Справа № 160/14226/22
Суддя: Голобутовський Роман Зіновійович
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Голобутовського Р.З.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними та скасування рішень, зобов`язання вчинити певні дії,
14.09.2022 ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі відповідач-2), Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі відповідач-3), в якій просить:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди трудової діяльності: з 01.09.1979 по 25.07.1980 - період навчання згідно атестату №5262 від 25.07.1980; з 15.11.2012 по 09.11.2013 - період перебування на обліку у Горлівському міському центрі зайнятості; з 11.12.2013 по 05.07.2017 (3 роки 6 місяців 24 дні) - період роботи в філії товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод» на посаді робітника виробничих лазень («рабочая производственных бань» згідно запису у трудовій на російській мові);
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням висновків суду, наведених у рішенні суду.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 зверталась із заявами про призначення пенсії за віком. Рішеннями відповідача-2 та відповідача-3 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи. Також повідомлено позивача про незарахування періоду навчання з 01.09.1979 по 25.07.1980, оскільки ім`я « ОСОБА_2 » в атестаті не відповідає імені згідно з паспортом « ОСОБА_2 ». Позивачем також встановлено незарахування до її страхового стажу періоду перебування з 15.11.2012 по 09.11.2013 на обліку у Горлівському міському центрі зайнятості та періоду роботи з 11.12.2013 по 05.07.2017. Позивач не погоджується з відмовою у призначенні пенсії за віком та зазначає, що надані нею документи містять відомості про роботу та навчання, сплату страхових внесків. Відтак, позивач має необхідний страховий стаж роботи та має право на призначення пенсії за віком.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується матеріалами справи.
07.10.2022 року відповідач-3 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано період навчання відповідно до атестату від 25.07.1980 № 5262 з 01.09.1979 по 25.07.1980, оскільки ім`я ОСОБА_2 не відповідає імені згідно з паспортом НОМЕР_1 « ОСОБА_2 ». Відповідно до пункту 26 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Тобто ОСОБА_1 не подала належні документи, визначені Порядком № 637, згідно з якими можливо підтвердити стаж за період з 01.09.1979 по 25.07.1980. Згідно з поданими документами страховий стаж становить 28 років 0 місяців 27 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком, а тому рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 29.08.2022 відмовлено у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу - 29 років. Відповідач також заперечує проти стягнення витрат на правову допомогу.
12.10.2022 представником позивача подано до суду відповідь на відзив, в якій зазначено, що довідкою № 87-225-0 від 30.08.2022, наданою кандидатом філологічних наук, доцентом кафедри української мови Дніпровські національного університету імені Олеся ОСОБА_3 підтверджено, що імені « ОСОБА_2 » (російська графіка) відповідають українські імена « ОСОБА_2 » і « ОСОБА_2 », а отже імена « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 » є ідентичними. Таким чином, зазначені відповідачем-3 недоліки щодо невідповідності імені « ОСОБА_2 » згідно з атестатом паспорту « ОСОБА_2 », не могли бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії і позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист. Заперечення відповідача-3 щодо відсутності документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунків таких судових витрат щодо розміру заявлених судових витрат, не відповідають дійсності.
18.10.2022 року відповідач-2 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що до страхового стажу позивача не враховано період трудової діяльності з 01.09.1979 по 25.07.1980 - період навчання згідно з атестатом №5262 від 25.07.1980, оскільки паспортні дані позивача в атестаті не відповідають даним у паспорті, а саме неправильно зазначене «ім`я». Згідно з постановою КМУ №637 «Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж не збігаються з ім`ям, по батькові та прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Аналіз норм законодавства та об`єктивна оцінка наведених доказів дає підстави для висновку про те, що Головне управління діяло в межах чинного законодавства, порядок дій було повністю дотримано, порушення з боку пенсійного органу відсутні.
24.10.2022 року відповідач-1 надав відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що позовні вимоги не визнає, просить у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування своєї позиції вказує на те, що за результатами розгляду доданих до заяви документів до страхового стажу позивача не зараховано згідно з атестатом №5262 період навчання з 01.09.1979 по 25.07.1980 року в технічному училищі № 8 міста Донецька, оскільки вказане у атестаті ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (рос.) не співпадає з даними паспорту - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (рос.). Відповідно до пункту 26 Порядку № 637, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує трудовий стаж, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження, факт принадлежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. Отже, право на пенсію за віком згідно із Законом України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування на день звернення у позивача відсутнє.
