Справа № 761/45447/21
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Єгорової Н.М.

Собківа Я.М.

При секретарі: Шепель О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року у справі за адміністративним позовом Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького районного управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Обертас Олега Федоровича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

В С Т А Н О В И В :

Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі - позивач, АТ «ПУМБ») звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького районного управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Обертас Олега Федоровича (далі - відповідач 1), Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - відповідач 2), в якому просило:

- скасувати постанову від 23 листопада 2021 року серії 1КІ № , винесену головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Обертасом О.Ф., про накладення стосовно відповідальної особи - Голови Правління Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн і закрити справу про адміністративне правопорушення;

- стягнути з Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» судовий збір у розмірі 454 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 23 листопада 2021 року приблизно о 16 годині 47 хвилині інкасатор-водій відділу інкасації, оброблення та зберігання цінностей м. Київ Департаменту інкасації та грошового обігу AT «ПУМБ» ОСОБА_2 , керуючи технічно справним оперативним, інкасаційним з панцеровим захистом спеціалізованим фургоном малотонажним-в, марки : Mersedes-Benz; моделі: Sprinter 316 CDI; реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ), який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на праві приватної власності належить AT «ПУМБ», з увімкненим синім проблисковим маячком, у складі бригади інкасації: старший бригади - ОСОБА_2 ; інкасатор-збирач ОСОБА_3 ; виконуючи невідкладне службове завдання, зокрема збирання власними силами і засобами готівки Клієнта ТОВ «НоваПей» (, колишня назва ТОВ «ПОСТ ФІНАНС») за адресою: м. Київ, Печерський район, вулиця Генерала Алмазова, будинок 11; та її доставку до каси Банку, у відповідності до положень договору № 450-ДІ про інкасацію суб`єктів господарювання від 30 березня 2018 року, за відсутності місць для можливості здійснення зупинки транспортного засобу на проїжджій частині по вулиці Генерала Алмазова у Печерському районі м. Києва та у безпосередній близькості біля розташування вищеназваного місця інкасації грошових коштів, із дотриманням п.3.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року даний адміністративний позов задоволено в повному обсязі.

Приймаючи таке рішення, суд виходив з того, що з наявних в матеріалах адміністративної справи доказів вбачається, що 23 листопада 2021 року приблизно о 16 годині 47 хвилині інкасатор-водій відділу інкасації, оброблення та зберігання цінностей м. Київ Департаменту інкасації та грошового обігу AT «ПУМБ» ОСОБА_2 правомірно, із дотриманням п.3.1.Правил дорожнього руху, здійснив зупинку керованого ним оперативного, інкасаційного з панцеровим захистом спеціалізованого фургону малотонажного-в, марки : Mersedes-Benz; моделі: Sprinter 316 CDI; реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві приватної власності AT «ПУМБ», на пішохідному переході біля будинку 9 по вулиці Генерала Алмазова у Печерському районі м. Києва, оскільки виконував невідкладне службове завдання, на оперативному транспортному засобі були увімкнуті проблискові маячка синього кольору та водієм забезпечено безпеку дорожнього руху.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що предметом розгляду даної справи є скасування постанови про накладення адміністративного стягнення серії 1КІ № від 23 листопада 2021 року, винесеної головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Обертасом О.Ф., якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 15.9 г) Правил дорожнього руху, ч.3 статті 122 КУпАП.

Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля марки «MERCEDES-BENZ SPRINTER 316 CD1», державний номерний знак НОМЕР_1 , є АТ «ПУМБ».

У спірній постанові про адміністративне правопорушення серії 1К1 № 000897423 від 23 листопада 2021 року, відповідно до норми ч.1 статті 14-2 КУпАП, вказана фізична особа ОСОБА_1 , а позивачем по справі є АТ «ПУМБ». Тобто, судом в оскаржуваному рішенні не враховано, що права позивача - АТ «ПУМБ» - жодним чином не порушені.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому зазначено, що Шевченківський районний суд м. Києва у справі на виконання завдань та засад (принципів) адміністративного судочинства під час судового розгляду, повно, всебічно та об`єктивно з`ясував обставини, що мають значення для справи, надав належну правову оцінку наданим позивачем доказам, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженню судом, у відповідності нормам матеріального та процесуального права, та за наслідком ухвалив законне та обґрунтоване судове рішення, що ґрунтується на засадах верховенства права.

З надуманих підстав відповідач дійшов до хибного висновку про те, що внаслідок незаконного, необґрунтованого та безпідставного накладення адміністративного стягнення стосовно Голови Правління AT «ПУМБ» ОСОБА_1 , як керівника юридичної особи, що є власником транспортного засобу, нібито не порушено охоронюваних прав та інтересів Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», що охороняються законами України, а тому у цієї юридичної особи відсутні правові підстави для захисту своїх порушених прав у судовому порядку та їх відновлення.

АТ «ПУМБ», в особі свого уповноваженого представника, відповідно до передбачених чинним законодавством України повноважень, звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення на Голову правління АТ «ПУМБ» ОСОБА_1 .

