Справа № 448/852/22
Суддя: Кічак Ю. В.
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 448/852/22
Провадження № 2-а/448/8/22
Р І Ш Е Н Н Я
02.12.2022 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В.
при секретарі судового засідання Керницькій Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мостиська справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що 20.07.2022 року інспектором ВБДР УПП у Львівській області ДПП було винесено постанову серії БАА №493113 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою його (позивача) притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.140 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 грн.
Вказує, що будь-яких протиправних дій не вчиняв, а вищевказану постанову серії БАА №493113 від 20.07.2022 року розцінює як таку, що є незаконною, упередженою, складеною неправомірно, з порушенням вимог актів законодавства України, що регулює підстави, умови та прядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності.
Покликається на те, що порушення, про яке йдеться у постанові серії БАА №493113 від 20.07.2022 року - не доведено належними та допустимими доказами; оспорювана постанова не містить повний опис правопорушення, а саме у такій не вказана конкретна ділянка дороги чи вулиця (вулиці) міста, стан проїзної частини яких не відповідає певним вимогам, відсутні покликання на відповідні акти обстеження ділянок вулично-шляхової мережі, не зазначено відомостей про свідків чи їх письмові пояснення; у оспорюваній ним (позивачем) постанові відсутні будь-які покликання на технічні засоби як докази вчинення правопорушення; при винесені вказаної постанови працівником поліції йому (позивачу) не була надана можливість і звернутися за правовою допомогою, надати свої заперечення та/або пояснення на вказаний документ; інспектор при прийнятті оскаржуваної постанови діяв не у спосіб, який передбачений нормами КУпАП, без врахування усіх обставин, що має значення для прийняття рішення, без дотримання вимог ч.2 ст.2 КАС України.
Зазначає, що оскільки у справі не має доказів вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, то склад цього правопорушення відсутній.
З огляду на наведене, просить суд скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №493113 від 20.07.2022 року, винесену інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, натомість подав письмову заяву про розгляд даної справи у його відсутності, в якій зазначив, що підтримує вимоги поданого ним адміністративного позову.
Представники відповідачів - Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та Департаменту патрульної поліції в судове засідання не з`явилися, хоча були своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень з відповідними відмітками про вручення уповноваженим особам. Про причини неявки представники відповідачів суд не повідомили, клопотання про розгляд справи за їх (представників) відсутності чи про відкладення розгляду на адресу суду не надходили.
Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду справи відповідно до положень статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України.
Частиною 4 ст.229 КАС України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Станом на 02.12.2022р. відзив на позов від відповідачів до суду не надійшов. Відтак, суд розглядає справу за наявними у справі письмовими доказами.
Оскільки позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а інші учасники справи не з`явилися до суду, суд вважає, що для розгляду справи немає перешкод, розгляд справи здійснюється за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Приписами п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» та ст.222 КУпАП встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками, правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично - дорожній мережі та розглядає справи, зокрема, про порушення правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
З метою встановлення нормативно-правового регулювання здійснення проваджень уповноваженими особами Національної поліції України у справах про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, наказом №1395 від 07.11.2015 року МВС України затверджено відповідну Інструкцію (далі - Інструкція).
Відповідно до п.4 Розділу І Інструкції, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Пунктами 1.1, 1.9 ПДР визначено, що ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватись на вимогах цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
За приписами пункту пп.1.5 ПДР дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Відповідно до статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ч.1 ст.140 КУпАП порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктом правопорушень, передбачених цією статтею, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. Об`єктивна сторона правопорушення полягає у недодержанні правил, норм і стандартів при утриманні шляхів та невжитті заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт. Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю як умислу, так і необережності.