Відповідач-1 у відзиві також просив суд замінити його, як неналежного відповідача у справі, в частині позовних вимог про зобов`язання зарахувати періоди роботи та навчання до страхового стажу.
Згідно з ч. ч. 5, 8 ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 .
11.07.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
- дата народження заявника ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- вік заявника - 60 років 1 місяць 20 днів;
- страховий стаж заявника становить 28 років 0 місяців 27 днів;
- до страхового стажу не зараховано такі періоди трудової діяльності: 01.09.1979 - 25.07.1980 період навчання згідно з атестатом №5262 від 25.07.1980, оскільки паспортні дані заявниці в атестаті не відповідають даним у паспорті, а саме неправильно зазначено «ім`я».
У висновку рішення вказано про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 29 років.
25.07.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про роз`яснення причин неврахування періодів роботи, навчання та перебування у центрі зайнятості до страхового стажу.
22.08.2022 позивач повторно звернулась із заявою про призначення пенсії за віком.
- дата народження заявника ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- вік заявника - 60 років;
- страховий стаж особи становить 28 років 27 днів;
- за доданими документами до страхового стажу не зараховано період навчання відповідно до атестату від 25.07.1980 №5262 з 01.09.1979 по 25.07.1980, оскільки ім`я « ОСОБА_2 » не відповідає імені згідно з паспортом НОМЕР_1 « ОСОБА_2 »;
- для зарахування до страхового стажу вказаного періоду навчання необхідно надати уточнюючу довідку, визначену Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутністю трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 № 637;
- особа матиме право на пенсійну виплату з 22.05.2025 або при набутті необхідного страхового стажу.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону №1058-IV).
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюється у натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Відповідно до частини першої статті 41 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 11 Закону №1058-IV, загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають в т.ч.: громадяни України, іноземці (якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України) та особи без громадянства, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, створених відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, у філіях, представництвах, відділеннях та інших відокремлених підрозділах цих підприємств та організацій, у громадських об`єднаннях, у фізичних осіб - підприємців, осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, та в інших фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи (надають послуги) на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру; фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.
Частиною першою статті 26 Закону №1058-IV унормовано, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років, з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років.
Згідно з статтею 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ст. 40 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року за № 637 Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно з п. 20 вказаної постанови, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5). У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі відсутності правонаступника підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремих категорій працівників, здійснюється у порядку, визначеному Пенсійним фондом України за погодженням з Мінсоцполітики та Мінфіном.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, тоді як підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами можливе лише у випадку її відсутності або відсутності в ній записів.
Згідно з відомостями, що містяться в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_2 від 09.09.1980 позивач:
- з 09.09.1980 по 15.10.2000 працювала учнем лаборанта, лаборантом на шахті Артемівського виробничого об`єднання по видобутку вугілля «Артемвугілля»;
- з 15.11.2012 по 09.11.2013 - перебувала на обліку у Горлівському міському центру зайнятості;
- з 11.12.2013 по 05.07.2017 працювала в філії товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод» на посаді робітника виробничих лазень.
Відповідачами-1 та 2 відмовлено позивачеві у зарахуванні до трудового стажу періоду навчання з 01.09.1979 по 25.07.1980 року в технічному училищі № 8 міста Донецька, оскільки вказане у атестаті №5262 ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (рос.) не співпадає з даними паспорту - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 62 Закону України Про пенсійне забезпечення основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п.8 Порядку №637 Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження періоду навчання за денною формою здобуття освіти приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
При цьому, згідно з пп. д) ч. 3 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також: навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Позивачем на підтвердження періоду навчання із заявами про призначення пенсії надано атестат № 5262 від 25.07.1980.
Суд не погоджується з відповідними висновками відповідачів-1 та 2 та зазначає, що імена ОСОБА_2 та ОСОБА_2 є ідентичними.
Згідно з довідкою № 87-225-0 від 30.08.2022, наданою кандидатом філологічних наук, доцентом кафедри української мови Дніпровського національного університету імені Олеся ОСОБА_3 , імені « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (російська графіка) відповідають українські імена « ОСОБА_2 » і « ОСОБА_2 », а отже імена « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_2 » є ідентичними.
Суд зазначає, що є цілком зрозумілим, що визначене ім`я в атестаті « ОСОБА_2 » (російська графіка) повністю відповідає та ідентифікує позивача у справі.
