Справа № 640/24537/21
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2022-11-29 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2022 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В.В.,

суддів: Ганечко О.М., Василенка Я.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Київської міської прокуратури про стягнення коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 червня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та Київської міської прокуратури, у якому просив:

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат за період із 1 лютого 2016 року по 24 січня 2018 року у розмірі 46805,26 грн, спричинених діями по безпідставному накладенню арешту Київською міською прокуратурою;

- стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди у розмірі 480000,00 грн, спричинену діями по безпідставному накладенню арешту Київською міською прокуратурою;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 внаслідок бездіяльності по неповерненню гарантованої суми вкладу суму інфляційних втрат за період із 24.01.2018 по 01.07.2021 у розмірі 40412,66 грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 внаслідок бездіяльності по неповерненню гарантованої суми вкладу суму за користування чужими коштами за період із 24.01.2018 по 01.07.2021 у розмірі 16387,60 грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 внаслідок бездіяльності по неповерненню гарантованої суми вкладу суму упущеної вигоди за період із 24.01.2018 по 01.07.2021 у розмірі 76475,45 грн;

- стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 внаслідок бездіяльності по неповерненню гарантованої суми вкладу суму моральної шкоди у розмірі 480000,00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Доводи апелянта - аналогічні викладеним у позовній заяві, та обґрунтовані зокрема тим, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача, якому Фондом гарантування вкладів фізичних осіб виплачено відшкодування коштів за вкладом в ПАТ «Банк Контракт» із затримкою, що призвело до порушення його прав та інтересів з вини відповідачів.

Розгляд справи здійснено у порядку письмового провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 квітня 2020 року у справі № 826/16570/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» про скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задоволено частково. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" щодо визнання нікчемним правочину (договору) про надання зворотної тимчасової допомоги від 04.09.2015 №4 та щодо направлення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про внесення змін до переліку вкладників Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт", які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у частині зменшення ОСОБА_1 суми відшкодування коштів за вкладом на 160275,27 грн та зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт" Білу Ірину Володимирівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про внесення змін та доповнень до переліку рахунків вкладників Публічного акціонерного товариства Банк "Контракт", які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про ОСОБА_1 , якому необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом на рахунку № НОМЕР_1 за договором від 28.09.2015 № 1423/2015 строкового банківського вкладу із сплатою процентів в кінці строку "Класичний Контракт" у сумі 160275,27 грн за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду 13 жовтня 2020 року апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Контракт» залишено без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року залишено без змін.

Виплату гарантованої суми ОСОБА_1 отримав 08 липня 2021 року, тобто через шість років, після визнання незаконною бездіяльності з боку Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Вважаючи такі дії відповідачів протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив зокрема з того, що між позивачем та Фондом відсутні договірні відносини, оскільки свої обов`язки останній здійснює на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним нормативним актом, а строки виплати суми відшкодування коштів за вкладами даним Законом не встановлені.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Оцінюючи твердження апелянта стосовно наявності підстав для відшкодування йому заявленої шкоди у відповідності до положень ст. 1176 ЦК України та застосування згаданої норми, колегія суддів звертає увагу на те, що пріоритетними в межах спірних правовідносин є саме норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.03.2018 у справі № 910/23398/16 вказано, що згідно з системним аналізом норм пункту 6 статті 2, пункту 16 статті 2, підпунктів 1, 2 частини п`ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час дії тимчасової адміністрації та/або запровадження процедури ліквідації, вимоги вкладників та інших кредиторів банку не задовольняються. При цьому, кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку, виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб за визначеною Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» процедурою.

Таким чином, з огляду на те, що стосовно ПАТ Банк «Контракт» було розпочато процедуру ліквідації, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

28.09.2015 між ОСОБА_1 і ПАТ Банк «Контракт» укладено договір банківського вкладу із сплатою процентів вкінці строку «Класичний Контракт», згідно з яким Банк відкриває вкладнику депозитний рахунок для обліку депозиту, а вкладник перераховує на нього з власного поточного та/або вкладного (депозитного) рахунка або вносить готівкою через касу банку грошові кошти (депозит) в сумі 160000 грн у день укладення цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією; (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним Законом, що регулює дані правовідносини.

