Справа № 320/3678/22
Суддя: Дудін С.О.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року справа №320/3678/22

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О., розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення.

Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у якому просить суд:

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області по відмові у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно із заявою від 11.06.2021 №1458, поданою відповідно до п. а ч.1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням статей 55, 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з проведенням розрахунку періодів роботи позивачки з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 в одинарному обчисленні не менше ніж 20 років 05 місяців 25 днів, з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, за періоди роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що входить до загального страхового стажу в одинарному обчисленні не менше ніж 26 років 07 місяців 27 днів;

- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у винесенні рішення від 17.06.2021 №77 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно із заявою від 11.06.2021 №1458, поданою відповідно до п. а ч.1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням статей 55, 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з проведенням розрахунку періодів роботи позивачки з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 в одинарному обчисленні не менше ніж 20 років 05 місяців 25 днів, з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, за періоди роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що входить до загального страхового стажу в одинарному обчисленні не менше ніж 26 років 07 місяців 27 днів;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві скасувати у повному обсязі прийняте ним рішення від 17.06.2021 №77 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно із заявою від 11.06.2021 №1458;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати позивачці з 11.06.2021 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 11.06.2021 №1458, поданої відповідно до п. а ч.1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням статей 55, 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з проведенням розрахунку періодів роботи позивачки з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 в одинарному обчисленні не менше ніж 20 років 05 місяців 25 днів, з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, за періоди роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що входить до загального страхового стажу в одинарному обчисленні не менше ніж 26 років 07 місяців 27 днів.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка зазначила, що спірним рішенням їй було відмовлено у призначенні пенсії за віком відповідно до пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788) у зв`язку тим, що на момент звернення позивачка не набула віку 50 років, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058).

Позивачка не погоджується з правомірністю прийняття відповідачем спірного рішення, оскільки вважає, що відповідач не врахував рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), яким визнано право жінок на вихід на пенсію на пільгових умовах після досягнення 45 років і за умови наявності стажу не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на роботах за Списком № 1.

Крім того, позивачка зауважила, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області безпідставно не зарахувало до її пільгового стажу у полуторному розмірі періоди з 05.12.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.06.2006 по 31.03.2009, з 04.04.2009 по 31.12.2009 та з 01.07.2015 по 28.09.2015.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.05.2022 відкрито провадження в адміністративній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, заперечуючи проти позовних вимог, зазначило, що підставою прийняття спірного рішення недосягнення позивачкою віку, необхідного для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, передбаченого пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058, а саме: 50 років.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у відзиві на позовну заяву зазначило, що згідно з пунктом 2 статті 114 Закону №1058 на пенсію за віком на пільгових умовах, незалежно від місця роботи, мають право працівники, зайняті повний робочий день на роботах з особливо шкідливими умовами праці, за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Відповідач зауважив, що відповідно до наданих до заяви документів страховий стаж позивачки складає 23 роки 9 місяців 14 днів, з них стаж на роботах зі шкідливими і важкими умовами праці 11 років 1 день. При цьому відповідач у відзиві на позовну заяву не зазначив, які саме обставини стали підставою для відмови у призначенні позивачці пенсії, враховуючи, що підтверджений відповідачем стаж позивачки є достатнім для призначення їй пенсії. Отже, фактично відзив ГУ ПФУ у Київській області фактично не містить обґрунтованих заперечень проти позову.

Відповідно до частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.

З урахуванням цього суд вважає за можливе розглянути справу у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, що підтверджується паспортом № НОМЕР_1 від 19.03.2020.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 11.06.2021 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 13 Закону №1788 та рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15).