Також суд вказує про наявність у матеріалах справи свідоцтва про шлюб позивача серії НОМЕР_3 , що підтверджує зміну прізвища з ОСОБА_4 на ОСОБА_5 .
Таким чином, зазначені відповідачем-2 та відповідачем-3 недоліки щодо невідповідності імені «Наталія» згідно з атестатом до паспорту « ОСОБА_2 » не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії та позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
Позивач у позовній заяві вказує, що їй не зараховано до страхового стажу періоди: з 15.11.2012 по 09.11.2013 перебування на обліку у Горлівському міському центрі зайнятості; з 11.12.2013 по 05.07.2017 роботи в філії товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод» на посаді робітника виробничих лазень.
Отже, частково період роботи у філії товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод», який позивач просить зарахувати до страхового стажу, зараховано до страхового стажу ОСОБА_1 з 11.12.2013 по 31.05.2017 2 роки 25 днів.
Відтак, позовна вимога щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи з 11.12.2013 по 31.05.2017 в цій частині задоволенню не підлягає, оскільки відсутнє порушене право позивача.
Стосовно періодів зарахування до страхового стажу з 15.11.2012 по 09.11.2013 перебування на обліку у Горлівському міському центру зайнятості; з 01.06.2017 по 05.07.2017 роботи в філії товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод», суд зазначає наступне.
Відповідно до довідки форми ОК-5 Пенсійного фонду України «Індивідуальні відомості про застраховану особу» встановлено, що вказані періоди не зараховано до страхового стажу через відсутність інформації про сплачені страхові внески Горлівським міським центром зайнятості та філією товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод».
Статтею 1 Закону №1058-IV, зокрема визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до цього Закону підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачуються чи сплачувалися у встановленому законом порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та до накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.
У свою чергу під страховими внесками розуміються кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону №1058-IV платниками страхових внесків до солідарної системи є страхувальники, зазначені в статті 14 цього Закону, і застраховані особи, зазначені в частині першій статті 12 цього Закону.
Частиною 1 ст. 24 цього Закону визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Згідно з ч. 3 цієї ж статті Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону №1058-ІV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.
Статтею 20 Закону №1058-IV, зокрема, визначено, що страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1,2,5-7,9,10,12,15,17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески обчислюються територіальним органом Пенсійного фонду в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, за непрямим методом виходячи з оцінки валового доходу та витрат страхувальника, кількості осіб, які перебувають з ним у трудових відносинах, обсягу виробленої (реалізованої) продукції (послуг), суми сплачених ним податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законодавством, у разі: ухилення страхувальника чи його посадових осіб від надання територіальному органу Пенсійного фонду звітності чи інших документів про сплату страхових внесків; неведення страхувальником бухгалтерського обліку чи відсутності в нього відповідних первинних документів; якщо сума страхових внесків, нарахована страхувальником, не підтверджується документами.
Обчислення територіальними органами Пенсійного фонду сум страхових внесків за минулі періоди провадиться виходячи з розміру страхового внеску, що діяв на день нарахування виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Сплата страхових внесків здійснюється виключно в грошовій формі шляхом внесення відповідних сум страхових внесків до солідарної системи на банківські рахунки виконавчих органів Пенсійного фонду, а сум страхових внесків до накопичувальної системи пенсійного страхування - на банківський рахунок Накопичувального фонду або на банківський рахунок обраного застрахованою особою недержавного пенсійного фонду - суб`єкта другого рівня системи пенсійного забезпечення.
Страхові внески сплачуються страхувальниками шляхом перерахування безготівкових сум з їх банківських рахунків.
Страхувальники - фізичні особи, які не мають банківських рахунків, сплачують страхові внески шляхом готівкових розрахунків через банківські установи.
Страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.
У разі несплати авансових платежів до страхувальників застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом.
Перерахування страхових внесків здійснюється страхувальниками одночасно з одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу), у тому числі в безготівковій чи натуральній формі або з виручки від реалізації товарів (послуг). При цьому фактичним одержанням (перерахуванням) коштів на оплату праці (виплати доходу) вважається одержання відповідних сум готівкою, зарахування на банківський рахунок одержувача, перерахування за дорученням одержувача на будь-які цілі, одержання товарів (послуг) або будь-яких інших матеріальних цінностей в рахунок зазначених виплат (доходу), фактичне здійснення із цих виплат (доходу) відрахувань, передбачених законодавством або за виконавчими документами, чи будь-яких інших відрахувань..
