Справа № 280/6157/22
Суддя: Духневич Олександр Сергійович
Дата ухвалення: 2022-12-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2022 року Справа № 280/6157/22 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді Духневича О.С., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (далі відповідач), в якому просить:

визнати протиправною та скасувати постанову відповідача про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308720 від 10.10.2022, винесену відносно позивача.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з оскаржуваною постановою не погоджується, оскільки за результатами проведеної посадовою особою відповідача перевірки встановлений факт того, що під час перевезення вантажів перевізник не забезпечив водія оформленим протоколом перевірки та адаптації тахограва, при цьому на транспортний засіб, який перевірявся наявний протокол перевірки та адаптації тахограва, який пройшов перевірку. Відповідно до пункту 9 вказаного протоколу, тахограф придатний до експлуатації. Звертає увагу суду на те, що акт перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт та направлення на перевірку виконані на бланку відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті працівником, посада якого не відноситься до вказаного органу Укртрансбезпеки, у зв`язку із чим вважає, що вказані документи є неналежними та недопустимими. З огляду на викладене просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.10.2022 відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами в порядку, визначеному статтею 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України). Відповідачу запропоновано у 15-денний строк з дня отримання ухвали надати відзив на позовну заяву.

Також вказаною ухвалою витребувано у відповідача докази по справі, а саме належним чином завірені копії документів на підставі яких прийнято постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308720 від 10.10.2022.

На виконання ухвали суду від 28.10.2022 відповідачем 11.11.2022 супровідним листом (вх. № 43317) долучено до матеріалів справи копію постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308720 від 10.10.2022; копію акту перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 05.09.2022 № 251232; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер НОМЕР_1 серії НОМЕР_2 від 15.12.2021; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу номер НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 від 05.06.2013; копію посвідчення водія на імя ОСОБА_2 від 03.04.2013 серії НОМЕР_5 ; копію товарно-транспортної накладної ЮП000001033 від 05.09.2022; копію перевірки адаптації тахографа від 16.06.2020; копію запрошення з доказами направлення його позивачу.

Відповідач позов не визнав, 14.11.2022 надіслав відзив на позов (вх. № 43521), у якому пояснює, під час проведення перевірки водій надав посадовим особам відповідача протокол перевірки та адаптації тахографа від 16.06.2020, термін якого закінчився 16.06.2022, з чого слідує, що на момент здійснення рейдової перевірки дійсного протоколу перевірки та адаптації тахографа у водія не було. При цьому водій з актом перевірки був ознайомлений, від підпису відмовився, жодних письмових пояснень про причини порушень не надав. Звертає увагу суду на те, що відповідно до пункту 6.1 Положення про робочий час та відпочинок водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнанні тахографом, відповідно до чинного законодавства, позивач зобов`язаний забезпечувати належну експлуатацію тахографу, а водій повинен мати при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа; заповнені тахокарти або карту водія чи роздруківку даних роботи тахографа, у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом. Крім того посилаючись на висновки Верховного Суду, зазначених у постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 вказує, що за відсутності документів, зокрема, в даному випадку тахокарти, без оформлення індивідуальної контрольної книги водія, на підставі яких виконуються вантажні перевезення до фізичних або юридичних осіб, які здійснюють на комерційній основі чи за власний кошт перевезення вантажів транспортними засобами, застосовуються адміністративно-господарські штрафи. Зважаючи на зазначене, вважає, що оскаржувану постанову було винесено правомірно, у зв`язку із чим просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

28.11.2022 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив (вх. № 45343), в якій, зокрема, зазначає, що посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17 є недоречним, скільки обставини, які оспорювалися у вказаній постанові відрізняються від справи, яка розглядається судом. Щодо тверджень відповідача про відмову від надання пояснень зауважує, що у водія працівника відповідача будь-яких пояснень не запитувались, акт складено одноособово працівником відповідача від початку до кінця, без пояснень його суті та наслідків, а виданий акт перевірки вже містив позначку, що водій відмовився від підписання акту. З огляду на вказане вважає, що оскаржувана постанова є незаконною.

