Справа № 640/32387/21
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року м. Київ № 640/32387/21

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України в м. Києві
провизнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач) про:

визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи в Апараті Верховної Ради України на посаді представника Верховної Ради України у Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД з 18.11.2003 року по 09.12.2014 pоку;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи в Апараті Верховної Ради України на посаді представника Верховної Ради України у Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД з 18.11.2003 року по 09.12.2014 року та провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 із врахуванням зарахованих до його страхового стажу спірних періодів роботи з моменту призначення ОСОБА_1 на посаду представника Верховної Ради України у Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД 18.11.2003 року;

визнання протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи на шахті «Посніковська № 1» тресту «Шахтарськантрацит» з 18.07.1968 по 31.03.1975 pp.;

зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період його роботи на шахті «Посніковська № 1» тресту «Шахтарськантрацит» 18.07.1968 - 31.03.1975 роки та провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 із врахуванням зарахованих до його страхового стажу спірних періодів роботи з моменту призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ.

Ухвалою суду від 11.11.2021 відкрито спрощене провадження в адміністративній справі без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) та запропоновано відповідачу надати відзив протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відповідачу ухвали про відкриття провадження у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані протиправною бездіяльністю відповідача щодо не зарахування до страхового стажу позивача періодів його роботи з 18.07.1968 по 31.03.1975 та з 18.11.2003 року по 09.12.2014.

22 грудня 2021 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого проти задоволення позовних вимог заперечує повністю.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінню ПФУ в м. Києві та отримує пенсію з 10.12.1997 за вислугою років.

Як зазначає позивач, він з 2002 року перейшов на пенсію державного службовця та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-ХІІ.

У подальшому, позивач 21.01.2020 звернувся до Головного управління із заявою про перехід на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV.

Листом від 28.01.2020 №2600-0307-8/5028 Головне управління повідомило позивача, що станом на 01.01.2020 розмір пенсії позивача складає 9123,34грн. Загальний стаж 34 роки 4 місяці.

Пенсію за віком обчислено виходячи із середньомісячного заробітку 16588,46грн., визначеного за період з 01.01.1995 по 31.12.2003, при загальному страховому стажі роботи 39 років (по 31.12.2003). Загальний розмір пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV складає 7455,16грн.

Позивачу відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, оскільки це призведе до зменшення розміру пенсійної виплати.

Вказаним листом позивачу також відмовлено у зарахуванні періоду роботи у Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД з 01.01.2004 по 09.12.2014, оскільки за даними системи персоніфікованого обліку інформація про сплату страхових внесків з 01.01.2004 відсутня.

Крім того, листом від 09.06.2021 №17777-15492/С-03/8-2800/1 Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України повідомив позивача, що на даний час діє Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, що застосовується при вирішенні питань пенсійного забезпечення осіб, які працювали, зокрема на території Російської Федерації.

Пенсійне забезпечення таких осіб здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають, з урахуванням стажу, набутого на території будь-якої з держав - учасниць Угоди, а також на території колишнього СРСР до набрання чинності цією Угодою, та заробітної плати (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.

Оскільки Угодою не передбачено проведення перерахунків пенсій з урахуванням страхового стажу, набутого на території Російської Федерації, підстави для зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи в Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД з 19.11.2003 по 20.01.2015 відсутні.

Вказаним листом також повідомлено, що до пільгового стажу позивача, який дає право на пенсію на пільгових умовах за Списком №1, не зараховано періоди роботи на шахті «Посніковська № 1» тресту «Шахтарськантрацит» 18.07.1968 - 31.03.1975, оскільки уточнюючі довідки, як передбачено Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, за зазначений період позивач не надав.

Враховуючи зазначене, Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України повідомив, що за інформацією Головного управління ПФУ в м. Києві переводити позивача на пенсію за віком, обчислену за нормами Закону №1058 недоцільно, оскільки розмір пенсії позивача не збільшується.

Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Законом України «Про пенсійне забезпечення» (далі по тексту - Закон № 1788-ХІІ), Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі по тексту - Закон №1058-IV) та Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року (далі по тексту - Порядок № 637).

Усі зазначені нормативно-правові акти використані судом в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними.

Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно зі статтею 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно з пп. 1 пункту 2 Прикінцевих положень Закону №1058-VI, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788-ХІІ.

Згідно з пунктом «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до частини 1-2 статті 114 Закону №1058-IV право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. На пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

З аналізу вищенаведеного можливо зробити висновок, що для призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до частини 2 статті 114 Закону №1058-IV, необхідним є:

1) наявність страхового стажу не менше 30 років, з них 12 років 6 місяців на зазначених роботах;

2) віднесення професії до списку робіт і професій, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 11.03.1994 № 162.

Разом з тим, відповідно до пункту «а» частини 1 статті 13 Закону № 1788-XII працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи: з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 21 року 6 місяців у чоловіків і не менше 16 років 6 місяців у жінок

Приписами ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, в пунктах 1 та 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (Порядок № 637) зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до п. 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.

