органу зобов`язана скласти та видати офіційний документ - припис, який є обов`язковим для виконання в термін до трьох діб особами, які є відповідальними за утримання об`єктів благоустрою.

З матеріалів справи вбачається, що 10.08.2017 р. Комунальним підприємством «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) винесено приписи про усунення порушень Правил благоустрою міста Києва, з вимогою про надання дозвільної документації. У разі невиконання припису уповноважена особа, яка внесла припис, у триденний строк складає протокол про адміністративне правопорушення за статтею 152 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

На виконання вказаного припису позивачем надано технічний паспорт, декларацію про готовість об`єкта до експлуатації від 07.07.2012 р., та звіт про проведення технічного обстеження конструкцій та інженерних мереж об`єкта від 04.07.2016 р.

Отже, позивач виконав вимоги припису, надавши документацію на споруду.

Відповідно до пункту 13.2.3 Правил, самовільно встановлені (розміщені) малі архітектурні форми та тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, підлягають демонтажу власником об`єкта (особою, яка здійснила встановлення (розміщення) об`єкта) за власні кошти у строки, визначені в приписі Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

У разі якщо власник малої архітектурної форми або тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (особа, яка здійснила встановлення (розміщення) об`єкта) не провів демонтажу відповідно до абзацу першого цього пункту, демонтаж об`єкта здійснюється в порядку, встановленому пунктом 13.3 цих Правил.

Пунктами 13.3.1, 13.3.2 Правил передбачено, що у разі виявлення самовільно розміщених (встановлених) малих архітектурних форм, тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, в т. ч. тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, паспорти прив`язки яких анульовані або строк дії яких закінчився, самовільно розміщених (встановлених) засобів пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі (автомагазини, автокафе, автокав`ярні, авторозвозки, автоцистерни, лавки-автопричепи, візки, спеціальне технологічне обладнання (низькотемпературні лотки-прилавки) тощо) (далі - засоби пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі), об`єктів сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі (на розміщення яких відсутні оформлені в установленому порядку документи) уповноважені особи Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), структурних підрозділів з питань контролю за благоустроєм районних в місті Києві державних адміністрацій, комунального підприємства виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) "Київблагоустрій" (далі - КП "Київблагоустрій) вносять припис його власнику (користувачу або особі, яка здійснила розміщення (встановлення)) з вимогою усунення порушень шляхом проведення демонтажу малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, демонтажу (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі із зазначенням строку демонтажу (переміщення) відповідно до абзаців другого і третього цього підпункту.

Малі архітектурні форми, тимчасові споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності мають бути демонтовані протягом трьох днів з моменту отримання припису, крім тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, відсутніх в матеріалах єдиної цифрової топографічної основи території міста Києва, демонтаж яких має бути здійснений протягом одного дня з моменту отримання припису.

Протягом зазначеного у приписі строку власник (користувач або особа, яка здійснила розміщення (встановлення)) зобов`язаний за власний рахунок здійснити демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, демонтаж (переміщення) засобу пересувної дрібнороздрібної торговельної мережі та провести відновлення порушеного благоустрою на місці їх розміщення (встановлення).

У разі якщо власники (користувачі або особи, які здійснили розміщення (встановлення)) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі не здійснили демонтаж в строки, зазначені в приписі, Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районні в місті Києві державні адміністрації вживають заходів щодо демонтажу самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі, а Департамент промисловості та розвитку підприємництва - щодо демонтажу об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі на підставі рішень, зазначених у підпункті 13.3.3 пункту 13.3 цих Правил, за кошти міського бюджету або з інших джерел, не заборонених законодавством, з наступним відшкодуванням усіх витрат згідно з абзацом 3 цього підпункту.

З системного аналізу наведених норм слідує, що Департамент міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) може вживати дії щодо демонтажу малої архітектурної форми чи тимчасової споруди виключно у тому випадку, якщо власник такої малої архітектурної форми чи тимчасової споруди не здійснив самостійно демонтаж в строки, зазначені у направленому йому приписі.

Поряд із цим, як вказано у приписі, позивач мав вжити дії щодо демонтажу лише у тому випадку, якщо не надасть проектно-дозвільну документацію на розміщення відповідної споруди.

Як вже було вказано вище, позивач подав відповідні документи на виконання припису, а жодних зауважень відносно неповноти цих документів чи недостовірності відповідачі не повідомили.