Частиною 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що на уповноважену особу Фонду покладений обов`язок під час дії тимчасової адміністрації проводити перевірку правочинів (у тому числі договорів), вчинених (укладених) банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів (у тому числі договорів), що є нікчемними з підстав, визначених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до частини 4 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у частині другій статті 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів.

Отже, після запровадження процедури тимчасової адміністрації банку на Фонд або його уповноважену особу покладається обов`язок вжити заходів щодо забезпечення збереження активів банку, запобігання втрати майна та збитків банку, передбачених статтею 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

28.01.2016 ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2016 у справі № 11-сс/796/402/2016 було накладено арешт на рахунки фізичних осіб, відкритих у ПАТ Банк «Контракт», в т.ч. на рахунок ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) № НОМЕР_3 .

Відповідно до ч. 11 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не відшкодовує кошти розмішені на рахунках, що перебувають під арештом за рішенням суду.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 24.01.2018 у справі № 758/17014/17 скасовано арешт, накладений ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.01.2016 року, на рахунок ОСОБА_1 .

02.07.2018 рішенням виконавчої дирекції ФГВФО від № 1827 «Про призупинення виплат вкладникам ПАТ Банк «Контракт» призупинено виплати гарантованих сум відшкодувань вкладникам ПАТ Банк «Контракт», в тому числі позивачу.

Підставою призупинення виплат вкладникам ПАТ Банк «Контракт» була постанова слідчого СВ Святошинського УП ГУНП у м. Києві Безсмертного М.В. від 10.05.2018 «Про визнання об`єктів речовими доказами» у кримінальному провадженні № 0000080 від 02.05.2018 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 Кримінального кодексу України, про визнання речовими доказами грошові кошти у розмірі гарантованих сум відшкодування фізичним особам, які підлягають виплаті за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб відповідно до сум, які перебували на рахунках фізичних осіб у ПАТ «Банк «Контракт», згідно з переліком (в т.ч. визнано кошти позивача речовими доказами в рамках кримінального провадження).

23.04.2020 Окружним адміністративного суду м. Києва ухвалено рішення у справі № 826/16570/18, яким адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправними дії Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Контракт" щодо визнання нікчемним правочину (договору) про надання зворотної тимчасової допомоги від 04.09.2015 № 4 та щодо направлення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткової інформації про внесення змін до переліку вкладників ПАТ Банк "Контракт", які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у частині зменшення позивачу суми відшкодування коштів за вкладом на 160275,27 грн.

Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ Банк "Контракт" Білу Ірину Володимирівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про внесення змін та доповнень до переліку рахунків вкладників ПАТ Банк "Контракт", які мають право на відшкодування коштів за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про позивача, якому необхідно здійснити відшкодування коштів за вкладом - за договором від 28.09.2015 № 1423/2015 строкового банківського вкладу із сплатою процентів в кінці строку "Класичний Контракт" у сумі 160 275,27 грн. за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 30.08.2018 № 2376 у частині затвердження змін та доповнень до загального реєстру вкладників ПАТ Банк «Контракт», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, щодо зменшення позивачу суми відшкодування коштів за вкладом на 160 275,27 грн. Відмовлено у задоволенні позову в іншій частині.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13.10.2020 апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2020 року залишено без змін.

01.07.2021 ОСОБА_1 включено до Загального реєстру вкладників ПАТ «БАНК «КОНТРАКТ», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із гарантованою сумою відшкодування 160652,36 грн. 08.07.2021 гарантовану суму відшкодування у розмір 160652,36 грн було отримано ОСОБА_1 через відділення банку-агенту АТ «ПУМБ»

З приписів ст. ст. 26, 27 та 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та Розділів III і IV Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженим рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 № 14, вбачається, що Фонд гарантування починає виплату коштів в межах гарантованої державою суми відшкодування (200000,00 грн) вкладникам неплатоспроможного банку, які включені в Загальний реєстр вкладників.

