Справа № 480/6478/22
Суддя: М.М. Шаповал
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
05 грудня 2022 року Справа № 480/6478/22
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Шаповала М.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу №480/6478/22 за позовом Головного управління ДПС у Сумській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр лімітед компані" про стягнення податкового боргу та накладення арешту,
В С Т А Н О В И В:
Головне управління ДПС у Сумській області просить суд:
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відповідачем обліковується податковий борг, який виник у зв`язку з несплатою самостійно узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, а також внаслідок не сплати грошових сум, визначених податковими повідомленнями-рішеннями. Відповідачу надсилалась податкова вимога, однак сума боргу залишилась несплаченою.
Ухвалою суду від 05.10.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Вказана ухвала була направлена відповідачу за адресою державної реєстрації. Відзиву на позов відповідачем не надано, що не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрований як юридична особа, є платником податків і зборів.
Відповідно до ст. 120 ПК України за порушення граничних строків подання податкової звітності з податку на додану вартість до відповідача позивачем застосовано штрафну санкцію, яка нарахована відповідно до наступних податкових повідомлень-рішень:
- від 26.01.2021 № 005921810 на суму 1020 грн, винесеного на підставі акту камеральної перевірки № 2775/А/18-28-04-16/41477496 від 17.12.2020;
Відповідно до вимог п. 59.1 ст. 59 ПК України відповідачу направлена податкова вимога від 09.09.2020 № 1722-13.
Згідно з п. 20.1.34 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п. 95.2 ст. 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Згідно з п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
В силу п. п. 95.3, 95.4 ст. 95 ПК України стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування ПДВ, відкритих в органі, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Поняття податкового боргу відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України включає в себе грошове зобов`язання, яке самостійно визначене платником податків, або узгоджене в порядку оскарження, але не сплачене у встановлений ПК України строк.
Право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти та інші цінності такого платника податків, що знаходяться в банку, у разі, якщо у платника податків, який має податковий борг, відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, передбачено пп. 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 ПК України.
Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, визначені пунктом 94.2 статті 94 ПК України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав, але розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів).
Зазначене випливає із системного тлумачення правових норм, які містяться у статті 94 ПК України. Ці норми регулюють як правовідносини, що виникають при накладенні адміністративного арешту майна, так і арешту коштів платника податків, причому зміст правового регулювання викладається в єдиному контексті.
Додаткові випадки накладення арешту на кошти платника податків, крім тих, що визначені статтею 94 цього Кодексу, визначені п.п. 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 ПК України.
Наведена норма встановлює одночасно як право податкового органу на звернення до суду з вимогою про накладення арешту на кошти платника податків, так і підстави для реалізації цього повноваження, якими є: 1) відсутність майна, за рахунок якого може бути погашений податковий борг; 2) недостатність такого майна для погашення суми податкового боргу через те, що балансова вартість цього майна менша за відповідну суму податкового боргу; 3) майно не може бути джерелом погашення податкового боргу у відповідній сумі.
Відсутність підстав для застосування арешту коштів платника податків, передбачених пунктом 20.1.33 статті 20 ПК України, серед підстав для застосування адміністративного арешту, що входять до переліку, встановленого пунктом 94.2 статті 94 ПК України (сформульованого як вичерпний), не може розглядатися як перешкода для застосування арешту коштів на рахунках платника податків у відповідних випадках.
Наведене пояснюється тим, що норма пункту 20.1.33 статті 20 ПК України є імперативною і обов`язковою до виконання, зміст її є самостійним, чітким і зрозумілим. Норми пункту 20.1.33 статті 20 та пункту 94.2 статті 94 ПК України не заперечують за змістом одна одну, оскільки регулюють різні правовідносини. Так, норми пункту 94.2 ПК України визначають загальні підстави для застосування арешту як майна, так і коштів платника податків. Натомість пункт 20.1.33 статті 20 ПК України регулює інше коло відносин, а саме питання накладення арешту виключно на кошти платника податків та інші цінності, що знаходяться у банках, причому в специфічній ситуації за відсутності достатнього для погашення податкового боргу майна.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем з метою встановлення наявності активів у відповідача направленні запити до державних органів реєстрації, в результаті чого отримано відповіді, відповідно до яких майнові активи у позивача відсутні.
Так, згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.09.2021 майно у відповідача відсутнє.
Відповідно до відомостей МВС у ТОВ "Центр лімітед компані" немає зареєстрованих транспортних засобів від 29.09.2021 № 3728.
Сумський відділ камеральних перевірок управління з питань виявлення та опрацювання податкових ризиків повідомляє, що ТОВ "Центр лімітед компані" за 2020 рік фінансову звітності не подавав.
Також податковим керуючим був здійснений виїзд за місцем реєстрації підприємства з метою виявлення активів ТОВ "Центр лімітед компані". Було фактично встановлено відсутність майна, яке належить підприємству, що підтверджується актом від 05.11.2021.
Крім цього, Постановою Національного Банку України № 22 від 21.01.2004 затверджено Інструкцію про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29.03.2004 № 372/8976), вимоги якої згідно пункт 1.3 поширюються на всіх учасників безготівкових розрахунків, а також на стягувачів та є обов`язкові для виконання ними.
Пункт 9.2 Інструкції передбачає, що банк накладає арешт на кошти, що обліковуються за рахунками, відкритими клієнтами банку, відповідно до нормативно-правових актів Національного банку з питань відкриття і закриття рахунків.
Арешт на підставі документа про арешт коштів може бути накладений на всі кошти, що є на всіх рахунках клієнта банку, без зазначення конкретної суми, або на суму, що конкретно визначена в цьому документі. Якщо в документі про арешт коштів не зазначений конкретний номер рахунку клієнта, на кошти якого накладений арешт, але обумовлено, що арешт накладено на кошти, що є на всіх рахунках, то для забезпечення суми, визначеної цим документом, арешт залежно від наявної суми накладається на кошти, що обліковуються на всіх рахунках клієнта, які відкриті в банку, або на кошти на одному/кількох рахунку/ах. (пункт 9.3 Інструкції).
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд,
В И Р І Ш И В:
Позов Головного управління ДПС у Сумській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Центр лімітед компані" про стягнення податкового боргу та накладення арешту задовольнити.
МФО банку - 300346; назва банку - АТ Альфа-банк у м. Києві номер рахунку - НОМЕР_1 ; валюта рахунку - 978 - євро;
МФО банку - 300346; назва банку - АТ Альфа-банк у м. Києві номер рахунку - НОМЕР_2 ; валюта рахунку - 840-Долар США;
МФО банку - 300346; назва банку - АТ Альфа-банк у м. Києві номер рахунку - НОМЕР_1 : валюта рахунку - 643-Російський рубль:
МФО банку - 380805; назва банку - АТ "Райффайзен банк" у м. Києві номер рахунку - НОМЕР_3 : валюта рахунку - 980 - українська гривня.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Шаповал