Справа № 600/1751/22-а
Суддя: Боднарюк Олег Васильович
Дата ухвалення: 2022-12-02 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2022 р. м. Чернівці Справа № 600/1751/22-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Боднарюка О.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач), звернувся в суд з позовом до Хотинської міської ради (далі - відповідач), в якому просить (з урахуванням адміністративного позову в новій редакції):

- визнати протиправною бездіяльність Хотинської міської ради Чернівецької області, яка полягає в не розгляді заяви від 31.03.2022 року в інтересах ОСОБА_1 , щодо вирішення земельного спору з питань додержання правил добросусідства в термін, передбачений вимогами ст. 159 Земельного кодексу України;

- зобов`язати Хотинську міську раду Чернівецької області, як орган місцевого самоврядування, вирішити земельний спір, в тому числі щодо дотримання правил добросусідства на підставі поданої заяви в інтересах ОСОБА_1 від 31.03.2022 року та прийняти рішення у відповідності із вимогами статті 159 Земельного кодексу України;

- стягнути на користь позивача ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Хотинської міської ради Чернівецької області витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 9000 (дев`ять) тисяч гривень та суму сплаченого судового збору.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ.

1. Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що звернувся із заявою до посадових осіб відповідача, в якій просив вжити заходів щодо дотримання сусідкою правил добросусідства, а також усунути перешкоди щодо користування належною йому земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, на подану заяву, Хотинською міською радою, в порушенні вимог ст. 159 ЗК України не було жодним чином відредаговано, тим більше у відповідності до визначених Законом строків.

Відтак, позивач вважає таку бездіяльність відповідача протиправною та такою, що порушує його права та інтереси.

2. Відповідач подав до суду відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого заперечив щодо задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Заперечуючи проти позову, посилаючись на вимоги статті 20 Закону України "Про звернення громадян" зазначив, що заява - звернення позивача від 31.03.2022 року № 334 отримана відповідачем 31.03.2022 року, відповідно 06.04.2022 року, в межах терміну визначеного Закону позивачеві надано відповідь, що підтверджується матеріалами справи.

Відтак, відповідач вважає, що надавши відповідь позивачеві на його лист - звернення, діяв виключно в межах повноважень, зокрема проінформував останнього, щодо звернення до суду для вирішення такого виду спору (земельного спору).

3. Позивач подав до суду відповідь на відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого, наведенні переважно подібні аргументи, які викладені в позовній заяві.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ В СПРАВІ.

1.Ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ ТА ВІДПОВІДНІ ПРАВОВІДНОСИНИ.

1. 31 березня 2022 року, адвокатом Боднарюком В.І., в інтересах позивача ОСОБА_1 подано заяву до Хотинської міської ради із проханням вжити заходів щодо дотримання сусідкою позивача правил добросусідства, а також усунути перешкоди щодо користування належною йому земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтуваннях заяви зазначається, що позивач ОСОБА_1 являється власником житлового будинку та господарських будівель, а також земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Поруч його будинку утримує домоволодіння та користується сусідньою земельною ділянкою ОСОБА_2 , яка не додержується встановлених правил добросусідства, зокрема: - зробила компостну яму, за метр до межі між суміжними земельними ділянками, цим самим створюючи позивачу значні незручності у вигляді неприємного запаху, який відчувається навіть у житловому будинку; - висадила плодові дерева на відстані близько метра від огорожі між межею господарств, хоча відповідно до Державних будівельних норм встановлено наступні відстані для зелених насаджень, а саме: від межі сусідньої ділянки до стовбурів дерев від 4 до 6 метрів, залежно від крони, але не менше половини її діаметра. Наприклад, якщо крона дерева складає в середньому 9 метрів, то відстань від межі сусідньої ділянки має складати не менше 4,5 метра, щоб його гілки не заходили на сусідню територію. Вказане створює для позивача значні незручності у вигляді опалого листя та перестиглих плодів на територію господарства.

2. Згідно листа № 02-13-6-493 від 06.04.2022 року Хотинської міської ради Чернівецької області повідомлено позивача про те, що земельна ділянка позивача перебуває у його власності, а тому відповідно до статті 158 Земельного кодексу України спір, що виник між останнім та ОСОБА_3 повинен розглядатися виключно в судовому порядку.