Згідно з п. 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки, як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Вказана правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 07.03.2018 у справі №233/2084/17, від 16.05.2019 у справі №161/17658/16-а, від 27.02.2020 у справі №577/2688/17, від 31.03.2020 у справі №446/656/17 та від 21.05.2020 у справі №550/927/17.

Так, як вбачається з наданої до суду копії трудової книжки позивача від 22.07.1968, останній з 18.07.1968 по 16.08.1970, з 01.09.1970 по 24.11.1972, з 25.11.1972 по 08.10.1973, з 10.10.1973 по 14.11.1973, з 27.11.1974 по 31.03.1975 працював на шахті «Посніковська № 1» тресту «Шахтарськантрацит».

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, період роботи позивача на шахті «Посніковська № 1» тресту «Шахтарськантрацит» з 18.07.1968 по 31.03.1975 було враховано до розрахунку пенсії раніше.

Вказане зокрема підтверджується листом Головного управління ПФУ в м. Києві від 13.10.2021 №2600-0309-8/163981 та копією пенсійної справи позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог в частині, що стосується періоду роботи позивача на шахті «Посніковська № 1» тресту «Шахтарськантрацит» з 18.07.1968 по 31.03.1975 слід відмовити.

Разом з тим, суд зазначає, що предмет спору у даній справі не є протиправні дії/бездіяльність відповідача щодо не зарахування періоду роботи позивача на шахті «Посніковська № 1» тресту «Шахтарськантрацит» з 18.07.1968 по 31.03.1975 до пільгової пенсії за Списком №1.

Також, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, позивач у період з 18.11.2003 по 09.12.2014 працював представником Верховної Ради України у Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД на час діяльності Верховної Ради України четвертого скликання.

Суд зазначає, що підставою для призначення пенсії за віком є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.

Аналогійна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.12.2019 у справі №307/541/17.

Крім того, суд зазначає, що позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо повноти сплати страхових внесків. Наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для не зарахування до страхового стажу при перерахунку пенсії особи періодів її роботи в такій установі.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV:

- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування;

- страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону;

- страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески;

- персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік) - організація та ведення обліку відомостей про застраховану особу, що здійснюється відповідно до законодавства і використовується в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування в установленому законодавством порядку.

Частиною четвертою статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За змістом статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

До стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 106 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, оскільки здійснює нарахування страхових внесків із заробітної плати застрахованої особи.

Страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості підприємства по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періодів її роботи на такому підприємстві.

Вказаний висновок узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 17.07.2019 у справі № 144/669/1, від 20.03.2019 у справі №688/947/17 та від 27.05.2021 року у справі №343/659/17.

Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року закріплено принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.

При цьому, метою Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань «відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди». Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.

Статтею 5 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року.

Згідно з частинами другою та третьою ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав -учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасників угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР до набрання сили вказаної угоди. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.

Тобто, цією Угодою про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року визначено стаж, який підлягає безумовному врахуванню при призначенні пенсії, і відповідно, заробіток за такий період також підлягає включенню при обчисленні пенсії.

Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав № 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.

У період перебування на території Російської Федерації, позивачу виплачувалась заробітна плата та на всі виплати здійснені нарахування страхових внесків відповідно до законодавства Російської Федерації.

Інформація про заробітну плату підтверджуються довідкою від 27.12.2019 про заробітну плату для нарахування пенсії за період з 2009 по 2013 роки, яка видана Секретаріатом Ради Міжпарламентської Асамблеї країн-учасниць СНД, надісланого супровідним листом Секретаріату Ради Міжпарламентської Асамблеї країн-учасниць СНД від 27.12.2019 № 1830/53, а також довідкою від 25.02.2020 про заробітну плату для нарахування пенсії за період з 2003 по 2014 роки, яка видана Секретаріатом Ради Міжпарламентської Асамблеї країн-учасниць СНД, надісланого супровідним листом Секретаріату Ради Міжпарламентської Асамблеї країн-учасниць СНД від 25.02.2020 № 253/53.

Таким чином, суд погоджується з доводами позивача, що період його роботи з 18.11.2003 по 09.12.2014 на посаді Представника Верховної Ради України у Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД на підставі Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 підлягає врахуванню при призначенні пенсії позивачу.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд присуджує на користь позивача здійснені ним документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00грн. з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ), щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) періоду роботи в Апараті Верховної Ради України на посаді представника Верховної Ради України у Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД з 18.11.2003 року по 09.12.2014.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) період його роботи в Апараті Верховної Ради України на посаді представника Верховної Ради України у Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД з 18.11.2003 року по 09.12.2014 року та провести відповідний перерахунок пенсії ОСОБА_1 із врахуванням зарахованих до його страхового стажу спірних періодів роботи з моменту призначення його на посаду представника Верховної Ради України у Секретаріаті Ради Міжпарламентської Асамблеї Ради держав-учасниць СНД 18.11.2003 року.

4. В іншій частині позовних вимог відмовити.

5. Присудити з бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, 16, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00грн.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Амельохін