Враховуючи приписи частини 5 статті 262 КАС України справа розглядалася за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини.

Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 04.02.2020, номер запису: 0106271, за адресою: 69089, м. Запоріжжя, вул. Адмірала Лазарєва, буд. 5, основним видом економічної діяльності якого є 49.41. Вантажний автомобільний транспорт.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебуває транспортний засіб марки DAF, моделі 95XF430, з номерним знаком НОМЕР_1 .

05.09.2022 посадовими особами відповідача здійснено рейдову перевірку транспортного засобу, за кермом якого був водій ОСОБА_2 , за наслідками якої був складений акт № 251232 про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.

Зі змісту вказаного акту встановлено, що під час проведення перевірки виявлено порушення статті 34 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме під час надання послуг з перевезення вантажів згідно товарно-транспортної накладної ЮП000001033 від 05.09.2022 перевізник не забезпечив наявності у водія протоколу перевірки та адаптації тахографа, у зв`язку із чим порушено вимоги статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», відповідальність за які передбачена абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Від підписання акту та надання пояснень щодо виявлених порушень водій відмовився.

В подальшому посадовими особами відповідача запрошенням на розгляд справи про порушення транспортного законодавства від 30.09.2022 № 32711/27/24-22 повідомлено позивача про те, що розгляд справи щодо виявлених порушень в акті № 251232 від 05.09.2022, буде розглянуто 10.10.2022 з 10 год. 00 хв. до 12 год. 00 хв., за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 8.

Вказане запрошення було відправлено позивачу рекомендованим листом з повідомленням 30.09.2022 та отримано ним особисто 04.10.2022, що підтверджується інформацією про відстеження пересилання поштових відправлень на Офіційному сайті «Укрпошта».

За результатами розгляду даної справи 10.10.2022 Державною службою України з безпеки на транспорті в особі відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області стосовно позивача винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу № 308720. Вказаною постановою на підставі абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» на позивача накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000,00 грн., яку було направлено на адресу позивача супровідним листом.

Вважаючи оскаржувану постанову протиправною, позивач звернувся із даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини між автомобільними перевізниками, замовниками транспортних послуг, органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування, пасажирами, власниками транспортних засобів, а також їх відносини з юридичними та фізичними особами суб`єктами підприємницької діяльності, які забезпечують діяльність автомобільного транспорту та безпеку перевезень регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт» № 2344-ІІІ від 05.04.2001 (далі Закон № 2344-ІІІ).

Частиною 4 статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що реалізація державної політики у сфері автомобільного транспорту здійснюється через центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування.

З метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади та відповідно до пунктів 9 і 9-1 статті 116 Конституції України Кабінет Міністрів України постановою «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 10.09.2014 № 442 постановив, зокрема згідно з абзацу 3 пункту 1, уторити Державну службу України з безпеки на транспорті, реорганізувавши шляхом злиття Державну інспекцію з безпеки на морському та річковому транспорті, Державну інспекцію з безпеки на наземному транспорті.

Постановою Кабінетом Міністрів України № 103 від 11.02.2015 «Про затвердження Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті», затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті (далі Положення № 103), пунктом 1 якого передбачено, що Державна служба України з безпеки на транспорті (далі Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Згідно з пунктом 4 Положення № 103, основними завданнями Укртрансбезпеки є:

реалізація державної політики з питань безпеки на автомобільному транспорті загального користування (далі автомобільний транспорт), міському електричному, залізничному транспорті;

внесення на розгляд Міністра інфраструктури пропозицій щодо забезпечення формування державної політики з питань безпеки на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;

здійснення державного нагляду (контролю) за безпекою на автомобільному, міському електричному, залізничному транспорті;

надання у передбачених законом випадках адміністративних послуг у сфері автомобільного, міського електричного, залізничного транспорту.