На підтвердження спеціального трудового стажу позивачка до заяви додала наступні документи: довідка форми ОК-5; посвідчення громадянки, яка потерпіла від Чорнобильської катастрофи (категорії 3) серії НОМЕР_2 від 20.08.1996; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" Державного агентства України з управління зоною відчуження від 18.04.2013 №199; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" Державного агентства України з управління зоною відчуження від 25.04.2013 №223; висновок Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 16.05.2013 №60; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" від 25.03.2014 №124; висновок Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 27.03.2014 №50; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Чорнобильський спецкомбінат" від 29.09.2015 №362; висновок Департаменту соціального захисту населення Київської обласної державної адміністрації від 02.10.2015 №95; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 25.01.2018 №14; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 31.01.2018 №21; лист Головного управління Держпраці у Київській області від 26.01.2018 №2/2/2958; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 30.01.2020 №22-20; наказ Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 10.02.2020 №29-20; довідка Головного управління Держпраці у Київській області про стан дотримання законодавства про працю від 17.03.2020 №КВ/75/150Д; трудова книжка; паспорт громадянина України; картка фізичної особи платника податків; довідка про реєстрацію місця проживання від 20.05.2021 №628; довідки Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження радіоактивними відходами" Державного агентства України з управління зоною відчуження від 19.05.2021 №17/53-21 та від 01.06.2021 №17/55-1; довідки Державного спеціалізованого підприємства "Екоцентр" від 02.06.2021 №20 та від 02.06.2021 №425.

За результатами розгляду поданих позивачкою документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві за принципом екстериторіальності було прийнято рішення від 17.06.2021 №77, яким відмовлено позивачці в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах з посиланням на пункт 1 частини другої статті 114 Закону №1058 у зв`язку з недосягненням нею пенсійного віку.

У спірному рішенні відповідач вказав, що згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058 право на пенсію за віком на пільгових умовах мають працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад в показників , затвердженим Кабінетом Міністерства України, та за результатами атестації робочих місць, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, а саме: після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Відповідач зазначив, що відповідно до наданих позивачкою документів її страховий стаж позивачки складає 23 роки 9 місяців 14 днів, з них стажу на роботах зі шкідливими умовами праці 11 років 1 день.

Після цього позивачка звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 05.11.2021 про надання інформації щодо її загального страхового стажу та спеціального страхового стажу за Списком №1. У вказаній заяві позивачка зазначила, що за її підрахунками загальний страховий стаж становить 25 років 4 місяці 28 днів, з яких 20 років 5 місяців 25 днів стажу робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1.

Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 26.11.2021 №12849-21171/С-02/8-1000/21 повідомило позивачці, що згідно наданих документів до страхового стажу позивачки не зараховано:

- період з 05.12.2000 по 31.12.2003 - не враховано до пільгового страхового стажу у кратності (1,5);

- період з 01.01.2005 по 31.12.2005 - час догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку;

- період з 01.06.2006 по 31.03.2009 - не зарахований до страхового стажу у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей в Реєстрі застрахованих осіб;

- період з 04.04.2009 по 31.12.2009 та з 01.07.2015 по 28.09.2015 - не зарахований до пільгового стажу.

Відповідач зазначив, що страховий стаж станом на 31.03.2021 становитиме 26 років 7 місяців 27 днів. Пільговий стаж за Списком №1 становить 15 років 1 місяць 24 дні.

Не погоджуючись з правомірністю прийняття відповідачами спірного рішення та порядком обчислення ними страхового стажу, позивачка звернулась з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.

З 01.01.2004 таким законом є Закон №1058, який був прийнятий на зміну положенням Закону №1788.

Отже, оскільки і Закон №1058, і Закон №1788 регулюють одні і ті ж правовідносини, то пріоритет у застосуванні за загальним правилом мають норми Закону № 1058 як акта права, прийнятого пізніше у часі, а норми Закону №1788 підлягають субсидіарному (додатковому) застосуванню у разі неурегульованості певного питання у приписах Закону № 1058.

Згідно з пунктом "а" частини першої статті 13 Закону № 1788 (в редакції до прийняття Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VІІІ, далі - Закону № 213) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Законом № 213 раніше передбачений пунктом "а" статті 13 Закону № 1788 віковий ценз для жінок з 45 років було збільшено до 50 років із одночасним запровадженням правила поетапного збільшення показника вікового цензу, за яким, зокрема, жінки, дати народження яких припадали з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року, набували право на пенсію по досягненню 50 років.