Страхові внески, які відповідно до цього Закону підлягають сплаті із сум виплат (доходу) за період з дня виникнення у страхувальника зобов`язання щодо взяття на облік як платника страхових внесків до дня його взяття на облік в органах Пенсійного фонду, сплачуються (стягуються) на загальних підставах відповідно до цього Закону за весь зазначений період.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
У разі наявності в платника страхових внесків одночасно із зобов`язаннями із сплати страхових внесків зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати страхових внесків виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань щодо виплати заробітної плати (доходу).
З аналізу наведених норм видно, що страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачуються страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страхові внески сплачують страхувальники, тобто, роботодавці та інші відповідальні особи. У разі невиконання зобов`язання щодо сплати страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, саме страхувальники несуть відповідальність згідно з нормами чинного законодавства.
Судом встановлено, що Горлівський міський центр зайнятості та філія товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод» не вносили страхові внески за позивача з 15.11.2012 по 09.11.2013 та з 01.06.2017 по 05.07.2017 відповідно, що підтверджується випискою з індивідуальних відомостей на застраховану особу форми ОК-5.
Проте, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до Пенсійного фонду покладено на страхувальника (роботодавця), то їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Таким чином, суд робить висновок, що відповідачами протиправно не зараховано до страхового стажу позивача період перебування в центрі зайнятості з 15.11.2012 по 09.11.2013 та період роботи з 01.06.2017 по 05.07.2017.
Суд зважає на той факт, що отримати інформацію від Горлівського міського центру зайнятості та філії товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод» не має можливості через їх місцезнаходження на окупованій території України.
Відповідно до частин 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VІІ державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Однак, суд звертає увагу, що 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
З огляду на викладене, суд задовольняє позовну вимогу про зобов`язання належного органу Пенсійного фонду України зарахувати до страхового стажу позивача період з 15.11.2012 по 09.11.2013 перебування позивача на обліку у Горлівському міському центру зайнятості; з 01.06.2017 по 05.07.2017 період роботи в філії товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод».
Той факт, що про незарахування вказаних періодів не зазначено в оскаржуваних рішеннях, не свідчить про їх зарахування органами Пенсійного фонду.
Як наслідок, підлягає задоволенню позовна вимога про зобов`язання належного органу призначення пенсії повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Щодо визначення належного органу Пенсійного фонду, яким має здійснюватись розгляд заяви позивача, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, суд зазначає про таке.
Відповідно до абз. 13 п. 4.2 вказаного Порядку після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Відповідно до п. 4.3 Порядку створення та обробка документів здійснюється із накладенням кваліфікованого електронного підпису працівників, відповідальних за здійснення операцій. Рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Згідно з п. 4.10 Порядку після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії. Нарахована сума пенсії включається в документи для виплати пенсії не пізніше одного місяця з дня прийняття рішення про призначення, перерахунок, переведення з одного виду пенсії на інший та про поновлення виплати пенсії.
У цьому випадку органом призначення за первісною заявою позивача від 11.07.2022 визначено за принципом екстериторіальності Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за первісною заявою позивача від 11.07.2022 про призначення пенсії здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке було визначено за принципом екстериторіальності відповідно до п. 4.2 Порядку. Проте, з огляду на неналежне виконання визначеним пенсійним органом його повноважень щодо розгляду заяви позивача, це потягло за собою порушення прав позивача, відтак, суд вважає наявними підстави покласти обов`язок щодо повторного розгляду заяви позивача та зобов`язання зарахувати спірні періоди роботи, навчання та перебування в центрі зайнятості саме на Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, як визначений суб`єкт призначення.
Отже, позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області задоволенню не підлягають.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд робить висновок, що позовна заява підлягає частковому задоволенню.
На підставі ч. 3 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати розподіляються пропорційно до задоволених вимог позивача.
Позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позову до суду в загальному розмірі 1984,80 грн., що документально підтверджується квитанцією від 13.09.2022.
Отже, оскільки позовну заяву задоволено частково, сплачений судовий збір за подання позову до суду в сумі 1984,80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача-2 та відповідача-3 у розмірі пропорційному до задоволених позовних вимог у сумі 992,40 грн. тобто по 496,20 грн. з кожного.
У позовній заяві заявлено клопотання про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 6000 грн.
