Справа № 320/5119/22
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2022-12-01 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5119/22
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Шевченко Е.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року, суддя Василенко Г.Ю., у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Надра Геоцентр», Акціонерного товариства «Укргазвидобування» про стягнення коштів з рахунків платників податків у банках, що обслуговують таких платників податків,-

У С Т А Н О В И Л А:

Головне управління ДПС у Дніпропетровській області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Надра Геоцентр", Акціонерного товариства "Укргазвидобування" про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю фірма "Надра Геоцентр" та Акціонерного товариства "Укргазвидобування" коштів у розмірі податкового боргу з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу у сумі 118 263 794,05 грн.

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Київського окружного адміністративного суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Відповідно до ст. 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3,6,7,11,14,26 ст. 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).

Оскільки позовна заява була повернута позивачу, колегія суддів призначила розгляд апеляційної скарги відповідно до ст. 312 КАС України у порядку письмового провадження без виклику сторін.

Клопотання скаржника про розгляд справи у судовому засіданні за участю представника Головного управління ДПС у Дніпропетровській області задоволенню не підлягає з огляду на вимоги ст. 312 КАС України.

Перевіривши матерали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до ухвали Київського окружного адміністративного суду від 24.06.2022 позовну заяву залишено без руху та встановлено десятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви, шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку на звернення до суду з даним позовом та доказів поважності причин пропуску такого строку.

Свої доводи щодо поважності причин пропуску строку на подачу позовної заяви позивач мотивував тим, що строки для звернення з позовною заявою відповідно до положень ст. 52-2 підрозділу 10 Розділу ХХ Перехідні положення ПК України є зупиненими.

Зі змісту поданої позивачем заяви вбачається, що в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення до суду з даним позовом контролюючий орган зазначив, що тільки після того, як платник податків погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатись відкликаною, а в разі виникнення в майбутньому суми податкового боргу - контролюючим органом має бути виставлена нова податкова вимога. Внаслідок не погашення відповідачами в повному обсязі суми податкового боргу за податковою вимогою від 16.06.2016 №176-17 вона є діючою. На думку позивача, право на звернення стягнення боргу у контролюючого органу виникло після реалізації майна та надходження коштів від такої реалізації в рахунок погашення податкового боргу, а саме 14.03.2019. Відповідно до п. 52 - підрозділу 10 (інші перехідні положення) Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України період з 18.03.2020 по останній календарний день (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Таким чином, за твердженням позивача, строк для звернення з позовною заявою є зупиненим.

Як встановлено судом першої інстанції та дана обставина підтверджується матеріалами справи, право на вчинення податковим органом дій щодо стягнення з платника податів податкового боргу виникло 14.09.2016.

На думку позивача, право на звернення до суду право на звернення стягнення боргу у контролюючого органу виникло після реалізації майна та надходження коштів в рахунок погашення боргу 16.03.2019.

Окрім того, відповідно до п. 52 - підрозділу 10 (інші перехідні положення) Розділу ХХ Перехідні положення Податкового кодексу України період з 18.03.2020 по останній календарний день (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби, зупиняється перебіг строків давності, передбачених статтею 102 цього Кодексу. Таким чином, за твердженням позивача, строк для звернення з позовною заявою є зупиненим.

В апеляційній скарзі скаржник зазначив, що відповідно до п. 102.4 ст. 102 ПК України, у разі якщо платіж стягується за рішенням суду, строки стягнення встановлюються до повного погашення такого платежу або визначення боргу недійним.

На виконання постанови Київського окружного адміністартивного суду від 14.12.2017 у справі №810/1920/17 податковим органом здійснені заходи з продажу майна в рахунок погашення податкового боргу ДСД від 19.11.2007 .

У подальшому передано на реалізацію газовий конденсат на суму 250,1 тис.грн. Біржові торги з продажу газового конденсату відбулися 20.02.2019 з рахунок погашення боргу надійшло 140,1 тис. грн. За період з 14.03.2019 по теперішній час податковий борг ДСД від 19.11.2007 не погашався і не переривався.

Відповідно до пункту 95.1 статті 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває в податковій заставі.

Отже, наведена норма встановлює послідовність стягнення податкового боргу за рахунок різних джерел: спочатку за рахунок коштів, а в разі їх недостатності - за рахунок майна, яке перебуває в податковій заставі. Таким чином, законом закріплено пріоритет погашення податкового боргу за рахунок коштів. Відповідно до пункту 95.2 статті 95 ПК України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Приписи пункту 102.4 статті 102 ПК України надають контролюючому органу право на стягнення податкового боргу, що виник у зв`язку з відмовою в самостійному погашенні грошового зобов`язання, протягом наступних 1 095 календарних днів із дня виникнення податкового боргу.

Відповідно до положень ПК України встановлено граничний строк для визначення контролюючим органом розміру податкового боргу, який «починається за наслідком прийняття рішення податкового органу або самостійного декларування боржником податкових зобов`язань, та не може перевищувати 1095 календарних днів з моменту самостійного декларування податкових зобов`язань або прийняття відповідного рішення про нарахування податкового боргу контролюючим органом, по закінченню яких він уже не може вживати заходів до стягнення податкової заборгованості у будь-якому порядку (судовому чи позасудовому), оскільки за наслідком закінчення цього строку податкове зобов`язання визнається безнадійним в силу статті 101 Податкового кодексу України, а борг підлягає списанню в обов`язковому порядку».

Цей строк є спеціальним строком давності для звернення контролюючого органу до платника податків з вимогою про погашення податкового боргу та застосовується імперативно (в силу закону).

Окрім того, суд першої інстанції вірно звернув увагу на практику Верховного Суду, який у своїх рішеннях, зокрема від 17.03.2020 справа №2а/1570/176/2011 зазначає, що "чинне правове регулювання не передбачає можливості, зокрема й суду, продовжувати 1095 денний строк давності стягнення податкового боргу, поновлювати цей строк. Правові наслідки пропуску граничних строків стягнення податкового боргу встановлені податковим законодавством. Так податковий борг платника податків, стосовно якого минув строк давності, встановлений ПК України, розуміється «безнадійним» і підлягає списанню, у тому числі пеня та штрафні санкції, нараховані на такий податковий борг (стаття 101). Таким чином, поновлення строку звернення до суду має інше функціональне навантаження, призначення ніж 1095-денний строк, встановлений статтею 102 ПК України, а до набрання чинності кодексом підпунктом 15.2.1 пункту 15.2 статті 15 Закону № 2181-III. Поновлення строку звернення до суду не продовжує, не змінює 1095-денний строк давності. Ці строки є різними за своїм правовим значенням: поновлення строку звернення до суду забезпечує розгляд справи, тоді коли пропуск контролюючим органом строку давності унеможливлює задоволення позовних вимог. Строк звернення до суду може бути поновлений судом, тоді ж коли строк давності поновленню не підлягає. Правові наслідки пропуску останнього імперативно встановлені в законі, їх настання не залежить від розсуду суду".

Також колегія суддів зазначає, що позивач не вказав, яким чином наявність факту запровадження дії карантину з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби та воєнного стану завадило контролюючому органу звернутись до суду з даним позовом, оскільки борг існував ще з 2016 року.

Сам факт запровадження карантину та воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду саме позивачем у встановлені строки у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатися поважною причиною для безумовного поновлення цих строків.

Відповідно до частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною другою цієї ж статті передбачено, що якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

За таких підстав колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для поновлення позивачу строку звернення до адміністративного суду, оскільки пропуск такого строку є з неповажних причи.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною, підстави для її скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ ВП 44118658) залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 22 серпня 2022 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.