Відповідно до пункту 2 розділу XV Закону № 1058 пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом № 1788. У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Підприємства та організації з коштів, призначених на оплату праці, вносять до Пенсійного фонду плату, що покриває фактичні витрати на виплату і доставку пенсій особам, які були зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, крім тих, що були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, починаючи з дня набрання чинності цим Законом, у розмірі 20% з наступним збільшенням її щороку на 10% до 100% розміру відшкодування фактичних витрат на виплату і доставку цих пенсій до набуття права на пенсію за віком відповідно до цього Закону. Виплата пенсій особам, які були безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт та рудників, за списком робіт і професій, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та особам, пенсії яким призначені відповідно до пунктів "в" - "е" та "ж" статті 13 Закону № 1788, здійснюється до 1 січня 2005 року за рахунок коштів Пенсійного фонду, а з 01.01.2015 - за рахунок коштів Державного бюджету України до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.

Отже, і після набуття чинності нормами Закону № 1058 правила призначення пенсій за Списком № 1 регламентувались пунктом "а" статті 13 Закону № 1788.

Такий стан правового регулювання існував до календарної дати набрання чинності нормами Закону № 2148 (11.10.2017), яким текст Закону № 1058 був доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною першою якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

При цьому Законом № 2148 у новій редакції був викладений пункт 2 розділу XV Закону № 1058, де вказувалось, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 114 Закону №1058 у редакції Закону №2148 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за віком на пільгових умовах мають жінки 1975 року народження і старші після досягнення ними такого віку, зокрема, 50 років - з 1 жовтня 1974 року по 31 грудня 1975 року.

У силу спеціальної вказівки у Законі № 2148 наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.

Таким чином, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за Списком № 1 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "а" статті 13 Закону №1788 у редакції Закону № 213 та пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.

Правила вказаних законів були повністю уніфікованими (ідентичними).

Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 № 1-р/2020 "У справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу І, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону № 213.

Відповідно до пункту 1 резолютивної частини вказаного рішення визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213.

Згідно з пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до пункту 3 резолютивної частини вказаного рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213 для осіб, які працювали до 01.04.2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:

"На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:

а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах".

Отже, з 23.01.2020 в Україні існують два Закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт "а" статті 13 Закону № 1788 у редакції до прийняття Закону № 213 та частина 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.

Таким чином, вимоги вищевказаних законів містять розбіжність відносно позивачки щодо вікового цензу для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1, який складає 45 років за пунктом "а" статті 13 Закону № 1788 у редакції до прийняття Закону № 213 та 50 років за пунктом 1 частини другої статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.

Суд зазначає, що у справах "Щокін проти України" (заяви № 23759/03 та № 37943/06, рішення від 14.10.2010) та "Серков проти України" (заява № 39766/05, рішення від 07.07.2011) Європейський суд з прав людини дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі "якості" закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування; по-третє, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості і точності порушує вимогу "якості закону". В разі коли національне законодавство припустило неоднозначне або множинне тлумачення прав та обов`язків осіб, національні органи зобов`язані застосувати найбільш сприятливий для осіб підхід. Тобто вирішення колізій у законодавстві завжди тлумачиться на користь особи.

За вказаних обставин, такі обов`язкові умови для призначення пенсії на пільгових умовах як досягнення певного віку та наявність стажу роботи, мають застосовуватися в порядку, визначеному пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15), виходячи з принципу правової визначеності як складового елементу верховенства права, гарантованого статтею 8 Конституції України. Таке застосування судом вищевказаних норм права створює більш сприятливі умови для реалізації права особи на пенсійне забезпечення, та забезпечує у спірних правовідносинах правову визначеність.

Враховуючи частину першу статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 по справі "Щокін проти України" (Shchokin v. Ukraine, заяви № 23759/03 та № 37943/06) та рішення Європейського суду з прав людини від 07.07.2011 по справі "Серков проти України" (Serkov v. Ukraine, заява № 39766/05), суд вважає, що найбільш сприятливим для позивачки є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тобто 45 років.

