Справа № 640/20090/20
Суддя: Грибан Інна Олександрівна
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий суддя Грибан І.О.

судді: Ключкович В.Ю.

Парінов А.Б.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 травня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві про визнання дій протиправними та скасування заборонного припису, -

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, в якому просив суд :

- визнати неправомірними дії дільничного офіцера поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Федорченко С.В.;

- скасувати терміновий заборонний припис серії АА№005911 від 18.08.2020.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 травня 2022 року позов задоволено повністю.

Визнано протиправними дії дільничного офіцера поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Федорченко С.В.

Скасовано терміновий заборонний припис серії АА№005911 від 18.08.2020.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві (адреса: 02100, м. Київ, вул. Червоноткацька, 2, ідентифікаційний код 08672868)) понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 840,8 (вісімсот сорок гривень) 80 коп.

Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі.

Апелянт зазначив, що приймаючи терміновий заборонний припис відносно позивача, діяв в межах і у спосіб, та відповідно до вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» та Закону України «Про Національну поліцію». Крім того апелянтом зауважено, що припис за своєю правовою природою є ненормативним правовим актом одноразового застосування, який вичерпав свою дію фактом виконання і відповідно не може бути скасований.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 30 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 травня 2022 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України призначено справу до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.

Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 18.08.2020 Дніпровським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві отримано заяву ОСОБА_1 про те, що 18.08.2020 о 13:10 год за адресою: АДРЕСА_2 , - неадекватний сусід заявниці кидається на свою бабусю.

Відповідно до рапорту складеного дільничним офіцером поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенантом поліції Федорченко С.В. за результатами відпрацювання вказаної заяви, вбачається, що на обидві сторони конфлікту було винесено термінові заборонні приписи та складені адміністративні протоколи за статтею 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення.

Зокрема, 18.08.2020 на підставі норм Закону України «Про запобігання домашньому насильству» дільничним офіцером поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенантом поліції Федорченко С.В. був винесений терміновий заборонний припис серії АА №005911 стосовно позивача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з скоєння ним психологічного насильства стосовно сина ОСОБА_2 , із забороною в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою строком 3 доби, з зазначенням, що даний припис діє до 15:00 години 21.08.2020.

Водночас позивачу роз`яснено положення статті 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення про притягнення до відповідальності за невиконання зазначеного термінового заборонного припису стосовно кривдника.

Крім того, дільничним офіцером поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенантом поліції Федорченко С.В. складено форму оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та відібрано у ОСОБА_1 пояснення по суті конфліктної ситуації, що виникла 18.08.2020.

Вважаючи дії дільничного офіцера поліції неправомірними, а терміновий заборонний припис таким, що підлягає скасуванню ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не довів правомірності прийняття термінового заборонного припису серії АА№005911 від 18.08.2020 року. Також суд зауважив, що з наявної в матеріалах справи форми оцінки вчинення домашнього насильства від 18.08.2020 встановлено, що відповідачем не оцінено рівень безпеки у зазначеній ситуації.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, визначає Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII від 07 грудня 2017 року (надалі - Закон № 2229-VIII).

Пунктом 3 статті 1 Закону № 2229-VIII передбачено, що домашнє насильство, це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Водночас, у пункті 15 частини 1 статті 1 Закону № 2229-VIII, визначено, що психологічне насильство форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи;

За приписами частини 1 статті 10 Закону № 2229-VIII до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать: виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них; прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України; інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися; винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників; взяття на профілактичний облік кривдників та проведення з ними профілактичної роботи в порядку, визначеному законодавством; здійснення контролю за виконанням кривдниками спеціальних заходів протидії домашньому насильству протягом строку їх дії; анулювання дозволів на право придбання, зберігання, носіння зброї та боєприпасів їх власникам у разі вчинення ними домашнього насильства, а також вилучення зброї та боєприпасів у порядку, визначеному законодавством; взаємодія з іншими суб`єктами, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, відповідно до статті 15 цього Закону; звітування центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, про результати здійснення повноважень у цій сфері у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Отже, законодавець передбачив, що формою домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи є психологічне насильство. В свою чергу, фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

При цьому, саме на уповноважені підрозділи органів Національної поліції України покладено функції із здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Відповідно до пункту 16 статті 1 Закону № 2229, терміновий заборонний припис стосовно кривдника - спеціальний, захід протидії домашньому насильству, що вживається уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України як реагування на факт домашнього насильства та спрямований на негайне припинення, домашнього насильства, усунення небезпеки для життя і здоров`я постраждалих осіб та недопущення продовження чи повторного вчинення такого насильства.

Статтею 25 Закону № 2229 передбачено, що терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи:

1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

Процедуру проведення оцінки вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, з метою визначення ефективних заходів реагування, спрямованих на припинення такого насильства та попередження його повторного вчинення визначено Порядком проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України Міністерства внутрішніх справ України 13.03.2019 року № 369/180, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.04.2019 року № 333/33304 (далі - Порядок оцінки ризиків).

