Справа № 761/28823/21
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.

за участю секретаря Дудин А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку, є правонаступником Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації про скасування постанови № 61 про закриття справи про адміністративне правопорушення від 29.07.2021 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 10 лютого 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позову. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, що рішення суду винесено з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що на підставі звернень фізичної особи ОСОБА_2 від 26.01.2021 року, від 15.03.2021 року, від 17.03.2020 року та від 24.03.2020 року, в яких останній наполягав на тому, що йому було відмовлено у перенесенні № НОМЕР_1 на обслуговування у мережі «Lifecell», оскільки у мережі «Київстар» не зареєстровано особу, яка є користувачем зазначеного номера, було проведено захід державного нагляду щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері телекомунікацій за вих. №138/КТ.

За результатом заходу було складено Протокол №61 від 16 липня 2021 року про адміністративне правопорушення, де зазначено, що позивач в особі начальника департаменту додаткових послуг та операторських взаємовідносин ОСОБА_1 вчинив порушення чинного законодавства, а саме: пункту 1 розділу II Порядку надання послуг із перенесення абонентських номерів затвердженого рішенням НКРЗІ від 31.07.2015 №394, підпункту 2 пункту 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, підпункту 3 пункту 2 розділу II Правил здійснення діяльності у сфері телекомунікацій, затверджених рішенням НКРЗІ від 19.11.2019 №541, пункту 4-1 частини першої статті 39 Закону України «Про телекомунікації», за що передбачена відповідальність відповідно до частини першої статті 145 КУпАП.

29 липня 2021 року винесено постанову №61 про закриття справи про притягнення начальника департаменту додаткових послуг та операторських взаємовідносин ПрАТ «Київстар» ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 145 КУпАП, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із спливом строків для притягнення до адміністративної відповідальності.

Водночас вказаною постановою № 61 від 29.07.2021 встановлена вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 145 КУпАП.

Вважаючи постанову № 61 від 29.07.2021 про закриття справи про адміністративне правопорушення протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Відповідно до ст.7 Кодексу України про адміністративні правопорушення ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Згідно ст. 145 ч.1 КУпАП порушення умов і правил, що регламентують діяльність у сфері телекомунікацій та користування радіочастотним ресурсом України, передбачену ліцензіями, дозволами, повідомленням про початок здійснення діяльності у сфері телекомунікацій, - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств і організацій усіх форм власності у розмірі від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Судом встановлено, що 26 січня 2021 ОСОБА_2 звернувся із заявою до ТОВ «Лайфселл» для отримання послуги з перенесення номера НОМЕР_1 з мережі оператора телекомунікацій ПрАТ «Київстар» до мережі оператора телекомунікацій ТОВ «Лайфселл», проте отримав відмову, оскільки вказаний номер телефону за інформацією ПрАТ «Київстар» не зареєєстровано за абонентом у мережі ПрАТ «Київстар».

У Протоколі №61 від 16 липня 2021 року про адміністративне правопорушення зазначено, що позивач в особі начальника департаменту додаткових послуг та операторських взаємовідносин ОСОБА_1 вчинив порушення чинного законодавства, а саме: пункту 1 розділу II Порядку надання послуг із перенесення абонентських номерів затвердженого рішенням НКРЗІ від 31.07.2015 №394, підпункту 2 пункту 39 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2012 №295, підпункту 3 пункту 2 розділу II Правил здійснення діяльності у сфері телекомунікацій, затверджених рішенням НКРЗІ від 19.11.2019 №541, пункту 4-1 частини першої статті 39 Закону України «Про телекомунікації», за що передбачена відповідальність відповідно до частини першої статті 145 КУпАП.

У позовній заяві позивач вказав, що в його діях відсутня як об`єктивна сторона правопорушення так і суб`єктивна сторона правопорушення. Відповідач ані в протоколі про адміністративне правопорушення, ані в оскаржуваній постанові не наводить положень Ліцензійних умов, які нібито порушив позивач. Крім того у позивача відсутня вина у порушенні правил та умов, визначених ліцензіями чи дозволами. З оскаржуваної постанови неможливо встановити ті негативні наслідки, які настали внаслідок дій позивача та ті, які би підпадали під склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 145 КУпАП.

Окрім того позивач зазначив, що абонент користувався основним номером НОМЕР_2. Номер НОМЕР_3, про перенесення якого він просив, є додатковим номером, перенесення якого є неможлививм, про що абонент був попереджений.

Згідно ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» (в редакції, чинній на момент складення спірної постанови) перенесення абонентського номера - телекомунікаційна послуга, що надається абоненту за його заявою, яка полягає у збереженні за абонентом наданого йому оператором телекомунікацій абонентського номера з метою використання цього номера для отримання телекомунікаційних послуг у мережі іншого оператора телекомунікацій, що надає телекомунікаційні послуги на території України.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» (який був чинний на момент складення спірної постанови) оператори телекомунікацій зобов`язані: надавати абонентам послугу перенесення абонентського номера, користування персональним номером у порядку, встановленому національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації.

Відповідно до пп. 4 п. 28 Рішення НКРЗІ «Про затвердження Порядку надання послуг із перенесення абонентських номерів» № 394 від 31.07.2015, абоненту відмовляється у ППН, якщо: знеособленим абонентом рухомого (мобільного) зв`язку не підтверджено право користування абонентським номером, на перенесення якого подана заява, та/або не підтверджено згоду на отримання ППН, що передбачено пунктом 15 цього розділу.

У матеріалах справи наявний висновок Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз № 3847 від 05.10.2021 року.

У вказаному висновку зазначено, що підключення абонентського номера НОМЕР_1 до основного абонентського номера НОМЕР_2 є виключно послугою «Додатковий номер» з кодом 818 мережі ПрАТ «Київстар».

На офіційному сайті компанії ПрАТ «Київстар» оприлюднено Умови надання та отримання телекомунікаційних послуг ПрАТ «Київстар», у яких зазначено, що у зв`язку з технологічними та адміністративними особливостями надання послуги «Додатковий номер» перенесення такого номеру неможливе в рамках надання послуги з перенесення абонентського номеру.

Враховуючи пункт 8 Розділу І та підпункт 1 пункту 28 Розділу II Порядку №394З, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПрАТ «Київстар» було правомірно відмовлено у перенесенні абонентського номера НОМЕР_1 згідно послуги із перенесення абонентського номеру до мережі оператора телекомунікації ТОВ «Lifecell».

За приписами п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

В той же час, наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частина 1 ст. 73 КАС України дає визначення, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 74 КАС України).

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зазначені норми приписують обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності.

В даному випадку у матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано до суду доказів того, що позивачем, як уповноваженою особою, було безпідставно відмовлено ОСОБА_2 у перенесенні абонентського номеру НОМЕР_1 на обслуговування мережі «Lifecell».

Враховуючи викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем у справі не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.145 КУпАП, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містить інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) у відзиві на позовну заяву та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга відповідача не містить.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах електронних комунікацій, радіочастотного спектра та надання послуг поштового зв`язку - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 10 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Н.М. Єгорова

А.Ю. Коротких