Відповідно до пункту 8 Положення № 103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно з пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 26.06.2015 № 592 «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1378-р від 16.12.2015 «Питання Державної служби з безпеки на транспорті» визначено, що здійснення функцій і повноважень, покладених на Державну інспекцію України з безпеки на морському та річковому транспорті та Державної інспекції з безпеки на наземному транспорті припинено та забезпечено можливість їх виконання Укртрансбезпекою.

Наказом Укратрансбезпеки від 09.09.2020 № 340 «Про утворення структури Укртрансбезпеки» Управління Укртрансбезпеки у Запорізькій області було реорганізовано шляхом злиття з Управління Укртрансбезпеки у Дніпропетровській області в Придніпровське міжрегіональне управління Укртансбезпеки.

Наказом Укратрансбезпеки від 23.12.2021 № 2440-К «Про упорядкування структури Укртрансбезпеки» Придніпровське міжрегіональне управління Укртансбезпеки було реорганізовано шляхом поділу у Відділ державного нагляду (контролю) у Запорізькій області та у Відділ державного нагляду (контролю) у Дніпропетровській області

Отже, на цей час суб`єктом владних повноважень щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень, обов`язкових до виконання є Укртрансбезпека в особі її територіальних органів відділів державного нагляду (контролю) в областях України, в даному випаду в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області.

Частинами 14, 17 статті 6 Закону № 2344-ІІІ передбачено, що державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом здійснюються шляхом зупинки транспортного засобу або без такої зупинки посадовими особами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті, та його територіальних органів, які мають право зупиняти транспортний засіб у форменому одязі за допомогою сигнального диска (жезла) відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Процедура проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі) щодо додержання автомобільними перевізниками вимог законодавства про автомобільний транспорт визначається Порядком проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 № 1567 (далі Порядок № 1567).

Згідно із пунктами 2 та 4 Порядку № 1567, рейдовим перевіркам (перевіркам на дорозі) підлягають усі транспортні засоби вітчизняних та іноземних автомобільних перевізників (далі транспортні засоби), що здійснюють автомобільні перевезення пасажирів та вантажів на території України. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) на автомобільному транспорті проводяться посадовими особами Укртрансбезпеки та її територіальних органів (далі посадові особи) у форменому одязі, які мають відповідне службове посвідчення, направлення на рейдову перевірку (перевірку на дорозі) згідно з додатком 1-1, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку. Положення про формений одяг, сигнальний диск (жезл) та індивідуальну печатку посадової особи та працівника Укртрансбезпеки затверджує Мінінфраструктури. Рейдові перевірки (перевірки на дорозі) можуть проводитися із залученням посадових осіб відповідного підрозділу Національної поліції, Укравтодору, органу місцевого самоврядування та/або місцевої держадміністрації, підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Укртрансбезпеки, та власників (балансоутримувачів) пунктів габаритно-вагового контролю (за погодженням з їх керівниками).

Відповідно до підпункту 1 пункту 15 Порядку № 1567, під час проведення рейдової перевірки (перевірки на дорозі) перевіряється виключно наявність визначених статтями 39 і 48 Закону документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом.

Згідно з положень статті 48 Закону № 2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:

для автомобільного перевізника документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;

для водія посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Таким чином, перелік необхідних документів не є вичерпним, оскільки вказаною статтею визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону № 2344-ІІІ, водій транспортного засобу зобов`язаний, зокрема, мати при собі та передавати для перевірки уповноваженим на те посадовим особам документи, передбачені законодавством, для здійснення зазначених перевезень; дотримуватися визначеного режиму праці та відпочинку.

Абзацом 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно статті 2 Закону № 2344-ІІІ, законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Генеральна конференція Міжнародної організації праці 27.06.1979 у м. Женева ухвалила Конвенцію Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті (далі Конвенція № 153).