Відповідно до п. 1, 2, 3 Порядку оцінки ризиків, оцінка ризиків проводиться за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.

За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.

Фактори небезпеки/ризику щодо вчинення домашнього насильства визначаються за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства, і представлені у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства у вигляді питань, на які відповідає поліцейський уповноваженого підрозділу поліції за результатами спілкування з постраждалою особою, та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Форма оцінки вчинення домашнього насильства складається із 27 питань, на які поліцейський має відповісти "так", "ні", "без відповіді"/"невідомо" (додаток 1 до Порядку №369/180).

Згідно з пунктом 6 Порядку №369/180, дві відповіді "Так" на запитання з №1 - 6 та на будь-яку кількість запитань з №7 - 27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, а також якщо поліцейський уповноваженого підрозділу поліції вважає, що постраждала особа перебуває в ситуації, яка може спричинити її смерть або інші тяжкі наслідки, оцінюється як високий рівень небезпеки.

Відповідь "Так" на одне запитання з №1 - 6 та на щонайменше сім і більше запитань з №7 - 27 або жодної відповіді на запитання з №1 - 6, але не менше чотирнадцяти позитивних відповідей на запитання з №7 - 27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як середній рівень небезпеки.

Відповідь "Так" на одне запитання з №1 - 6 та на не більше ніж шість запитань з №7 - 27 або не більше тринадцяти позитивних відповідей на запитання з №7 - 27 форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства оцінюється як низький рівень небезпеки.

Якщо на всі запитання отримано відповіді "Без відповіді/Невідомо", поліцейський уповноваженого підрозділу поліції на свій розсуд може оцінити ситуацію як таку, що має високий рівень небезпеки.

Пунктом 7 порядку №369/180 визначено, що залежно від визначеного рівня небезпеки, яка загрожує постраждалій особі, поліцейський уповноваженого підрозділу поліції приймає рішення щодо необхідності винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника та застосування заходів, передбачених частиною другою статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Якщо рівень небезпеки оцінюється як низький або середній, а інші чинники/обставини, що можуть вплинути на рівень небезпеки, відсутні, терміновий заборонний припис стосовно кривдника виноситься на розсуд поліцейського уповноваженого підрозділу поліції.

У разі високого рівня небезпеки поліцейський уповноваженого підрозділу поліції обов`язково виносить терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

Аналізуючи наведені норми, під час вирішення питання про прийняття припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлові приміщення. При винесенні припису працівник уповноваженого підрозділу поліції отримує пояснення від кривдника, постраждалої особи (її представника), свідка(ів) (у разі наявності).

Окрім цього, Закон № 2229 чітко визначає підставу для винесення припису, де зазначено, що поліцейський повинен дійти висновку про існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи від кривдника, тому застосування термінового заборонного припису спрямоване на негайне припинення домашнього насильства або недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Судом першої інстанції встановлено та з наявної в матеріалах справи форми оцінки вчинення домашнього насильства від 18.08.2020 вбачається, що відповідачем не оцінено рівень безпеки у зазначеній ситуації.

Окрім цього, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач будь-яким чином застосовував психологічне насильство до своїх родичів.

Слід зазначити, що дані обставини мають бути встановлені органами поліції з урахуванням отриманих пояснень від обох сторін конфлікту та підтверджуватись відповідними доказами.

Крім того, відповідно до постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 03.11.2020, суд закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення. Приймаючи зазначену постанову та закриваючи провадження у справі суд дійшов висновку, що у ході судового розгляду факту того, що у конфліктній ситуації, у розумінні статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», з боку особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, дій, які б підпадали під поняття психологічне насильство не встановлено. Як і факту того, що у цілому конфліктна ситуації викликала у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинила емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність у відповідача підстав для прийняття спірного тимчасового заборонного припису, оскільки така оцінка відповідача не відповідає приписам абз. 1 п.6 розділу ІІ Порядку №369/180, а відтак дії відповідача щодо винесення тимчасового заборонного припису стосовно кривдника вчинені передчасно.

З огляду на це, суд першої інстанції правомірно визнав протиправним та скасував терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА№005911 від 18.08.2020 року .

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, а саме: дільничного офіцера поліції Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві лейтенанта поліції Федорченко С.В., колегія суддів зазначає таке.

Контроль за дотриманням працівниками уповноважених підрозділів поліції чинного законодавства України під час застосування спеціального заходу протидії домашньому насильству шляхом винесення припису покладається на керівників територіальних (відокремлених) підрозділів територіальних органів поліції ( пункт 3 Розділу II Порядку).

Відтак, у цій справі відповідачем є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 241, 242, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у м. Києві залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя І.О. Грибан

Судді В.Ю. Ключкович

А.Б. Парінов

(повний текст постанови складено 30.11.2022р.)