Оскільки Фонд гарантування є особою публічного права (стаття 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»), і відповідно до приписів статті 19 Конституції України він має діяти виключно в межах повноважень, встановлених діючим законодавством, і за відсутності правових підстав не має права вчиняти будь-які дії, що не передбачені законом, або вчиняти їх передчасно (безпідставно).

Економічна незалежність банків закріплена у статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відповідно до частини 2 якої Держава не відповідає за зобов`язаннями банків, а банки не відповідають за зобов`язаннями держави, якщо інше не передбачено законом або договором.

За частиною 4 статті 104 ЦК України особливості припинення банку як юридичної особи встановлюються законом.

Відповідно до частини 2 статті 6 Закону України «Про банки і банківську діяльність» особливості правового статусу, порядку створення, діяльності, реорганізації та ліквідації банків визначаються цим Законом та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.

Отже, у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Таким чином, Фонд гарантування є держаною установою, яка виконує спеціальні функції, та не має на меті отримання прибутку, та не відповідає за зобов`язаннями банків.

За висновками Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону. який регулює. зокрема, окремі види зобов`язань».

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів Фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, а також регулюються відносини між Фондом, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.

За ч. 1 ст. 2 Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» система гарантування вкладів фізичних осіб - сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб`єктами яких є Фонд, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" встановлено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, шо не суперечить цьому Закону.

Таким чином, правовідносини між вкладниками неплатоспроможного Банку та Фондом гарантування є окремим видом зобов`язань, врегульовані спеціальними нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", а тому дія ст. 625 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини, позаяк правовідносини між позивачем та ПАТ БАНК «КОНТРАКТ» ґрунтуються на договорі, а між Фондом гарантування вкладів та позивачем на Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

За ч.ч. 1, 3 ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Фонд не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку розміщує на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування.

Згідно з ч. 7 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

З системного аналізу наведеного вбачається, що Фонд гарантування не пізніше 20 робочих днів з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку розпочинає виплату відшкодування коштів за частинами Загального реєстру на протязі усієї процедури ліквідації до дня подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Отже, кінець строку виплати відшкодування коштів вкладникам банку припадає на день подання документів для внесення до ЄДР запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Фонд гарантування вкладів не подавав документи державному реєстратору документів для внесення до ЄДР запису про ліквідацію ПАТ БАНК «КОНТРАКТ», як юридичної особи, а тому строк кінцевий строк виконання зобов`язань Фонду гарантування не настав.

За таких умов позивач безпідставно ототожнює день початку виплат відшкодування із днем кінцевого терміну виконання зобов`язання, оскільки за Законом кінцевим терміном є розміщення на офіційному веб-сайті Фонду оголошення про завершення Фондом виплат гарантованої суми відшкодування не пізніше наступного дня після закінчення визначеного цим Законом строку ліквідації банку.

Крім того, відповідно до вимог частини 2 статті 536 ЦК України проценти мають бути передбачені законом або договором. Договір про розмір процентів за користування чужими грошима між позивачем та Фондом гарантування вкладів не укладався, а Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» чи іншим актом цивільного законодавства не встановлено та не передбачено такий розмір процентів, який може бути нарахований на суму коштів гарантованого відшкодування, яка виплачується Фондом в порядку Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, відповідно до статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Тобто, Фонд гарантування відшкодовує виключно суму вкладу та відсотків в граничному розмірі до 200000 грн. Фонд гарантування не платить за власний рахунок неустойку, штрафи, пеню, проценти, інфляційні, 3% річних та інше за неналежне виконання чи невиконання зобов`язань Банку перед своїми кредиторам Банку.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

Вимоги кредиторів Банку задовольняються за рахунок коштів, одержаних в результаті ліквідації та реалізації майна банку, у черговості, визначеній ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того, колегія суддів зазначає, що заявлені вимоги позивача за ст. 625 ЦК України не підтверджені документально.

За частиною статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється:

1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку;

2) примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку;

3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

4) зарахування зустрічних однорідних вимог, якщо це може призвести до порушення порядку погашення вимог кредиторів, встановленого цим Законом;

5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед кредиторами.