Окрім того, колегія суддів наголошує, що відповідно до пункту 13.3.3 Правил рішення про демонтаж самовільно розміщеної (встановленої) малої архітектурної форми, тимчасової споруди торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі приймається Департаментом міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), районними в місті Києві державними адміністраціями, Департаментом промисловості та розвитку підприємництва (щодо об`єкта сезонної дрібнороздрібної торговельної мережі).

В той же час, апеляційний суд наголошує, а апелянтами не було доведено зворотнього, що в матеріалах справи відсутнє рішення про демонтаж спірної споруди.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржуване та наявне в матеріалах справи доручення щодо здійснення демонтажу не є рішенням суб`єкта владних повноважень про демонтаж в розумінні наведених вище норм Правил.

Таким чином, відомостей про прийняття будь-яких рішень про демонтаж спірної споруди матеріали справи не містять, а тому вжиття відповідачем дій щодо її демонтажу шляхом видачі відповідного доручення не може бути визнане судом обґрунтованим.

Крім іншого, колегія суддів зазначає, що зазначений порядок демонтажу стосується виключно малих архітектурних форм та тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності.

Відповідно до розділу 1 Правил тимчасова споруда - це споруда функціонального (в тому числі для здійснення підприємницької діяльності), декоративно-технологічного призначення, в тому числі мала архітектурна форма, яка виготовляється з полегшених збірних конструкцій та встановлюється без улаштування заглибленого фундаменту тощо.

Згідно пунктів 1.3, 2.1. Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 № 244

Тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС.

Апелянтами не було доведено, що демонтована споруда була виготовлена з полегшених конструкцій без улаштування фундаменту відповідачем надано не було, будівля за адресою м. Київ, пров. Політехнічний, 2 під літерою «б», площею 218,1 кв.м. у правовстановлюючих документах є нежитловою будівлею та не відноситься до тимчасових споруд.

Враховуючи вищенаведене, за відсутності належним чином прийнятого і оформленого рішення відповідача про демонтаж, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, не спростованими доводами апеляційних скарг, про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог з огляду на недоведення відповідачами як суб`єктами владних повноважень правомірності прийнятих рішень.

Стосовно доводів апелянта про те, що суд першої інстанції помилково відніс дану справу до категорії справ незначної складності та призначив до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частиною шостою статті 12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо: 1) прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище; 2) оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію; 3) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг; 4) припинення за зверненням суб`єкта владних повноважень юридичних осіб чи підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців у випадках, визначених законом, чи відміни державної реєстрації припинення юридичних осіб або підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців; 5) оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо в`їзду (виїзду) на тимчасово окуповану територію; 6) оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 7) стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження; 8) типові справи; 9) оскарження нормативно-правових актів, які відтворюють зміст або прийняті на виконання нормативно-правового акта, визнаного судом протиправним і нечинним повністю або в окремій його частині; 10) інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження; 11) перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Дана справа у розумінні ч. 6 ст. 12 КАС України дійсно прямо не належить до справ незначної складності. Водночас, така характеристика справи автоматично не відносить її до тієї категорії справ, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження, оскільки пункт 10 передбачає інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.

Так, відповідно до частин першої-третьої статті 12 КАС України адміністративне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). Спрощене позовне провадження призначене для розгляду справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

За правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій статті 12 та частині четвертій статті 257 КАС України.

Отже, за загальним правилом, будь-яка справа може розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, окрім тих, які обов`язково повинні розглядатися за правилами загального позовного провадження.

Апеляційний суд наголошує, що справа не належить до вичерпного переліку справ, які розглядаються виключно за правилами загального позовного провадження відповідно до вимог ч. 4 ст. 12 12 та ч. 4 ст. 257 КАС України.

До того ж колегія суддів зауважує, що розгляд цієї справи за правилами спрощеного провадження не вплинув на правильність вирішення справи судом першої інстанції та не призвів до ухвалення незаконного рішення, а тому відповідно до ст. 317 КАС України не є підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.10.2022 у справі №826/17802/16.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України та судову практику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр-Ритейл» до Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання протиправними дій та рішень.

Згідно з положеннями статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до вимог статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.

Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, письмових пояснень, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 243, 315, 316, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційні скарги Комунального підприємства «Київблагоустрій» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та Департаменту міського благоустрою та збереження природного середовища виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст виготовлено 30 листопада 2022 року.

Головуючий суддя Л.В. Бєлова

Судді Н.В. Безименна,

О.В. Епель