Справа № 620/8028/22
Суддя: Житняк Л.О.
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2022 року Чернігів Справа № 620/8028/22

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Житняк Л.О., розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, в якому просить:

- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у здійсненні перерахунку та виплаті позивачу щорічної разової грошової допомоги до 5 травня за 2022 рік у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком (9670,00 грн), з урахуванням раніше виплачених коштів (966,00 грн)

- зобов`язати відповідача перерахувати та виплатити позивачу щорічну разову грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік виходячи з розміру п`яти мінімальних пенсій за віком (9670,00 грн) з урахуванням раніше виплачених коштів (966,00 грн).

Позов мотивовано тим, що позивач перебуває на обліку у відповідача як член сім`ї загиблого учасника бойових дій (мати) та у відповідності до ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» має право на отримання разової грошової допомоги до 05 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком. Також, позивач зазначив, що у червні 2022 йому здійснена виплата вказаної допомоги у розмірі 966,00 грн. Водночас, у 2020 році після прийняття Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 №3-р/2020 він набув право на допомогу до 5 травня в розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, передбаченої ст.15 Закону України «Про ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», але адміністративний орган вчинив протиправні дії у призначенні та проведенні цієї виплати.

З виплатою щорічної разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі меншому, ніж встановлено Законом, позивач не погоджується. Вважає бездіяльність відповідача неправомірними та просить позов задовольнити.

Суд ухвалою від 14.11.2022 прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання, за наявними у справі матеріалами.

Відповідач протягом встановленого судом строку відзив на позов не подав.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає про таке.

Позивач є членом сім`ї загиблого військовослужбовця, який загинув під час проходження військової служби, має право на пільги, встановлені законодавством України для сімей ветеранів війни - учасників бойових дій (а.с.8). При цьому, йому виплачено разову грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік в розмірі 966,00 грн, що підтверджується довідкою про доходи пенсіонера від 21.10.2022 №864 (а.с.10).

Позивач звернувся до ГУПФУ в Чернігівській області із заявою перерахувати та виплатити недоплачену грошову допомогу до 5 травня за 2022 рік. Проте, листом від 24.10.2022 №8796-7550/Ч-02/8-2500/22 відповідач відмовив у проведенні перерахунку, вказавши, що пенсія виплачена згідно з чинним законодавством .

Позивач з виплаченим йому розміром грошової допомоги не погодився та звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.

В силу прямої дії ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. При цьому згідно ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними. За приписами п.6 ч.1 ст.92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

Таким чином у даних правовідносинах суд враховує, що відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», де ст.15 цього Закону (у редакції від 25.12.1998) було встановлено, що членам сімей загиблих (стаття 10) надаються такі пільги, зокрема, щорічно до 5 травня членам сімей загиблих виплачується разова грошова допомога у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком.

При цьому, рішенням Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 29.09.2020 у зразковій справі №440/2722/20 (адміністративне провадження №Пз/9901/14/20) встановлено, що це рішення суду є зразковим для справ, у яких: особа має право на пільги, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; відповідачем є орган, уповноважений здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня (Управління соціального захисту населення та/або Центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат); предметом спору є розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2020 році.

Суд зауважує, що дана справа є типовою справою до вищевказаної зразкової адміністративної справи №440/2722/20, яку розглянув Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду та рішенням від 29.09.2020 задовольнив позов. Вказане рішення залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021.

У судових рішеннях по зразковій справі №440/2722/20, як Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, так і Велика Палата Верховного Суду дійшли висновку, що у зв`язку з прийняттям Конституційним Судом України рішення від 27.02.2020 у справі №1-247/2018(3393/18) та визнанням таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), окремого положення пункту 26 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статей 12, 13, 14, 15 та 16 Закону України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551) застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, стаття 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» діяла та мала застосовуватись у редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 25.12.1998.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №423, якою затверджено Положення про Міністерство соціальної політики України, Міністерство соціальної політики перераховує кошти регіональним органам соціального захисту населення, які розподіляють їх між районними органами соціального захисту населення, центрами по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, які і здійснюють безпосередню виплату щорічної разової грошової допомоги учасникам бойових дій, ветеранам війни - інвалідам війни.

Так, органом, уповноваженим здійснювати виплату щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, є відповідач, який безпосередньо виплатив щорічну разову грошову допомогу позивачу як члену сім`ї загиблого учасника бойових дій у 2022 році у розмірі 966,00 грн.

Проте, з 27.02.2020 розмір разової грошової допомоги до 5 травня у 2022 році підлягає нарахуванню і виплаті органом, уповноваженим здійснювати виплату разової щорічної грошової допомоги до 5 травня, у розмірі, визначеному ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у редакції Закону України від 25.12.1998 «Про внесення змін до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Саме з 27.02.2020 позивач має право на отримання разової грошової допомоги до 5 травня у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, що становить 9 670,00 грн (1934х5), оскільки Законом України від 02.12.2021 №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» визначено прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність: з 1 січня 2022 року 1934,00 грн (стаття 7). Таким чином, сума недоотриманих позивачем коштів складає 8 179,00 грн (9 670,00 грн 1 491,00 грн).