За частинами 2, 3 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду:

1) припиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Якщо в банку, що ліквідується, здійснювалася тимчасова адміністрація, з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку тимчасова адміністрація банку припиняється. Керівники банку звільняються з роботи у зв`язку з ліквідацією банку;

2) банківська діяльність банку завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

3) строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав;

4) припиняється нарахування відсотків, неустойки (штрафу, пені) та застосування інших санкцій за всіма видами заборгованості банку, а також не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку;

4-1) нарахування відсотків, комісійних, штрафів, інших очікуваних доходів за активними операціями банку може припинятися у терміни, визначені договорами з клієнтами банку у разі, якщо це сприятиме збереженню або збільшенню ліквідаційної маси;

5) відомості про фінансове становище банку перестають бути конфіденційними чи становити банківську таємницю;

6) укладення правочинів, пов`язаних з відчуженням майна банку чи передачею його майна третім особам, допускається в порядку, передбаченому статтею 51 цього Закону;

7) втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти) будь-яким майном (коштами) банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень на майно банку не допускається.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури.

З наведеного вбачається, що ані під час тимчасової адміністрації, ані під час ліквідації у банку не виникає жодних обов`язків щодо сплати будь-яких санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань перед кредиторами, оскільки це заборонено Законом в порядку якого ліквідується Банк, що відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.10.2021 у справі № 160/10300/19.

Верховний Суд у постанові від 15 травня 2018 у справі № 761/31569/16-ц зокрема зазначив, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування штрафних санкцій (п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»). У даній справі Верховний Суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інфляційних втрат, трьох відсотків річних, упущеної вигоди та пені є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах Закону та не підлягають задоволенню.

Стосовно наявності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення її права, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що йому заподіяно шкоду та не доведено наявність такої шкоди, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається статтею 23 ЦК України. Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Згідно з правовою позицією Пленуму Верховного Суду України, викладеною у постанові від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З огляду на те, що «розумність» і «справедливість» є оціночними поняттями, суди, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.

У справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (п. 64, заява N 40450/04, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

При цьому слід враховувати, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Верховний Суд України у постанові від 09.11.2016 у справі № 6-1575цс16 висловив позицію щодо підстав відшкодування фізичній особі моральної шкоди, відповідно до якої застосування положень статті 1167 ЦК України для стягнення моральної шкоди у випадку порушення договірних зобов`язань неможливе, оскільки правила вказаної статті регулюють позадоговірні (деліктні) відносини.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень.

У спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов`язань перед його вкладниками/кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачено право на відшкодування моральної шкоди.

Дана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 25.05.2018 у справі № 761/13137/16-ц та від 08.02.2018 у справі № 308/3282/15-ц.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги вказує на імперативні приписи ч. 5 ст. 242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивачем в доводах апеляційної скарги жодним чином не обґрунтовано наявність підстав для відступу від вищевказаних правових позицій Верховного Суду, які враховано судом апеляційної інстанції на виконання вимог ч. 5 ст. 242 КАС України.

В контексті викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Окружного адміністративного суду м. Києва за наслідками розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Київської міської прокуратури про стягнення коштів.

Колегія суддів зазначає, що позивачем в апеляційній скарзі не спростовано жодними доводами та доказами, які б відповідали вимогам ст.ст. 73 - 76 КАС України, факт порушення відповідачами вимог законодавства в межах спірних правовідносин, а відтак підстав для задоволення позовних вимог колегією суддів також не встановлено.

Крім того, апеляційна скарга не містить суттєво інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені у позовній заяві, з урахуванням яких, суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Належних обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга позивача не містить.

Надаючи оцінку кожному окремому доводу всіх учасників справи, що мають значення для правильного вирішення адміністративної справи, суд застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Перевіривши мотивування судового рішення та доводи апеляційної скарги, відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду, врахувавши ст. 6 КАС України, відповідно до якої суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Київської міської прокуратури про стягнення коштів - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. М. Ганечко