Суб`єктами правопорушень можуть бути лише посадові особи, до компетенції належить додержання правил, норм і стандартів при утриманні шляхів, вжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на дорогах місць провадження робіт.
Предметом оскарження в даній справі є постанова про вчинення адміністративного правопорушення, що передбачене ч.1 ст.140 КУпАП.
Судом встановлено, що інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції 20.07.2022 року винесено постанову серії БАА №493113 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП, однак без вказівки на відомості про те, якою конкретно посадовою особою такий являється (яку саме посаду обіймає; якого саме підприємства, установи чи організації).
У тексті вказаної постанови інспектором ВБДР УПП у Львівській області ДПП зазначено суть адміністративного правопорушення: «20.07.2022р. о 13 год. 00 хв. на (в) Львівська обл. м.Мостиська порушив правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні вулиць у м.Мостиська, а саме стан проїзної частини не відповідає вимогам ДСТУ 3587:97, стан дорожньої розмітки не відповідає вимогам ДСТУ 2587:2021, стан дорожніх знаків не відповідає вимогам ДСТУ 4100:2021».
Згідно з постановою до позивача ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1020 гривень.
У п.7 вказаної постанови зазначено, що до постанови додаються: «матеріали по справі», однак копії таких матеріалів не були скеровані позивачу разом з копією постанови. Не були і надані такі матеріали на виконання ухвали суду від 07.10.2022р. про витребування доказів. Відтак, ухвала суду про витребування з Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції матеріалів по справі, на які наявне покликання у Постанові про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №493113 від 20.07.2022 року, - залишена стороною відповідача без виконання.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
У спірній постанові наявне покликання на певні стандарти, зокрема на ДСТУ 3587:97, ДСТУ 2587:2021 та ДСТУ 4100:2021.
Вимоги ДСТУ 3587:97 поширюються на автомобільні дороги, вулиці і дороги міст та населених пунктів, залізничні переїзди. Цей стандарт установлює вимоги до експлуатаційного стану автомобільних доріг,
Вимоги ДСТУ 2587:2021 поширюються на розмітку автомобільних доріг та вулиць з удосконаленим покриттям, штучних споруд, елементів облаштування доріг, об`єктів дорожнього сервісу та інших об`єктів благоустрою.
Вимоги ДСТУ 4100:2021 поширюються на дорожні знаки, призначені для інформування учасників дорожнього руху щодо умов, напрямків, режимів руху на автомобільних дорогах і вулицях та виїздах на них з прилеглих територій, на територіях об`єктів дорожнього сервісу, а також на матеріали для світлоповертальних поверхонь технічних засобів організації дорожнього руху.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у зв`язку з незабезпеченням виконання норм зазначених вище Стандартів, проте постанова взагалі не містить опису правопорушення. Зокрема, у даній постанові не зазначено, які саме було порушено норми ДСТУ 3587:97 щодо стану проїзних частин вулиць і доріг міста, норми ДСТУ 2587:2021 щодо розмітки на автомобільних дорогах і вулицях чи норми ДСТУ 4100:2021 щодо дорожніх знаків, а також не вказано на яких саме вулицях/ділянках дороги м.Мостиська виявлено такі порушення, що, як вважає суд, є визначальними ознаками для вирішення питання щодо наявності підстав для притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.
Також у постанові відсутні покликання на необхідні докази - акти обстеження ділянок вулично-шляхової мережі.
При цьому суд приймає до уваги, що пунктом 3 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07 листопада 2015 року №1395, передбачено певні вимоги під час складання постанов у справі про адміністративні правопорушення, передбачені частинами першою - третьою статті 140 КУпАП (коли протокол не складається).
Зокрема, до постанови у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою про: 1) пошкодження шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд, трамвайних колій чи технічних засобів регулювання дорожнього руху; 2) самовільне знімання, закриття чи встановлення технічних засобів регулювання дорожнього руху; 3) перешкоду для дорожнього руху, у тому числі забруднення шляхового покриття; 4) пошкодження асфальтобетонного покриття доріг унаслідок руху машин на гусеничному ходу; 5) умови та стан шляху, які загрожують безпеці дорожнього руху; 6) порушення нормативів щодо обладнання на дорогах місць проведення ремонтних робіт, залишення дорожніх машин, будівельних матеріалів, конструкцій; 7) порушення або невиконання правил на підприємствах, в установах та організаціях під час розроблення та виготовлення транспортних засобів і деталей до них або інших предметів їх додаткового обладнання, під час проектування, реконструкції та ремонту шляхів, залізничних переїздів, інших шляхових споруд.
Таким чином, доказом скоєння адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.140 КУпАП, є акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі.