3. 15.04.2022 року на електронну адресу Хотинського міського голови, а також поштовим зв`язком на адресу Хотинської міської ради було направлено адвокатський запит із проханням надати відомості щодо причин, які стали перешкодою щодо розгляду поданої заяви від 31.03.2022 року в термін, який передбачений ст. 159 ЗК України, а також із проханням вжити невідкладних заходів щодо розгляду заяви у відповідності та в термін, передбачений законодавством України.

4. Зі змісту листа Хотинської міської ради Чернівецької області від 20.04.2022 року № 02-13-6-545 встановлено, що на заяву № 334 від 31 березня 2022 року Хотинською міською радою позивачеві надана відповідь у терміни передбачені чинним законодавством України.

ДО ВКАЗАНИХ ПРАВОВІДНОСИН СУД ЗАСТОСОВУЄ НАСТУПНІ ПОЛОЖЕННЯ ЗАКОНОДАВСТВА ТА РОБИТЬ ВИСНОВКИ ПО СУТІ СПОРУ.

1. Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України передбачено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

2. Питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Питання забезпечення громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення регулює Закон України "Про звернення громадян" від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР).

Так, частиною першою статті 1 Закону № 393/96-ВР передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

3. Приписами статті 103 Земельного кодексу України визначено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо).

Частиною 1 статті 158 Земельного кодексу України передбачено, що земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування.

Відповідно до частини 2 статті 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Згідно вимог частини 3 статті 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно частини 1 статті 159 Земельного кодексу України встановлено, що земельні спори розглядаються органами місцевого самоврядування на підставі заяви однієї із сторін у тижневий строк з дня подання заяви.

Частиною 2 статті 159 зазначено Кодексу встановлено, що земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які повинні бути завчасно повідомлені про час і місце розгляду спору. У разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд питання розгляд спору переноситься. Повторне відкладання розгляду спору може мати місце лише з поважних причин.

4. Як встановлено судом, 31.03.2022 року позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив вжити заходів щодо дотримання сусідкою ( ОСОБА_3 ) правил добросусідства, а також усунути перешкоди щодо користування належною йому земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Крім, того позивачем 15.04.2022 року на електронну адресу Хотинського міського голови, а також поштовим зв`язком на адресу Хотинської міської ради направлено адвокатський запит із проханням надати відомості щодо причин, які стали перешкодою щодо розгляду поданої заяви від 31.03.2022 року в термін, який передбачений ст. 159 ЗК України.

Разом з тим, як встановлено судом 06.04.2022 року відповідачем листом № 02-13-6-493 від 06.04.2022 року повідомлено позивача про те, що земельна ділянка позивача перебуває у його власності, а тому відповідно до вимог статті 158 Земельного кодексу України спір, що виник між останнім та ОСОБА_3 повинен розглядатися виключно в судовому порядку.

З огляду на викладене, суд відхиляє аргументи відповідача про те, що останнім не порушено вимоги статті 20 Закону України "Про звернення громадян" в частині строків надання відповіді на заяву-звернення, оскільки до наведених правовідносин спеціальними є норми земельного законодавства, а не Закону України "Про звернення громадян".

5. Водночас, суд критично оцінює доводи відповідача з приводу того, що надаючи відповідь позивачеві на його лист - звернення, останній діяв виключно в межах повноважень, зокрема проінформував останнього щодо звернення до суду для вирішення такого виду спору (земельного спору), з огляду на наступне.

Як зазначалось судом вище, частиною 2 статті 158 Земельного кодексу України, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що частиною 3 зазначеної вище статті встановлено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах території територіальних громад щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, обмежень у використанні земель та земельних сервітутів, додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Отже, оскільки позивач звертався до відповідача із заявою в якій просив в тому числі, вирішити питання щодо дотримання правил добросусідства, а отримав відповідь, яка по своїй суті є інформативного характеру - щодо рекомендації звернення позивача до суду для вирішення земельного спору тому, заява позивача від 31.03.2022 року по своїй суті залишилась не вирішеною органом місцевого самоврядування.

