Справа № 380/7597/22
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 рокуЛьвівСправа № 380/7597/22 пров. № А/857/11007/22

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Судова-Хомюк Н.М.

суддів: Онишкевич Т.В.; Сеник Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі № 380/7597/22 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

суддя у І інстанції Качур Р.П.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області (надалі також ГУНП у Львівській області, відповідач) в якому просив:

-визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами), компенсації сум податку з доходів фізичних осіб в розмірі 26 640,03 грн утриманого із виплаченого за рішеннями судів сум: індексації грошового забезпечення, середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби в поліції, компенсації за невикористані відпустки;

- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами), компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб в розмірі 26 640,03 грн утриманого із виплаченого за рішеннями судів сум: індексації грошового забезпечення, середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби в поліції, компенсації за невикористані відпустки;

На обгрунтування позовних вимог зазначає, що 18.03.2021 року наказом Головного управління Національної поліції у Львівській області №114о/с від 17.03.2021 року його звільнено зі служби старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції капітана поліції ОСОБА_1 з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні за стаж служби в поліції 10 років 07 місяців 07 днів. 18.06.2021 року відповідач здійснив виплату позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 40206,38 грн., що повинно було здійснитися у день звільнення позивача 18.03.2021 року, а не з затримкою у 64 робочих дні, однак відповідач у день звільнення не виплатив позивачу компенсацію за невикористані дні відпустки за період з 2017 по 2020 роки та не провів індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 року по жовтень 2017 року включно, що зумовило позивача звернутися до суду за захистом порушених своїх прав та інтересів.

На виконання судового рішення у справі №380/14152/21 віповідач нарахував позивачу індексацію грошового забезпечення за періо з 07.11.2015 року по жовтень 2017 року в сумі 3375,17 грн., середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби в поліції в сумі 56785,28 грн., компенсацію за невикористані відпустки в сумі 87839,73 грн., в загальній сумі 148000,18 гривень. Кошти були виплачені 19.04.2022 року, однак при нарахуванні та виплаті вказаних сум грошового забезпечення позивачу, відповідачем утримано податок з доходів фізичних осіб. Позивач не погоджується із такими діями відповідача, вважає, що в силу приписів постанови Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44, ПДФО не повинен стягуватись.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі №380/7597/22 позов задоволено частково.

-визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо невиплати позивачу відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами), компенсації сум податку з доходів фізичних осіб утриманого із виплачених за рішенням суду у справі № 380/14152/21 сум індексації грошового забезпечення;

-зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити позивачу відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами), компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого із виплачених за рішенням суду у справі № 380/14152/21 сум індексації грошового забезпечення;

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач та відповідач оскаржили його в апеляційному порядку.

Позивач вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставин справи, не правильно застосовано норми матеріального права, не надано належної оцінки доказів які подавалися позивачем, у зв`язку і чим вказане рішення є незаконним та підлягає скасуванню.

В обґрунтування апеляційних вимог позивач зазначає, що на момент отримання за рішенням суду у справі №380/14152/21 сум індексації грошового забезпечення, середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні із служби в поліції, компенсації за невикористані відпустки, був звільнений із служби в поліції, однак право на такі виплати набув у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимог задоволити.

Відповідач у свою чергу в апеляційній скарзі зазначає, що дані норми поширюються на правовідносини виплати поліцейським (особам рядового і начальницького складу органів внетрішніх справ)грошового забезпечення у зв`язку з виконанням обовязків під час проходження служби. Оскільки в даній справі правовідносини стосуються виплат присуджених судовим рішенням то дане рішення винесене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове яким в задоволенні позову відмовити.

Позивач та відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційні скарги. Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходив службу в Національній поліції України. Наказом ГУ НП у Львівській області № 114 о/с від 17.03.2021 «По особовому складу» капітана поліції ОСОБА_1 старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУ НП, з 18 березня 2021 звільнено зі служби в поліції відповідно до Закону України «Про Національну поліцію» за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням), встановивши премію за березень 2021 року в розмірі 92,26%, виплативши йому грошову компенсацію за невикористану відпуску за фактично відпрацьований час у 2021 році, у кількості 05 діб основної відпустки.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23.11.2021 у справі № 380/14152/21 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення індексації грошового забезпечення позивачу за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно; зобов`язано Головне управління Національної поліції у Львівській області нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 07.11.2015 по жовтень 2017 року включно.

Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 05.04.2022 у справі № 380/14152/21 апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Львівській області залишено без задоволення, а апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено: скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 листопада 2021 року, у справі № 380/14152/21 в частині відмови у задоволенні позову та в цій частині прийняти нове, яким позов задоволено: визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, а саме невиплати позивачу в день звільнення зі служби в поліції одноразової грошової допомоги при звільненні; стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби в поліції за період із 18.03.2021 по 18.06.2021 терміном 64 робочих дні у сумі 56 785,28 грн. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції у Львівській області щодо не проведення нарахування та виплати грошової компенсації за невикористані дні відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки; стягнуто з Головного управління Національної поліції у Львівській області на користь позивача компенсацію за невикористані дні відпустки за 2017, 2018, 2019, 2020 роки, як учаснику бойових дій, у розмірі 87 839,73 грн. В решті рішення суду залишено без змін.

На виконання вказаного судового рішення відповідачем нараховано та 19.04.2022 виплачено позивачу 119140,15 грн, що підтверджується випискою по картковому рахунку позивача в АТ «Приватбанк» від 19.04.2022 № DC393GICC3RUET3R.

19.04.2022 представник позивача звернувся до відповідача із заявою щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб.

Листом № З-26/ОП/17/01-2022 представника позивача повідомлено, що на виконання наказу ГУ НП у Львівській області від 11.04.2022 № 210 о/с позивачу нараховано індексацію в сумі 3375,17 грн, за несвоєчасний розрахунок в сумі 56785,28 грн, компенсацію за невикористані відпустки в сумі 87839,73 на загальну суму 148000,18 грн. З нарахованої суми утримано податок з доходів фізичних осіб в сумі 26640,03 грн та військовий збір в сумі 2220,00 грн. Також повідомлено, що зазначені виплати не є складовими грошового забезпечення, а компенсаційними виплатами, та не пов`язані з виконанням обов`язків під час проходження військової служби, відтак грошова компенсація сум податку з доходів фізичних осіб не належиться. На адвокатський запит представника позивача від 19.04.2022, відповідачем надано копії платіжних доручень №№ 2301-2303 від 19.04.2022 про виконання судового рішення, зокрема про сплату ПДФО у розмірі 26640,03 грн та військового збору у розмірі 2220,00 грн..

Вважаючи такі дії відповідача протиправними позивач звернувся з даним позовом до суду.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх часткового задоволення, шляхом визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами), компенсації сум податку з доходів фізичних осіб утриманого із виплачених за рішенням суду у справі № 380/14152/21 сум індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами), компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого із виплачених за рішенням суду у справі № 380/14152/21 сум індексації грошового забезпечення.

Також суд першої інстанції врахував висновки Верховного Суду в яких зазначається, що індексація грошового забезпечення враховується до складу грошового забезпечення позивача. З огляду на зазначене, суд першої інстанції вважав, що при нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення відповідач повинен був компенсувати позивачу суми податку на доходи фізичних осіб.

Щодо вимоги позивача про нарахування та виплату середнього грошового забезпечення із одночасною компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб та компенсації за невикористані відпустки суд першої інстанції дійшов висновку, що така задоволенню не підлягає, оскільки Порядок № 44 до виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не застосовується, оскільки зазначена виплата не пов`язана з виконанням позивачем обов`язків служби, а відтак не підпадає під випадки виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які визначені зазначеним Порядком.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, та зазначає наступне:

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 (далі - Порядок №44).

Позивач покликається на протиправне утримання сум податку на доходи фізичних осіб при виплаті йому сум грошового забезпечення на підставі рішення суду.

Відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 44 від 15.01.2004 (далі - Порядок № 44), грошова компенсація виплачується громадянам України, які відповідно до законодавства мають статус військовослужбовця, поліцейського або є особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, ДСНС, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, співробітникам Служби судової охорони, а також особам, звільненим із служби, для відшкодування утриманих сум податку з їх грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, право на які вони набули у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби.

Пунктом 3 цього Порядку передбачено, що виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».

Відповідно до пунктів 4 та 5 Порядку № 44 виплата грошової компенсації військовослужбовцям, поліцейським та особам рядового і начальницького складу здійснюється одночасно з виплатою їм грошового забезпечення.

Грошова компенсація виплачується за місцем одержання грошового забезпечення у розмірі суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого з грошового забезпечення.

Вказані положення відповідають приписам п. 168.5 ст. 168 Податкового кодексу України (далі - ПК України, у редакції станом на винекнення спірних правовідносин), в якому зазначено, що суми податку на доходи фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими, особами рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державної пожежної охорони, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, а також визначени Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» членами сім`ї, батьками, утриманцями загиблого (померлого) військовослужбовця, у зв`язку з виконанням обов`язків під час проходження служби, спрямовуються виключно на виплату рівноцінної та повної компенсації втрат доходів цієї категорії громадян.

Визначення розміру податків, внесків та зборів, які справляються з нарахованих сум грошового забезпечення, покладено на відповідний фінансовий орган у складі відповідача, який в свою чергу, повинен виплатити за рішенням суду відповідні кошти позивачу з утриманням з них вказаних податків, внесків та зборів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).

Об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід (п. 163.1 ст. 163 ПК України).

Відповідно до підп. 164.1.1 п. 164.1 ст. 164 ПК України, загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом.

Як передбачено підп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України, податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок.

Відтак, вірним є висновок суду першої інстанці, що Порядок № 44 до виплати середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні не застосовується, оскільки зазначена виплата не пов`язана з виконанням позивачем обов`язків служби, а відтак не підпадає під випадки виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, які визначені зазначеним Порядком. А відтак, судом правомірно відмовлено позивачу в задоволенні позовним вимог щодо нарахування та виплати середнього грошового забезпечення із одночасною компенсацію сум податку з доходів фізичних осіб та компенсації за невикористані відпустки.

Водночас, вірним є висновок суду першої інстанції, що з урахуванням висновків Верховного Суду, індексація грошового забезпечення враховується до складу грошового забезпечення позивача та при нарахуванні і виплаті індексації грошового забезпечення на виконання судового рішення відповідач повинен був компенсувати суми податку на доходи фізичних осіб.

При вирішенні цього питання потрібно застосовувати спеціальні положення щодо механізму проведення індексації, її мети та правової природи (суті), зокрема, законів України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», «Про індексацію грошових доходів населення»; Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України вид 17 липня 2003 року № 1078.

Застосування зазначених норм права дає підстави для правового висновку, що індексація грошового забезпечення має систематичний (щомісячний) характер, а правова природа індексації полягає в підтриманні купівельної спроможності рівня заробітної плати (грошового забезпечення) унаслідок її знецінення через подорожчання споживчих товарів і послуг. Тому вона має враховуватися у складі грошового забезпечення військовослужбовців для розрахунку пенсії за вислугу років, що забезпечує дотримання пенсійних прав осіб, звільнених із військової служби, як складової конституційного права на соціальний захист.

Відтак, вірним є висновок суду про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо невиплати позивачу відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами), компенсації сум податку з доходів фізичних осіб утриманого із виплачених за рішенням суду у справі № 380/14152/21 сум індексації грошового забезпечення та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу відповідно до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою КМУ від 15.01.2004 № 44 (із змінами), компенсацію суми податку з доходів фізичних осіб, утриманого із виплачених за рішенням суду у справі № 380/14152/21 сум індексації грошового забезпечення.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Доводи апеляційних скарг, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянтів та доводів, викладених у апеляційних скаргах, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Головного управління Національної поліції у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі № 380/7597/22 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді Т. В. Онишкевич
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 01 грудня 2022 року