Статтею 1 вказаної Конвенції передбачено, що ця Конвенція застосовується до найманих водіїв, які працюють або на підприємствах, що займаються перевезеннями для третіх сторін, або на підприємствах, що перевозять вантажі чи пасажирів за свій рахунок на автомобілях, які використовуються професійно для внутрішніх чи міжнародних автомобільних перевезень товарів або пасажирів. Ця Конвенція застосовується також, якщо в ній не передбачено іншого, до власників транспортних засобів, зайнятих професійно автомобільними перевезеннями, та до членів їхніх сімей, які не отримують заробітної плати, коли вони працюють водіями.

Відповідно до частини 3 статті 10 Конвенції № 153, традиційні засоби контролю, зазначені в пунктах 1 та 2 цієї статті, якщо це потрібно для деяких категорій транспорту, заміняються або доповнюються, наскільки це можливо, сучасними засобами, такими, наприклад, як тахографи згідно з правилами установленими компетентними властями чи органами в кожній країні.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті» від 25.01.2012 № 51 визначено Міністерство інфраструктури компетентним органом з питань виконання Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті в частині внутрішніх автомобільних перевезень.

Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі Положення № 340), пунктами 1.1, 1.2 якого визначено, що це Положення розроблено відповідно до Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, Регламенту (ЄС) № 561/2006 Європейського Парламенту та Ради від 15 березня 2006 року про гармонізацію відповідного соціального законодавства, що регулює відносини в галузі автомобільного транспорту та вносить зміни до Регламентів Ради (ЄЕС) № 3821/85 та (ЄС) № 2135/98 і скасовує Регламент Ради (ЄЕС) № 3820/85, Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР), Кодексу законів про працю України та Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух». Це Положення встановлює особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів (далі - водії) та порядок його обліку.

Відповідно до пункту 1.3 Положення № 340, вимоги цього Положення поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами (далі - ТЗ).

Пунктом 1.4 Положення № 340 передбачено, що це Положення не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються: фізичними особами за власний рахунок для власних потреб без використання праці найманих водіїв; під час стихійного лиха, аварій та інших надзвичайних ситуацій; транспортними засобами Міністерства внутрішніх справ України (у тому числі Національної гвардії України), Міністерства оборони України, Офісу Генерального прокурора, Служби безпеки України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Національної поліції України та Державної прикордонної служби України або транспортними засобами, орендованими ними без водія, коли такі перевезення здійснюються з метою виконання завдань, покладених на ці державні органи, та під їх контролем; сільськогосподарськими підприємствами або підпиємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств; закладами охорони здоров`я незалежно від форми власності.

Пунктом 1.5 Положення № 340, зокрема, визначено, що тахограф обладнання, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їх водіїв.

Автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення (пункт 6.1 Положення № 340).

Відповідно до пункту 6.3 Положення № 340, водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.

Згідно пункту 7.1 Положення № 340, органи, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху проводять перевірку встановленого режиму праці та відпочинку водіїв відповідно до законодавства України.

24.06.2010 Міністерство транспорту та зв`язку України наказом № 385 затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті (далі Інструкція № 385), відповідно до пунктів 1.1 - 1.3 розділу І якої, цю Інструкцію розроблено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР) (далі - ЄУТР), Конвенції Міжнародної організації праці 1979 року № 153 про тривалість робочого часу та періоди відпочинку на дорожньому транспорті, а також Законів України «Про автомобільний транспорт», «Про дорожній рух».

Ця Інструкція визначає порядок установлення, технічного обслуговування та використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільних транспортних засобах (крім таксі), які використовуються для надання послуг з перевезення пасажирів та вантажів.

Ця Інструкція поширюється на суб`єктів господарювання, які проводять діяльність у сфері надання послуг з перевезення пасажирів та/або вантажів автомобільними транспортними засобами (крім таксі).