Зазначене свідчить, про бездіяльність Хотинської міської ради, як органу місцевого самоврядування, щодо розгляду заяви позивача ОСОБА_1 від 31.03.2022 року, в частині додержання правил добросусідства.

6. Системний аналіз наведеного вище в контексті встановлених обставин в справі дає підстави дійти висновку, що ефективним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправної бездіяльності відповідача, щодо не розгляду заяви позивача від 31.03.2022 року та зобов`язання відповідача розглянути заяву в інтересах ОСОБА_1 від 31.03.2022 року, щодо дотримання правил добросусідства та прийняти рішення у відповідності до вимог статті 159 Земельного кодексу України.

7. Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначене та оцінюючи надані докази в сукупності, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.

1. Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відтак, слід стягнути на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 992,40 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

2. З приводу витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.

Як зазначалось вище, у поданому позові також заявлено вимогу про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судових витрат на правову допомогу.

Згідно матеріалів справи позивачем надано документи, які свідчать про витрати останнього на правову допомогу в сумі 9000,00 грн.

Поряд з цим суд зазначає, що у відзиві на адміністративний позов, відповідачем також наведені заперечення щодо заявленої заяви, про стягнення витрат на правову допомогу. Зокрема зверталась увагу суду на те, що при визначенні суми відшкодування слід виходити з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру. Відтак вважає, що розмір витрат підлягає зменшенню.

Розглянувши заявлену заяву, а також заперечення на неї, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частини 3 статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.

Згідно частин 1, 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 статті 134 КАС України передбачено, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).

Відповідно до частин 1, 7 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно частини 9 статті 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Аналіз наведених положень законодавства, дає підстави суду для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Крім цього, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.09.2019 у справі № 810/3806/18, від 10.12.2019 у справі № 10.12.2019.

На підтвердження понесеного позивачем розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано:

- копію договору про надання професійної правничої (правової) допомоги;

- ордер на надання правничої (правової) допомоги;

- касовий ордер про отримання гонорару в сумі 9000,00 грн.

Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

Суд зазначає, що в матеріалах цієї справи наявний належним чином складений договір про надання правової допомоги, оформлені та підписані документи, які містять детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та документи, які свідчать про оплату позивачем послуг адвоката.

Однак, суд дійшов висновку, що сума судових витрат на професійну правничу допомогу, яку позивач просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, підлягає зменшенню виходячи із принципу співмірності, що також визначено ч. 5 ст. 134 КАС України.

Суд вважає, що визначена адвокатом сума компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу позивачем, за результатами розгляду справи в розмірі 9000,00 грн, не є належним чином обґрунтованою у контексті дослідження обсягу фактично наданих адвокатом послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.

Таким чином, з огляду на те, що предметом розглядуваного спору, є справа незначної складності, враховуючи обсяг наданих послуг адвокатом, виходячи з критерію розумності, пропорційності, співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу та зважаючи на те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами немайнового характеру, які заявлені у позовній заяві, суд вважає, що розмір вказаних витрат підлягає стягненню в сумі 2000,00 грн.

Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини", суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Lavents v. Latvia" (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимоги про стягнення на користь позивача судових витрат на професійну правничу допомогу з підстав наведених вище.

Керуючись статтями 241 - 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області - задовольнити повністю.

2. Визнати протиправною бездіяльність Хотинської міської Дністровського району Чернівецької області ради, щодо не розгляду по суті заяви ОСОБА_1 від 31.03.2022 року;

3. Зобов`язати Хотинську міську раду Дністровського району Чернівецької області розглянути заяву в ОСОБА_1 від 31.03.2022 року у відповідності до вимог статті 159 Земельного кодексу України.

4. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області судові витрати - судовий збір в сумі 992,40 грн.

5. Заяву представника позивача - адвоката Боднарюка Віталія Івановича про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити частково.

6. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Хотинської міської ради Дністровського району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з наданням професійної правничої допомоги в сумі 2000,00 гривень.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач - Хотинська міська рада Дністровського району Чернівецької області (вул. Кобилянська, 2-А, м. Хотин, Дністровський район, Чернівецька область, 60000, ).

Суддя О.В. Боднарюк