Відповідачами у даному випадку мотиви вчинення владного управлінського волевиявлення не враховують правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на користь пенсіонера.

Аналогічний правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03.11.2021 у зразковій справі №360/3611/20 (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР 101211541), в якій вказано, що оскільки норми Закону № 1788-ХІІ, з урахуванням Рішення № 1-р/2020, та Закону № 1058-ІV регулюють одне і те ж коло відносин, вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника.

Велика Палата Верховного Суду, з урахуванням свого правового висновку, викладеного в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56), зауважила, що застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону №1058-ІV.

У зв`язку з викладеним, суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві протиправно відмовило позивачці у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1/-р/2020 у справі № 1-5/2018 (746/15) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.

Отже, позивачка на момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії досягла 45 річного віку, а тому має право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Також у позовній заяві позивачка зазначила, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області безпідставно не зарахувало до її пільгового стажу у полуторному обчисленні періоди з 05.12.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.06.2006 по 31.03.2009, з 04.04.2009 по 31.12.2009 та з 01.07.2015 по 28.09.2015.

На думку позивачки, її пільговий стаж становить 20 років 5 місяців та 25 днів, з приводу чого суд зазначає таке.

Як зазначено вище, у спірному рішенні Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві зазначило, що страховий стаж позивачки становить 23 роки 9 місяців та 14 днів, з яких пільговий стаж - 11 років 1 день.

У свою чергу, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області листом від 26.11.2021 №12849-21171/С-02/8-1000/21 у відповідь на заяву ОСОБА_1 про уточнення пільгового стажу повідомило позивачці, що її страховий стаж становить 26 років 7 місяців та 27 днів, а пільговий стаж за Списком №1 - 15 років 1 місяць та 24 дні.

При цьому, відповідач зазначив, що до страхового стажу позивачки не зараховано: період з 05.12.2000 по 31.12.2003 - не враховано до пільгового страхового стажу у кратності (1,5); період з 01.01.2005 по 31.12.2005 - час догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку; період з 01.06.2006 по 31.03.2009 - не зарахований до страхового стажу у зв`язку з відсутністю індивідуальних відомостей в Реєстрі застрахованих осіб; період з 04.04.2009 по 31.12.2009 та з 01.07.2015 по 28.09.2015 - не зарахований до пільгового стажу, з приводу чого суд зазначає таке.

Як вбачається з трудової книжки, позивачка працювала на таких посадах:

- з 05.12.2000 по 04.03.2001 - завідуючим архіву першого відділу з ОШУП в Державному підприємстві "Чорнобильсервіс";

- з 05.03.2001 по 30.04.2011 - діловодом канцелярії з ОШУП в Державному підприємстві "Чорнобильсервіс";

- з 01.08.2012 по 29.02.2016 - організатором діловодства групи діловодства відділу документального забезпечення з ОШУП в Державному підприємстві "Чорнобильсервіс".

Відповідно до довідки Державного спеціалізованого підприємстві "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" від 19.05.2021 №17/53-21 ОСОБА_1 була безпосередньо зайнята на роботах, передбачених постановою Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 за №665-195 і постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29.12.1987 за №1497-378, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, затвердженим постановою Ради Міністрів України від 11.03.1994 №162, від 16.01.2003 №36, від 24.02.2010 №173, наказом МНС України від 13.03.2012 №576 з 05.12.2000 по 31.12.2009.

Також у вказаній довідці зазначено, що наказом МНС України від 09.12.2010 №1086 ДП «Чорнобильсервіс» припинило свою діяльність і внаслідок реорганізації шляхом приєднання ввійшло в новостворене державне спеціалізоване підприємство (ДСП) «Чорнобильський спецкомбінат», яке є правонаступником.

Наказом ДАЗВ від 29.03.2019 №64-19 Державне спеціалізоване підприємство "Чорнобильський спецкомбінат" реорганізовано шляхом приєднання до Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами", яке є його правонаступником.