На переконання позивача, доводи відповідача є безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, оскільки фактично не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, та не підтверджені належними, допустимими та достовірним доказами.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 листопада 2021 року приблизно о 16 годині 47 хвилині інкасатор-водій відділу інкасації, оброблення та зберігання цінностей м. Київ Департаменту інкасації та грошового обігу AT «ПУМБ» ОСОБА_2 , керуючи технічно справним оперативним, інкасаційним з панцеровим захистом спеціалізованим фургоном малотонажним, марки : Mersedes-Benz; моделі: Sprinter 316 CDI; реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ), який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 на праві приватної власності належить AT «ПУМБ», з увімкненим синім проблисковим маячком, у складі бригади інкасації: старший бригади - ОСОБА_2 ; інкасатор-збирач ОСОБА_3 ; виконуючи службове завдання - збирання власними силами і засобами готівки Клієнта ТОВ «НоваПей» (, колишня назва ТОВ «ПОСТ ФІНАНС») за адресою: м. Київ, Печерський район, вулиця Генерала Алмазова, будинок 11; та її доставку до каси Банку, у відповідності до положень договору № 450-ДІ про інкасацію суб`єктів господарювання від 30 березня 2018 року, за відсутності місць для можливості здійснення зупинки транспортного засобу на проїжджій частині по вулиці Генерала Алмазова у Печерському районі м. Києва та у безпосередній близькості біля розташування вищеназваного місця інкасації грошових коштів, із дотриманням п.3.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, зупинив автомобіль на пішоходному переході або ближче 10 метрів до нього, чим порушено п. 15.9 г) Правил дорожнього руху, та вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 статті 122 КУПаП.

Технічний засіб, яким здійснено фото/відеофіксацію правопорушення: Термінал ParkUP.

Оперативний, інкасаційний з панцеровим захистом спеціалізований фургон малотонажний-в, марки : Mersedes-Benz; моделі : Sprinter 316 CDI; реєстраційний номер НОМЕР_1 (номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ), відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , належить на праві приватної власності AT «ПУМБ».

Стосовно відповідальної особи - Голови Правління Банку ОСОБА_1, застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 гривень.

Вважаючи постанову у справі про адміністративне правопорушення незаконною, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ч. 1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України «Про дорожній рух» регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Відповідно до статті 14 зазначеного Закону учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.

До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.

Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Розділом 8 Правил дорожнього руху встановлено, що регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Відповідно до пп. «г» п.15.9 Правил дорожнього руху, зупинка забороняється на пішохідних переходах і ближче 10 м від них з обох боків, крім випадків надання переваги в русі.

Відповідно до ч.3 статті 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно примітки суб`єктом правопорушення в цій статті є особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, а в разі вчинення передбачених частинами першою - третьою цієї статті правопорушень у виді перевищення обмеження швидкості руху транспортних засобів, проїзду на заборонний сигнал регулювання дорожнього руху, порушення правил зупинки, стоянки, а також установленої для транспортних засобів заборони рухатися смугою для маршрутних транспортних засобів, тротуарами чи пішохідними доріжками, виїзду на смугу зустрічного руху, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в автоматичному режимі, а також у разі порушення правил зупинки, стоянки транспортних засобів, якщо зазначене правопорушення зафіксовано в режимі фотозйомки (відеозапису), - відповідальна особа, зазначена у частині першій статті 14-2 цього Кодексу, або особа, яка ввезла транспортний засіб на територію України. У разі внесення змін до постанови про накладення адміністративного стягнення з підстав, встановлених абзацом третім частини першої статті 279-3 цього Кодексу, суб`єктом цього правопорушення може бути особа, яка керувала транспортним засобом у момент вчинення правопорушення, зафіксованого в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису).

При цьому, згідно ч.1 статті 14-2 КУпАП, адміністративну відповідальність за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, або за порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису) (за допомогою технічних засобів, що дають змогу здійснювати фотозйомку або відеозапис), несе відповідальна особа - фізична особа або керівник юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, а в разі якщо до Єдиного державного реєстру транспортних засобів внесено відомості про належного користувача відповідного транспортного засобу, - належний користувач транспортної о засобу, а якщо в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань відсутні на момент запиту відомості про керівника юридичної особи, за якою зареєстрований транспортний засіб, - особа, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи.

Відповідно до статті 279-1 КУпАП, у разі якщо адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксовано в автоматичному режимі, посадова особа уповноваженого підрозділу Національної поліції за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів, а також у разі необхідності - за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань встановлює відповідальну особу, зазначену у частині першій статті 14-2 цього Кодексу.

За запитом посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції у письмовій або електронній формі (у тому числі за умови ідентифікації цих посадових осіб за допомогою електронного цифрового підпису) відповідні органи (підрозділи) Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства юстиції України зобов`язані надавати відомості про належного користувача транспортного засобу, фізичну особу, керівника юридичної особи, за якою зареєстровано транспортний засіб, особу, яка виконує повноваження керівника такої юридичної особи, з обов`язковим дотриманням Закону України "Про захист персональних даних".