Вимоги щодо змісту та реквізитів Акту визначені додатком 2 до Інструкції № 1395.
Так, Акт обстеження складається за участю представника підрозділу з експлуатації доріг (вулиць), який відповідає за належне утримання зазначеної ділянки та в присутності двох свідків.
Однак, у даному випадку, як вважає суд, зазначені вище вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, щодо складення постанови за ч.1 ст.140 КУпАП - поліцейським не було дотримано. Будь-які акти обстеження ділянок вулично-шляхової мережі не були надані стороною відповідача до суду.
Крім того, в матеріалах справи відсутні письмові пояснення свідків та докази здійснення фото чи відео фіксації, які б підтвердили порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць. У даній постанові відсутні і будь-які покликання на технічні засоби як докази вчинення правопорушення.
Також суд приймає до уваги те, що в оскаржуваній постанові інспектором поліції лише зафіксовано, що позивачем ОСОБА_1 порушено вимоги ДСТУ 3587:97, ДСТУ 2587:2021 та ДСТУ 4100:2021, але які службові обов`язки на нього покладено і яких саме заходів у межах наданих повноважень такий не вжив, у вказаній постанові не зазначено. У постанові взагалі відсутня вказівка на посаду та назву установи, підприємства чи організації, яку обіймає особа, щодо якої складена оскаржувана постанова.
Суд вважає, що у даному випадку відсутні докази, що саме позивач ОСОБА_1 , будучи посадовою особою, яка відповідає за експлуатаційний стан ділянок доріг чи вулиць, порушив правила, норми та стандарти, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху або що своїми діями чи бездіяльністю позивач створив такі умови, що внаслідок саме його умисних дій стан ВШМ не відповідав вимогам ДСТУ 3587:97, ДСТУ 2587:2021, ДСТУ 4100:2021.
В даній справі встановлено, що до оскаржуваної постанови не додається жодного належного і допустимого доказу про те, яку посаду займає позивач та на якому підприємстві, установі чи організації, як і доказів на підтвердження того, чи є він відповідальною особою за зазначені ділянки вулично-шляхової мережі.
Згідно ст.14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків. Відповідно суб`єктами відповідальності за ст.140 КУпАП є ті посадові особи, службові обов`язки яких по забезпеченню безпеки дорожнього руху при утриманні автодоріг встановлені законодавством, а не господарським договором і т.і.
Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до вимог статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).
Відповідно до ст.251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно вимог ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Наведена норма передбачає покладення на відповідача, як суб`єкта владних повноважень, тягаря доказування наявності складу адміністративного правопорушення у діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, яка у протилежному випадку вважається добросовісною.
Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Всупереч встановленому КАС обов`язку доказування, сторона відповідача не надала суду жодних доказів на підтвердження правомірності дій поліцейського при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а саме актів обстеження ділянок вулично-шляхової мережі, записів фото-відеофіксації, пояснень свідків, які були безпосередніми очевидцями допущеного позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.
Ст.252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст.245 КУпП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Ст.255 КУпАП зазначається, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Згідно з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події та складу адміністративного правопорушення. Наявність події та складу адміністративного правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Обов`язок дотримання принципу презумпції невинуватості відноситься не тільки до судових органів, але й до інших державних установ, таких як поліція (Рішення ЄСПЛ у справі «Дактарас проти Литви » від 24 листопада 2000 року).
Також Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Салабіаку проти Франції» від 07 жовтня 1988 року зазначив, що тягар доведення вини покладається на обвинувачення і будь - які сумніви повинні бути на користь обвинуваченого. З метою судового переслідування необхідно приєднати до справи достатньо доказів для засудження обвинуваченого.
Правова природа адміністративної відповідальності за своєю суттю є аналогічною кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі «Надточій проти України» Європейський суд з прав людини в своєму рішенні від 15 травня 2008 року відзначив, що Уряд України визнав карний кримінально - правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення ( п. 21 рішення).
Крім того, Конституційний Суд України в рішенні від 22 грудня 2010 року №23 - рп/2010 дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні (п.4.1).
Постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений.

Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

В контексті наведеного, дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку інспектором поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.

Саме до таких висновків дійшов Верховний суд (положення викладено у постанові Верховного суду від 30 травня 2018 року справа №337/3389/16-а (2-а/337/154/2016).

Відповідно до правових позицій Верховного суду від 23.10.2019р. по справі №357/10134/17, від 11.12.2019р. по справі №761/41786/16-а, від 26.04.2018р. по справі №202/2862/17, від 26.04.2018р. по справі №200/5590/17 - відсутність доказів свідчить про недоведеність правопорушення.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 286 КАС України передбачено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема, скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Суд наполягає на обов`язковій реалізації принципу невідворотності юридичної відповідальності, разом з тим правоохоронні органи повинні діяти виключно в межах повноважень та у спосіб, встановлені законом, дотримуючись процедури притягнення винних осіб до відповідальності. Вимоги, які пред`являються до суб`єктів владних повноважень при здійсненні владних управлінських функцій спрямовані державою, перш-за все, на запобігання свавілля та неухильного дотримання прав фізичних і юридичних осіб.

З врахуванням викладеного, суд приходить до переконання, що стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами протиправну бездіяльність позивача щодо неприведення ділянок вулично-шляхової мережі у відповідність до ДСТУ 3587:97, ДСТУ 2587:2021, ДСТУ 4100:2021, тобто вину останнього, що є наслідком до притягнення до адміністративної відповідальності згідно з ч.1 ст.140 КУпАП. Постанова про накладення адміністративного стягнення не підтверджена належними доказами вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КУпАП, така складена з порушенням норм статті 280 КУпАП, а тому суд, відповідно до вимог п.3 ст.293 КУпАП, п.3 ч.3 ст.286 КАС скасовує вказану постанову і закриває справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 496, 20 грн., що підтверджується поданою позивачем квитанцією №0.0..1 від 29.07.2022р. (платник: ОСОБА_1 , банк платника: АТ КБ «Приватбанк»).

Отже, зважаючи, що судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог позивача ОСОБА_1 , то за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір в розмірі 496,20 грн.

При цьому суд враховує, що наказом Національної поліції України від 06.11.2015 року №73 затверджено Положення про Департамент патрульної поліції (у редакції наказу Національної поліції України від 03.09.2019 № 887), у пункті 4 якого закріплено, що Департамент організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріальне-технічне та фінансове забезпечення.

Відповідно до пункту 2 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції Департамент та його підрозділи становлять єдину систему. Підрозділи департаменту підзвітні та підконтрольні Департаменту.

Департамент є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, рахунки в органах Державної казначейської служби України, має печатку із зображенням Державного Герба України, інші печатки, штампи, бланки зі своєю повною та скороченою назвою, необхідні для здійснення його поточної діяльності (пункт 8 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції зі змінами).

Департамент фінансується за рахунок коштів Державного бюджету України, а також інших джерел, не заборонених законом, та забезпечує їх цільове використання (пункт 9 Розділу ІV Положення про Департамент патрульної поліції із змінами).

Тобто, Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без статусу юридичної особи та відповідно до бюджетного законодавства не отримує та не являється розпорядником бюджетних коштів.

У зв`язку з викладеним, судові витрати підлягають стягненню саме з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України або шляхом відшкодування коштів з бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у відповідній області Департаменту патрульної поліції.

Аналогічна правова позиція щодо суб`єкта, за рахунок якого слід стягувати витрати зі сплати судового збору в даній категорії справ викладена у постанові Верховного Суду від 29.04.2020 у справі № 757/52466/18-а та Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 543/775/17.

На підставі викладено, керуючись статтями 1, 6, 77, 132, 139, 241-246, 286, 295 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №493113 від 20.07.2022 року, винесену інспектором відділу безпеки дорожнього руху Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.140 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.140 КУпАП, - закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (, адреса: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3) сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 коп.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, місцезнаходження: 79053, м.Львів, вул.Перфецького, 19; код ЄДРПОУ відсутній.

Відповідач: Департамент патрульної поліції, місцезнаходження: 03048, місто Київ, вул.Ф.Ернста, буд.3; .

Суддя Ю.В. Кічак