Варто зазначити, що Уряд України, обмежуючи розмір грошової допомоги до 5 травня у 2022 році, в постанові Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №540 (Постанова №540) всупереч правової позиції Конституційного Суду України, викладеної у рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020, зумовив ситуацію, де розпорядники бюджетних коштів, виконуючи вимоги Постанови №540, вимушені діяти з порушенням прав та гарантій осіб, на яких поширюються положення Закону №3551-XII. Однак, необхідність виконання компетентним органом, як розпорядником бюджетних коштів, вимог Постанови №540 не звільняє його від відповідальності за порушення конституційного права позивача на належний соціальний захист.

Щодо того, що постанова Кабінету Міністрів України від 07.05.2022 №540 прийнята з урахуванням пункту 22 Розділу 6 «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, суд зазначає таке.

Згідно із підпунктом 5 пункту 63 розділу І Закону України від 28.12.2014 №79-VIII «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України доповнено пунктом 22, зокрема, відповідно до якого в умовах воєнного стану або для здійснення згідно із законом заходів загальної мобілізації Кабінет Міністрів України може приймати рішення щодо порядку застосування і розмірів державних соціальних стандартів та гарантій, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевих бюджетів та фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування (абзац 3 підпункт 2 пункт 22).

Разом з цим, суд наголошує, що питання щодо можливості встановлення Бюджетним кодексом України іншого (додаткового) законодавчого регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, вже досліджувалось Конституційним Судом України.

Як вже зазначалась, у рішенні від 27.02.2020 №3-р/2020 Конституційний Суд України дійшов висновку, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому, Бюджетним кодексом України не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України.

Водночас, положення пункту 22 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України, в редакції цього ж Закону від 28.12.2014 №79-VIII, змін не зазнали.

Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин пункт 22 Розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (в редакції Закону від 28.12.2014 №79-VIII) встановлюють інше (додаткове) законодавче регулювання відносин у сфері надання пільг ветеранам війни, відмінне від Закону України від 22.10.1993 №3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», хоча Конституційний Суд України вже наголошував, що це суперечить принципу верховенства права, встановленому статтею 8 Конституції України.

Суд зазначає, що згідно із частинами 1-3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

ЄСПЛ у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі «Щокін проти України» зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

На підставі наведеного у сукупності, враховуючи висновки, викладені в рішенні Конституційного Суду України від 27.02.2020 №3-р/2020, судову практику Європейського суду з прав людини та керуючись статтями 6, 7 Кодексу адміністративного судочинства України, суд приходить до висновку, що в цій справі застосуванню підлягають норми статті 13 Закону №3551-XII, а не абзацу третього підпункту 2 пункту 22 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України та прийнятої на підстави цих положень Бюджетного кодексу Постанови №540.

При цьому, ухвалюючи таке рішення, суд враховує, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022.

У свою чергу, згідно із статтею 64 Конституції України в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.

Однак, суд наголошує, що саме Закон №3551-XII визначає правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них.

Водночас, після введення в Україні воєнного стану будь-яких змін до Закону №3551-XII щодо скасування, обмеження чи звуження прав на отримання разової грошової допомоги до 5 травня не вносилось.

Суд повторно наголошує, що за установленою практикою Європейського Суду з прав людини насамперед Суд повинен розглянути, чи втручання було здійснене «відповідно до закону». Цей вираз найперше вимагає, щоб відповідний захід мав певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, зможе передбачити його наслідки для себе. До того ж це законодавство має відповідати принципу верховенства права (рішення у справі «Полторацький проти України» (Poltoratskiy v. Ukraine) №38812/97, ЄСПЛ 2003-V, рішення від 10.12.2009 у справі «Михайлюк та Петров проти України» (Mikhaylyuk and Petrov v. Ukraine, заява №11932/02), рішення у справах «Круслен проти Франції» (Kruslin v. France) та «Ювіґ проти Франції» (Huvig v. France) від 24.04.1990).

Згідно із частиною третьою статті 291 Кодексу адміністративного судочинства України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.

Також, суд зауважує, що судовий захист повинен сприяти відновленню порушеного права особи, яка звернулась за таким захистом. При встановлені порушеного права позивача у спірних правовідносинах суд має вирішити питання про відновлення такого права.

Як встановлено судом, відповідач виплатив разову грошову допомогу до 05 травня за 2022 рік у розмірі 1 491,00 грн, а отже, має місце протиправна дія.

Таким чином, порушене право позивача на перерахунок підлягає захисту шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування та виплати позивачу разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі меншому, ніж передбачено ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу недоплачену частину разової грошової допомоги до 5 травня як члену сім`ї загиблого учасника бойових дій за 2022 рік, відповідно до ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів.

За таких обставин та з урахуванням того, що дана справа є типовою, беручи до уваги правову позицію, висловлену Верховним Судом у зразковій справі №440/2722/20 (адміністративне провадження №Пз/9901/14/20), суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору в силу положень п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст.241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови перерахувати та виплатити ОСОБА_1 щорічної разової грошової допомоги до 05 травня за 2022 рік у розмірі меншому, ніж передбачено ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину разової грошової допомоги до 5 травня, як члену сім`ї загиблого учасника бойових дій за 2022 рік, відповідно до ст.15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі п`яти мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених коштів.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (вул. П`ятницька, 83-а, м. Чернігів, ).

Повне рішення суду складено 05.12.2022.

Суддя Л.О. Житняк