Згідно з довідкою Державного спеціалізованого підприємства "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" від 01.06.2021 №17/55-21 позивачка працювала повний робочий день на ДСП "Чорнобильський спецкомбінат" у періоди з 01.01.2010 по 28.02.2011, з 01.03.2011 по 29.02.2016 та виконувала роботи в зоні відчуження за професією, посадою: діловод відділу документального забезпечення ДП "Чорнобильсервіс", технік 1 категорії відділу документального забезпечення, група діловодства, організатор групи діловодства відділу документального забезпечення, організатор діловодства групи діловодства канцелярії АУП ДСП "Чорнобильський спецкомбінат", що передбачена Списком №1 розділ ХХІІ підрозділ1, позиція 22.1-1 г постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 №36, код КП 4144, КП 3119, КП 3435.2.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30.06.1998 №982 "Про доплати і компенсації особам, які працюють у зоні відчуження і зоні безумовного (обов`язкового) відселення після повного відселення жителів" час роботи (служби) зараховується до трудового стажу, до вислуги років - у полуторному розмірі (в тому числі за Списком №1, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 р. №162.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №831 від 10.09.2008 «Про доплати особам, які працюють у зоні відчуження» особам, які постійно працюють або виконують службові обов`язки у зоні відчуження, час роботи або служби зараховується до стажу роботи і вислуги років у полуторному розмірі (в тому числі за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36.

Постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року № 36 затверджено Список № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. Пунктом 22.1-1г вказаного Списку № 1 передбачено право на пенсію на пільгових умовах для працівників, які зайняті повний робочий день у зоні відчуження на підприємствах, в установах і організаціях, перелік яких затверджується Мінприроди за погодженням з Мінсоцполітики та Міністерством охорони здоров`я в позиції 22.1-1г працівникам призначається пенсія за віком на пільгових умовах починаючи з 1 січня 2010 року згідно з постанови КМУ № 173 від 24.02.2010.

Відповідно до наказу Міністерства надзвичайних ситуацій України від 13.03.2012 №576 до Переліку підприємств, установ і організацій зони відчуження, працівники яких зайняті повний робочий день, мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, належить Державне спеціалізоване підприємство "Чорнобильський спецкомбінат".

Враховуючи вищевказане, суд дійшов висновку про те, що відповідач безпідставно не зарахував до пільгового стажу у полуторному обчисленні періоди роботи позивачки з 05.12.200 по 31.12.2003, з 04.04.2009 по 31.12.2009 та з 01.07.2015 по 28.09.2015.

Щодо періоду перебування позивачці у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку, суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 181 Кодексу законів про працю України (в редакції, яка була чинна у період перебування позивачки у відповідній відпустці) відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Отже, до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, зараховується час догляду працюючої особи за дитиною до досягнення нею 3-річного віку.

Таким чином, час зазначених відпусток в повному обсязі зараховується до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугу років і на пільгових умовах, а також до загального стажу роботи. При цьому виключається можливість зменшення тривалості трудового стажу в зв`язку з невиконанням під час відпустки своїх безпосередніх трудових обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.01.2021 у справі №607/9138/15-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 94393957).

Отже, період перебування позивачки у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3 річного віку підлягає зарахуванню до пільгового стажу у полуторному обчисленні.

Щодо періоду з 01.06.2006 по 31.03.2009, то відповідач, обґрунтовуючи протиправність неврахування вказаного періоду до страхового та пільгового стажу позивачки, вказав про відсутність індивідуальних відомостей в Реєстрі застрахованих осіб, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі-Закон №1058, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин) страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування та збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені

згідно із законодавством, що діяло раніше; кошти, сплачені на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування відповідно до цього Закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Згідно із статтею 20 Закону №1058 страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.

Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.

Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Отже, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи і підлягають обов`язковій сплаті, перерахунок пенсії провадиться з урахуванням часу, коли особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, та за який підприємством, де працює людина, (страхувальником) сплачені щомісячні страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

При цьому, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Суд зазначає, що у довідці фори ОК-5 дійсно відсутні відомості щодо сплати єдиного соціального внеску за позивача за період з 01.06.2006 по 31.03.2009.