Пунктом 1.4 Інструкції № 385, зокрема, визначено, що контрольний пристрій (тахограф) обладнання, яке є засобом вимірювальної техніки, призначене для встановлення на транспортних засобах для показу та реєстрації в автоматичному чи напівавтоматичному режимі інформації про рух таких транспортних засобів та про певні періоди роботи їхніх водіїв.

Тахокарта бланк, призначений для внесення й зберігання зареєстрованих даних, який вводять в аналоговий контрольний пристрій (тахограф) та на якому маркувальні пристрої останнього здійснюють безперервну реєстрацію інформації, що підлягає фіксуванню відповідно до положень ЄУТР.

Умови використання тахографів передбачені розділом III Інструкції № 385.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.3 розділу ІІІ Інструкції № 385, виробники транспортних засобів, перевізники, водії та ПСТ використовують тахографи, тахокарти, картки до цифрових тахографів, тип яких затверджено відповідно до вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення (ЄУТР).

Водій транспортного засобу, обладнаного тахографом:

забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;

своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;

використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом;

має при собі: протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР, або картку водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом;

у разі несправності або пошкодження аналогового тахографа своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці тахокарти, де нанесена сітка з відповідними графічними позначками, інформує про це відповідну посадову особу перевізника, з яким водій перебуває у трудових відносинах (для найманих водіїв);

у разі несправності або пошкодження цифрового тахографа або картки до нього своєчасно записує від руки дані щодо режиму роботи та відпочинку на зворотному боці аркуша, призначеного для роздруківки даних, що використовують у даному тахографі, та забезпечує належне зберігання таких записів.

Згідно з пунктами 3.5, 3.6 розділу ІІІ Інструкції № 385, перевізники:

забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий);

зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;

аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.

Перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:

правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);

наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;

дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа;

дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;

наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;

строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.

Системний аналіз цих норм свідчить, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, які використовуються суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень вантажів повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом. А для водія такого автомобіля, крім оформлення документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», обов`язковою також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, заповнених тахокарт (або картки водія чи роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом) (реєстраційні листки режиму праці та відпочинку водіїв).

Відповідно до пункту 2.5 Інструкції № 385, повірку тахографів здійснюють повірочні лабораторії, які уповноважені на проведення повірки тахографів відповідно до Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».

Пунктом 2.6 Інструкції № 385, визначено, що пункт сервісу тахографів виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі: установлення або заміни тахографа; ремонту тахографа; зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу; якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.

Пунктом 2.7 Інструкції № 385 передбачено, що за результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу пункт сервісу тахографів оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.

Бланк протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу роздруковується відповідальною особою пункту сервісу тахографів на папері формату А4 (210х297 мм) щільністю 100 г/кв.м або більше. Не допускається робити закреслення чи виправлення відомостей, які заносяться до протоколу, а також внесення додаткових записів після того, як протокол підписано та поставлено печатку відповідальної особи пункту сервісу тахографів. У графах, які не заповнюються під час складання протоколу, проставляються прочерки.

Пункт сервісу тахографів надає один примірник зазначеного протоколу перевізнику, а другий залишає собі і зберігає разом з тахокартою або у разі цифрового тахографа - з роздруківкою та електронними файлами, що підтверджують достовірність наведених у протоколі даних.

Протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу зберігають протягом трьох років з дати проведення робіт.

З врахуванням вищевикладеного, положеннями статті 48 Закону № 2344-ІІІ передбачено необхідність наявності як у перевізника, так і у водія інших документів, передбачених законодавством, а наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу, або індивідуальної контрольної книжки водія - в разі не обладнання транспортного засобу тахографом (або копію графіка змінності водіїв), передбачено Інструкцією № 385 від 24.06.2010 та Положенням и № 340 від 07.06.2010.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що за відсутності документів, зокрема, протоколу перевірки та адаптації пристрою тахографа, застосовуються адміністративно-господарські штрафи.

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 11.02.2020 у справі № 820/4624/17.