Постанова про накладення адміністративного стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі може виноситися без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Отже, оскільки ОСОБА_1 є керівником АТ «ПУМБ», за яким зареєстрований зафіксований транспортний засіб MERSEDES-BENZ SPRINTER 316 CDI, номерний знак НОМЕР_5 , що не спростовано позивачем та підтверджується реєстраційною карткою ТЗ, то відповідач дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку саме ОСОБА_1 є відповідальною особою, яка має нести адміністративну відповідальність за фактом встановленого перевищення названим ТЗ встановлених обмежень швидкості руху, обставини якого зафіксовані в спірній постанові.

Разом з тим, ч. 2 статті 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно ч.1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 5 КАС України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, нормативно-правові акти чи індивідуальні акти, прийняті суб`єктом владних повноважень з порушенням закону, підлягають визнанню нечинними чи скасуванню лише у разі порушення прав, свобод чи інтересів фізичної особи і необхідності судового захисту з метою поновлення порушеного права.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав, свобод та законних інтересів, який складається із двох елементів: предмету і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист прав, свобод чи законних інтересів. При цьому особа, яка звергається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Згідно статті 46 КАС України сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, підприємства, установи, організації (юридичні особи), суб`єкти владних повноважень.

Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.

Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Конституційний Суд України в рішенні від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 вирішив, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.

Також, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини 2 статті 55 Конституції України, Конституційний Суд України в п.4.1 рішення від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина 2 статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

На підставі викладеного та з урахуванням приписів ст.ст.2, 5 КАС України колегія суддів доходить висновку, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків,- тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Відтак, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а, по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи, шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд зобов`язаний свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то зазначити, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд має пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення), а також визначити чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Тобто, обов`язковою умовою задоволення позову є доведеність позивачем порушення саме його прав та охоронюваних законом інтересів з боку відповідача, зокрема, наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або законного інтересу, на захист якого подано позов.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права наведений у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №504/4148/16-а та від 22 жовтня 2020 року у справі №359/630/19, який в силу вимог ч.5 статті 242 КАС України має бути врахований судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Крім того, в п.1 рішення Конституційного Суду України від 23 червня 1097 року № 2-зп (справа 3/35-313) передбачено, що за своєю природою ненормативні правові акти, на відміну від нормативних, встановлюють не загальні правила поведінки, а конкретні приписи, звернені до окремого індивіда чи юридичної особи, застосовуються одноразово й після реалізації вичерпують свою дію.

Зі змісту наведеного можна зробити висновок, що правові акти індивідуальної дії своїми приписами мають породжувати (породжують) права і обов`язки конкретних осіб, на яких спрямована їх дія. Так, відмінною ознакою дій суб`єкта владних повноважень є наявність в них змісту управління особою, здійснення щодо неї влади, шляхом впливу на її права і обов`язки.

Проте, спірна постанова не є актом, на підставі якого особа - позивача, в даному випадку - саме юридична особа АТ «ПУМБ» - притягнута до адміністративної чи будь-якої іншої відповідальності.

Згідно п.19 ч. 1 статті 4 КАСУ, індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийнятий) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.

Між тим, постанова про накладення адміністративного стягнення серії 1КІ № від 23 листопада 2021 року, винесена головним інспектором з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького району управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Обертасом О.Ф., застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого п. 15.9 г) Правил дорожнього руху, ч.2 статті 122 КУпАП, застосовано саме до ОСОБА_1 , а не до АТ «ПУМБ», очільником якого він є.

Тобто, в оскаржуваній постанові про адміністративне правопорушення серії 1К1 № 000897423 від 23 листопада 2021 року відповідно до норми ч.1статті 14-2 КУпАП вказана фізична особа ОСОБА_1 , а позивачем по справі є юридична особа АТ «ПУМБ».

Судом в оскаржуваному рішенні не враховано, що права позивача, АТ «ПУМБ», спірною постановою жодним чином не порушені.

При цьому, у ситуації, коли позивач не довів права на позов у матеріально-правому сенсі, суд не вправі робити висновок по суті позовних вимог про правомірність або неправомірність дій відповідачів.

Даний висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 04 грудня 2019 року в справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року в справі № 910/6091/19, від 08 квітня 2020 року в справі № 761/310/17, від 16 жовтня 2020 року в справі № 910/12787/17.

Таким чином, зважаючи на встановлену вище відсутність правових підстав для задоволення позову з огляду на те, що визначений позивачем предмет спору не має впливу на його права, інтереси чи обов`язки, судова колегія дійшла висновку про помилковість висновку місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог, а тому вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Приписи ч. 1 статті 317 КАС України визначають, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року - скасувати.

В задоволенні адміністративного позову Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до Головного інспектора з паркування відділу інспекції з паркування Дарницького районного управління (інспекції) з паркування Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Обертас Олега Федоровича, Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Повний текст рішення виготовлено29 листопада 2022 року.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Н.М. Єгорова

Я.М. Собків