Справа № 280/4959/22
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2022-11-30 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

30 листопада 2022 року м. Дніпросправа № 280/4959/22

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів:

судді - доповідача Чумака С.Ю.,

суддів: Чабаненко С.В., Юрко І.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні суду в місті Дніпрі апеляційну скаргу Державної податкової служби України

на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року про забезпечення позову у справі № 280/4959/22 (суддя І інстанції Сацький Р.В.)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст Груп» до Державної податкової служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

19 серпня 2022 року до суду надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст Груп» про забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом зупинення дії розпорядження ДПС України від 12.08.2022 № 173-р/л в частині скасування ліцензії на виробництво пального ТОВ «Ферст Груп» від 08.08.2019 № 00023 до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.

Ухвалою суду від 19 серпня 2022 року заяву задоволено, зупинено дію розпорядження ДПС України від 12.08.2022 № 173-р/л в частині скасування ліцензії на виробництво пального ТОВ "Ферст Груп" № 00023 від 08.08.2019 до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.

30 серпня 2022 року до суду надійшла позовна заява ТОВ «Ферст Груп» до Державної податкової служби України та Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить суд:

- скасувати розпорядження ДПС України від 18.08.2022 № 173 р/л "Анулювання ліцензій" в частині анулювання ліцензії ТОВ «Ферст Груп» - номер ліцензії 00023;

- зобов`язати ДПС України видалити з Реєстру інформацію (відомості) щодо анулювання ліцензії на виробництво пального ТОВ «Ферст Груп» від 08.08.2019 реєстраційний номер 00023.

Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ДПС України звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати цю ухвалу та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає про відсутність підстав вважати, що захист прав позивача стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат. Також вважає, що заявником не доведені та документально не підтверджені обставини, які б указували на очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача, які б унеможливили їх захист без вжиття відповідних заходів до ухвалення рішення у справі.

Позивач своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Розглянувши справу, колегія суддів зазначає таке.

У заяві про забезпечення позову позивач вказав, що в процесі оскарження оспорюване розпорядження буде чинним, що має негативні наслідки для нього у вигляді анульованої ліцензії на право виробництва пального. Відповідно позивач буде позбавлений користуватися правами виробника пального, що негативно впливає на його господарську діяльність та відносини з контрагентами, які протягом часу дії розпорядження будуть вважати, що у позивача відсутнє право здійснення діяльності на виробництво пального. Крім того, зазначив, що під час збройної агресії російської федерації проти України, ТОВ «Ферст Груп» бере активну участь в ланцюгу забезпечення тилових підрозділів ЗСУ та цивільного населення паливом, що в умовах активних бойових дій є критичним ресурсом для всієї Держави.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення. Тобто, прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивачем доведено існування обставин, вказаних у ст. 150 КАС України. А всі його доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які наразі належними доказами не підтверджені. Таким чином, здійснивши оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, суд дійшов висновку, що подана позивачем заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній ухвалі, виходячи з такого.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду;

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Згідно з частиною 1 статті 151 КАС України позов може бути забезпечено, зокрема, зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта.

Відповідно до частини 2 статті 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

Отже, насамперед, забезпечення позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до прийняття у справі судового рішення по суті заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Слід зазначити, що за своєю суттю інститут забезпечення в адміністративному судочинстві є інститутом попереднього судового захисту. Метою його запровадження є гарантування виконання рішення суду у випадку задоволення позову за існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. Доведення наявності зазначених підстав або принаймні однієї з них, з точки зору процесуального закону, є необхідною передумовою для вжиття судом заходів до забезпечення позову у разі їх вжиття за клопотанням позивача.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд має пересвідчитись, що надані докази та доводи позивача на даному етапі переконливо свідчать про наявність підстав для забезпечення позову.

При цьому, статтею 152 КАС України визначено, що у заяві мають бути наведені та обґрунтовані підстави і необхідність забезпечення позову.

Вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

При цьому, небезпека істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, до вирішення справи по суті не є фактом, який підлягає встановленню, а є елементом аргументації або оціночною категорією.

З цього приводу колегія суддів зазначає, що доводи позивача, викладені ним у заяві про забезпечення позову, зводяться лише до того, що протягом оскарження спірного розпорядження він буде позбавлений користуватися правами виробника пального, проте не наведено жодних доводів, що у випадку задоволення позову виконання рішення суду буде неможливим або ускладненим.

Отже наведені позивачем доводи не є свідченням існування очевидних ознак протиправності спірного рішення та очевидної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам до прийняття у справі рішення по суті заявлених вимог, або неможливості захисту таких прав та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь заявника.

Водночас порушення прав позивача, на що останній посилається в заяві, є підставою для подання позову, проте не є самостійною і достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів з цього приводу також зазначає, що застосування заходів забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії розпорядження податкового органу фактично вирішує спір по суті, оскільки з дати постановлення такої ухвали платник податку фактично має право знову здійснювати діяльність відповідно до спірної ліцензії. При цьому відмова, наприклад, у позові в такому випадку не поновить попереднього становища, оскільки зазначена діяльність позивачем уже буде здійснена.

З цього приводу апеляційний суд зауважує, що суди не вправі вживати такі заходи забезпечення позову, які є фактично рівнозначними задоволенню позовних вимог.

Колегія суддів також зазначає про відсутність обставин, які можуть ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, оскільки у випадку задоволення позову оскаржене рішення податкового органу буде скасовано, а дію спірної ліцензії відновлено, що відповідно поновить і права позивача в частині права на здійснення відповідної діяльності.

Стосовно порушення спірним рішенням прав та інтересів позивача і його контрагентів, то конструкція п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України для застосування цієї підстави передбачає одночасне встановлення очевидності ознак протиправності рішення, яке оспорюється, проте в заяві про забезпечення позову позивач на такі ознаки не посилається, і апеляційним судом такі ознаки також не встановлені. Одного ж порушення прав та інтересів певних осіб для забезпечення позову відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 150 КАС України недостатньо, оскільки таке можливе порушення лише надає право особі звернутися до суду з позовом про захист таких порушених прав та інтересів.

За таких обставин, зазначені позивачем у клопотанні про забезпечення позову доводи, а також предмет спору не давали суду першої інстанції підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвели до помилкового вирішення заяви про забезпечення позову, а тому, ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати, а в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державної податкової служби України задовольнити.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 19 серпня 2022 року у справі № 280/4959/22 скасувати.

У задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Ферст Груп» про забезпечення позову у справі № 280/4959/22 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С.Ю. Чумак

суддя С.В. Чабаненко

суддя І.В. Юрко