Відповідно до частин 1 та 3 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз вищенаведених норм дає суду підставу прийти до висновку про те, що витрати сторони на правничу допомогу мають бути фактично понесеними (здійсненими) та підтвердженими відповідними належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами.
До заяви про розподіл судових витрат на правничу допомогу додано:
- копію договору про надання правової допомоги №01-05-09/22 від 05.09.2022;
- копію квитанції №424351 від 05.09.2022;
- копію акту прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2022;
- копію погодинної тарифікації адвокатських послуг;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4898 від 27.03.2012;
- копію ордеру на надання правничої допомоги серії АЕ №1152932.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30.09.2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Верховним Судом у постанові від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Суд зазначає, що здійснені адвокатом дії, визначені в акті наданих послуг, мали бути здійснені адвокатом фактично, та дійсність їх вчинення має бути підтверджена в матеріалах справи.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24.04.2018 у справі №814/1258/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами із наданням, зокрема, розрахунків (калькуляції) вартості правової допомоги, а не лише з визначенням загальної вартості наданої допомоги.
Такий розрахунок може бути відображений у звіті про виконану роботу, розрахунку чи акті здачі-приймання робіт із конкретизацією кожної вчиненої процесуальної дії.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі. Чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань. Чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами. Та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження виконання умов договору про надання правової допомоги №01-05-09/22 від 05.09.2022 позивачем подано до суду акту прийому-передачі наданих послуг від 09.09.2022 та погодинну тарифікацію адвокатських послуг.
На підставі вказаних документів встановлено, що адвокатом надані наступні послуги:
- усні консультації 3 год. 300 грн;
- аналіз документів замовника, підбір нормативної бази для складання позовної заяви 3 год. 300 грн;
- складання позовної заяви про оскарження рішень про відмову у призначенні пенсії 4 год. 4000 грн;
- ксерокопіювання, друк, завірення документів, що додаються до позовної заяви, підготовка реквізитів по сплаті судового збору 2 год. 200 грн;
- направлення позовної заяви з додатками на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 1 год. 100 грн;
- моніторинг подальшого руху справи 1 год. 100 грн;
- підготовка інших процесуальних документів до винесення судом рішення у справі (відповіді на відзив, заяв, клопотань тощо) 1 год. 1000 грн.
Суд зазначає, що відшкодуванню судом підлягають послуги лише безпосередньо пов`язані з розглядом адміністративної справи.
Відшкодування витрат на такі послуги як усні консультації 3 год. 300 грн, аналіз документів замовника, підбір нормативної бази для складання позовної заяви 3 год. 300 грн, не підлягають стягненню з відповідачів, оскільки не пов`язані з розглядом адміністративної справи, а надані позивачу адвокатом у межах власної оплатної адвокатської діяльності.
Відшкодування витрат на такі послуги як ксерокопіювання, друк, завірення документів, що додаються до позовної заяви, підготовка реквізитів по сплаті судового збору 2 год. 200 грн, направлення позовної заяви з додатками на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду 1 год. 100 грн, моніторинг подальшого руху справи 1 год. 100 грн, не підлягають стягненню з відповідачів, оскільки не є самостійно наданими адвокатом послугами, а мають бути включені адвокатом у вартість послуг щодо складання позовної заяви про оскарження рішень про відмову у призначенні пенсії 4 год. 4000 грн.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі самі критерії використовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).
З огляду на предмет спору, те що ця справа є справою незначної складності, обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат має бути зменшений до 2000,00 гривень за підготовку позовної заяви до суду та відповіді на відзив на позовну заяву.
Судом встановлено, що визначені адвокатом дії в актах про надання послуг є частково доведеними, отже, клопотання про стягнення з відповідачів-2, 3 правничої допомоги підлягає частковому задоволенню у сумі 2000 грн.
Вказана сума у розмірі 2000 грн. є співмірною з вчиненими адвокатом діями та наданими послугами у цій справі.
Керуючись ст. ст. 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період з 01.09.1979 по 25.07.1980 навчання згідно з атестатом №5262 від 25.07.1980, період з 15.11.2012 по 09.11.2013 перебування на обліку у Горлівському міському центрі зайнятості; період роботи з 01.06.2017 по 05.07.2017 у філії товариства з обмеженою відповідальністю «Істек» «Горлівський Коксохімзавод».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11.07.2022 про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні та зарахованих періодів роботи, навчання та перебування в центрі зайнятості.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 1000 (одна тисяча) грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.З. Голобутовський