Отже, фактично, внаслідок невиконання роботодавцем позивачки обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України ОСОБА_1 позбавлена соціальної захищеності та пенсійного стажу за час роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з 01.06.2006 по 31.03.2009 не може бути підставою для позбавлення позивачки права на перерахунок пенсії, враховуючи, що її стаж роботи у цей період підтверджується належними документами трудовою книжкою та уточнюючою довідкою підприємства.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 23.03.2020 у справі №535/1031/16-а (реєстраційний номер судового рішення в ЄДРСР - 88360089).

Суд зауважує, що з довідки Державного спеціалізованого підприємстві "Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами" від 19.05.2021 №17/53-21 вбачається, що позивачка працювала на підприємстві та була безпосередньо зайнята на роботах, що дають право на державну пенсію на пільгових умовах у відповідності зі Списком №1, у вказаний період.

У зв`язку з цим, суд вважає, що незарахування періоду з 01.06.2006 по 31.03.2009 до страхового та пільговому стажу у полуторному обчисленні є безпідставним.

У позовній заяві позивачка просить суд: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у винесенні рішення від 17.06.2021 №77 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно із заявою від 11.06.2021 №1458, поданою відповідно до п. а ч.1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням статей 55, 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з проведенням розрахунку періодів роботи позивачки з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 в одинарному обчисленні не менше ніж 20 років 05 місяців 25 днів, з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, за періоди роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що входить до загального страхового стажу в одинарному обчисленні не менше ніж 26 років 07 місяців 27 днів; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві скасувати у повному обсязі прийняте ним рішення від 17.06.2021 №77 про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно із заявою від 11.06.2021 №1458.

Відповідно до частин першої-другої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною другою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи вищевказане, суд вважає, що належним способом захисту порушених прав та інтересів позивачки є визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 17.06.2021 №77. Застосування вказаного способу захисту у повній мірі відновлює порушене право позивачки, пов`язане з прийняттям цього рішення.

Також у позовній заяві позивачка просить суд визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області по відмові у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах згідно із заявою від 11.06.2021 №1458, поданою відповідно до п. а ч.1 ст. 13 Закону України Про пенсійне забезпечення, з урахуванням статей 55, 56 Закону України Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, з проведенням розрахунку періодів роботи позивачки з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 в одинарному обчисленні не менше ніж 20 років 05 місяців 25 днів, з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, за періоди роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що входить до загального страхового стажу в одинарному обчисленні не менше ніж 26 років 07 місяців 27 днів.

Проте, матеріали справи свідчать про те, що спірне рішення про відмову у призначенні позивачці пенсії за віком на пільгових умовах за результатом розгляду заяви від 11.06.2021 було прийнято Головним управлінням Пенсійного фонду України в м.Києві.

У зв`язку з цим, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги, адресованої до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати позивачці з 11.06.2021 пенсію за віком на пільгових умовах на підставі заяви від 11.06.2021 №1458, поданої відповідно до п. а ч.1 ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням статей 55, 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», з проведенням розрахунку періодів роботи позивачки з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 в одинарному обчисленні не менше ніж 20 років 05 місяців 25 днів, з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, за періоди роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС, що входить до загального страхового стажу в одинарному обчисленні не менше ніж 26 років 07 місяців 27 днів, суд зазначає таке.

Відповідно до Рекомендації № R (80) 2 комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятою Комітетом Міністрів Ради Європи 11 травня 1980 року на 316-й нараді заступників міністрів, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 1.6 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 24.04.2017 № 1395/5, дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.

Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.

Отже, у разі відсутності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта владних повноважень прийняти рішення конкретного змісту не можна вважати втручанням у дискреційні повноваження, адже саме такий спосіб захисту порушеного права є найбільш ефективним та направлений на недопущення свавілля в органах влади.