Судом встановлено, що підставою для висновків відповідача про порушення позивачем вимог статті 48 Закону № 2344-ІІІ, слугувала надання водієм під час проведення перевірки протоколу перевірки та адаптації тахографу від 16.06.2020, термін якого закінчився 16.06.2022.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем відповідно до наданої відповіді на відзив даний факт не заперечується.

З приводу тверджень позивача, що водієм під час проведення перевірки посадовій особі відповідача надавався пакет документів, які містили у собі чинний протокол перевірки та адаптації тахографа, а також протокол, який був оформлений за попередній період (чинний до 16.06.2022), однак чинний протокол перевірки та адаптації тахографа був залишений поза увагою працівником відповідача, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами пунктів 21 та 22 Порядку № 1567, у разі виявлення в ході рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовою особою (особами), що провела перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Про результати перевірки транспортного засобу (відсутність порушення або зазначення номера складеного акта) посадова особа робить запис у дорожньому листі (за наявності такого) із зазначенням дати, часу, місця перевірки, свого прізвища, місця роботи і посади, номера службового посвідчення та ставить свій підпис, а у разі проведення перевірки виконання Європейської угоди ставить відповідний відбиток печатки на реєстраційному листку режиму праці та відпочинку водіїв (у разі наявності).

У разі відмови водія від підписання акта рейдової перевірки (перевірки на дорозі) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевірку, вносить про це запис.

Наявні в матеріалах справи копія акту перевірки підтверджує, що акт складено на номерному бланку; акт відповідає додатку 3 до Порядку № 1567; акт містить персональні дані водія та автотранспортного засобу; в акті міститься інформація про товарно-транспорту накладну, за якою здійснювалось автомобільне перевезення.

Суд звертає увагу на те, що в поясненнях водія про причини порушень зазначено про те, що водій відмовився від надання пояснень та підпису акту, при цьому водій з актом перевірки був ознайомлений, з чого слідує, що водій не акцентував увагу на те, що ним надався чинний протокол перевірки та адаптації тахографа, однак посадовою особою відповідача він не брався до уваги.

Відтак суд приходить до висновку про те, що матеріали справи не містять жодного доказу, що вказаний протокол надавався водієм під час перевірки.

Вказане у сукупності свідчить про те, що акт перевірки дійсно складався за наслідками перевірки під час здійснення автомобільного перевезення 05.09.2022 та на підставі наданих водієм документів. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Суд не приймає до уваги наданий позивачем разом із позовною заявою копію протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу № UA249-001025E від 16.06.2022, оскільки такий не надавався водієм під час проведення перевірки транспортного засобу.

Крім того, зазначений протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу № НОМЕР_6 від 16.06.2022, не надавався позивачем під час розгляду відповідачем 10.10.2022 справи про порушення транспортного законодавства, запрошення на розгляд якої позивач отримав 04.10.2022.

Щодо посилання позивача на те, що акт перевірки про проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом виконаний на бланку Відділу державного нагляду (контролю) у Полтавській області Державної служби України з безпеки на транспорті працівником, посада якого не відноситься до вказаного органу, суд не приймає вказані пояснення до уваги, оскільки зазначена обставина не спростовує вчинених фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 порушень вимог Закону України «Про автомобільний транспорт».

Беручи до уваги наведене у сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів правомірність своїх дій при проведенні рейдової перевірки та прийнятті постанови № 308720 від 10.10.2022, а доводи позивача про протиправність дій відповідача щодо застосування штрафу є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, провівши правовий аналіз законодавчих норм, що регулюють спірні правовідносини крізь призму встановлених обставин даної адміністративної справи, суд дійшов висновку, що відповідач діяв у межах наданих повноважень та у спосіб визначений законодавством України, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України не здійснюється.

Керуючись статтями 2, 77, 90, 139, 242-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_7 ) до Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр. Перемоги, 14, ) в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Запорізькій області (69118, м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 8) про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Розподіл судових витрат не здійснюється.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя О.С. Духневич