Відповідно до пункту 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Частиною четвертою статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Оскільки Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було протиправно відмовлено позивачці у призначенні пенсії за віком, суд вважає, що у даному випадку у відповідача відсутня дискреція як можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень.

З урахуванням тієї обставини, що оскаржуване рішення відповідача не ґрунтується на дискреційних повноваженнях, суд вважає за необхідне зобов`язати призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах саме Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, як орган, який допустив протиправну поведінку та порушив права позивачки.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058 пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Таким чином, оскільки позивачка досягла пенсійного віку, необхідного для призначення пенсії за віком, 26.02.2020, тримісячний строк для подання заяви про таке призначення почав свій перебіг з 26.02.2020 та сплинув, відповідно, 26.05.2020.

Матеріали справи свідчать, що із заявою про призначення пенсії позивачка звернулася 11.06.2022, тобто з пропуском тримісячного строку, внаслідок чого пенсія має бути призначена з дня звернення - з 11.06.2022.

Враховуючи вказане, суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві, як територіальний орган Пенсійного фонду України, яким було прийнято спірне рішення, призначити позивачці пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 11.06.2022 на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакціях, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", врахувавши до пільгового стажу у полуторному обчисленні періоди з 05.12.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.06.2006 по 31.03.2009, з 04.04.2009 по 31.12.2009 та з 01.07.2015 по 28.09.2015.

При цьому, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог, заявлених до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

Щодо позовної вимоги про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області призначити та виплачувати позивачці з 11.06.2022 пенсію за віком, з урахуванням ст.ст.55-56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", з відповідним пільговим обчисленням у полуторному розмірі до страхового стажу, що дає право на зменшення пенсійного віку, у зоні відчуження Чорнобильської АЕС, суд зазначає таке.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу: потерпілі від Чорнобильської катастрофи: особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років - 3 роки*

та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.

Потерпілим від Чорнобильської катастрофи, які відпрацювали на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 (чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше), вік виходу на пенсію зменшується додатково на два роки понад передбачений цією статтею.

Частиною другою статті 56 вказаного Закону визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком №1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Суд звертає увагу на те, що позивачка зверталась до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою від 11.06.2022 про призначення пенсії за списком №1 відповідно до ст.13 Закону №1788, а не відповідно до ст.55-56 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд наголошує на тому, спірне рішення відповідача стосуються виключно відмови у призначенні позивачці пенсії за віком на підставі ст.13 Закону №1788.

Так, спір між сторонами виник у зв`язку з визначенням вікового цензу, з якого виникає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах у зв`язку з наявністю двох законів, які одночасно регламентують правила призначення пенсій за Списком № 1, а саме: пункт «а» статті 13 Закону № 1788 у редакції до прийняття Закону № 213 та частина 2 статті 114 Закону № 1058 у редакції Закону № 2148.

Враховуючи вказане, суд не вбачає підстав для задоволення вказаної позовної вимоги.

З урахуванням викладеного, враховуючи часткове підтвердження обґрунтованості позовних вимог відповідними доказами, суд вважає, що позов належить задовольнити частково.

Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Під час звернення до суду позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн., що підтверджується квитанціями від 16.12.2021 №N1DTP5677M на суму 908,00 грн. та від 11.02.2022 №N1F8H3502M на суму 84,40 грн.

Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, як органу, протиправна поведінка якого призвела до виникнення спору.

Керуючись статтями 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 17.06.2021 №77 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м.Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 з 11.06.2022 на підставі пункту "а" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакціях, яка діяла до ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення", у тому числі з врахуванням до пільгового стажу у полуторному обчисленні періодів роботи з 05.12.2000 по 31.12.2003, з 01.01.2005 по 31.12.2005, з 01.06.2006 по 31.03.2009, з 04.04.2009 по 31.12.2009 та з 01.07.2015 по 28.09.2015.

4. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 992,40 грн. (дев`ятсот дев`яносто дві грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (ідентифікаційний код 42098368, місцезнаходження: 04053, м.Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, буд.16).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.